ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/8539/17 Номер провадження 22-ц/814/2880/19Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2018 року, ухвалене суддею Шаповал Т.В., повний текст судового рішення виготовлено 14 лютого 2018 року, по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому вказував, що між ними був укладений договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанк (далі - Умови та Правила), згідно з умовами якого останньому наданий кредит у сумі 21 600 грн. зі сплатою 1,9 % щомісячно (22,8 % річних) із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, унаслідок чого заборгованість станом на 30 листопада 2017 року становить 38 728 грн., із яких: 591 грн. 85 коп. - заборгованість за кредитом, 31 908 грн. 86 коп. - заборгованість за відсотками, 4 145 грн. - пеня та комісія, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1 832 грн. 29 коп. - штраф (відсоткова складова).

Ураховуючи наведене, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вищевказаному розмірі.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк» оскарживши його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, банк просив скасувати оскаржуване ними судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд не дослідив належним чином розрахунок заборгованості та наявні у справі докази, згідно яких вбачається, що строк дії картки встановлено до 2015 року. Вважає, що банк не пропустив строк позовної давності до даних правовідносин.

На апеляційну скаргу свій відзив надав відповідач ОСОБА_1 , в якому, спростовуючи доводи апелянта, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду залишити без змін, оскільки воно відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Рішення місцевого суду було предметом апеляційного і касаційного розгляду.

Так, постановою Апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 14.02.2018 року залишено без змін.

В подальшому, постановою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року у частині залишення без змін рішення Київського районного суду міста Полтави від 14 лютого 2018 року в частині відмови у стягненні тіла кредиту, відсотків і штрафів скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Київського районного суду міста Полтави від 14 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року змінено в частині відмови у стягненні пені та комісії у мотивувальній частині, виклавши їх у редакції цієї постанови.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. На електронну адресу апеляційного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 О. про розгляд справи без участі представників АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання також не з`явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на підставі якої отримано платіжну карту № НОМЕР_1 "Універсальна", відкрито картковий рахунок, на який зараховано суму кредитного ліміту у сумі 21 600 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В анкеті-заяві передбачена сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % щомісяця на суму залишку заборгованості за кредитом, а також сплата штрафів у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 5 % від суми позову (відсоткова складова).

В анкеті-заяві відсутня умова щодо строку дії договору.

Крім того, згідно вказаної анкети-заяви, відповідач згоден з тим, що підписана відповідачем заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Підписом у заяві відповідач підтверджує, що він ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді.

Також судом було встановлено, що ОСОБА_1 свого обов`язку належним чином не виконував, своєчасно, в порядку, передбаченому договором, кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим станом на 30 листопада 2017 року загальна заборгованість відповідача перед банком, розрахована за умовами кредитного договору, складає 38728 грн., з яких: 591 грн. 85 коп. - заборгованість за кредитом; 31908 грн. 86 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 145 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. і 1832 грн. 29 коп. - суми штрафів.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач у запереченні просив відмовити у задоволенні вимог банку у зв`язку з пропуском позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення боргу за тілом кредиту, відсотками та штрафами суд першої інстанції виходив із того, що такі вимоги обґрунтовані, проте банк пропустив позовну давність.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в цій частині, апеляційний суд у постанові від 21 травня 2018 року зазначив, що позичальник надав суду апеляційної інстанції кредитну картку, строк дії якої встановлений до квітня 2013 року, що підтверджує ту обставину, що банк, звернувшись до суду з даним позовом у грудні 2017 року, пропустив позовну давність.

Скасовуючи постанову апеляційного суду від 21 травня 2018 року частині стягнення боргу за тілом кредиту, відсотками та штрафами та передаючи справу на новий розгляд в цій частині до апеляційного суду, Верховний Суд послався на передчасність висновків суду апеляційної інстанції та вказав на те, що суд апеляційної інстанції усупереч нормам процесуального права не надав належну оцінку довідці, згідно якої між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 підписаний кредитний договір, за яким надана кредитна картка № НОМЕР_1 , дата відкриття - 16 квітня 2007 року, термін дії - до березня 2015 року (а.с. 49).

Також розрахунку кредитної заборгованості, згідно якого останній платіж за договором здійснений 29 травня 2015 року (на суму 305 грн.) (а.с. 6 на звороті).

Не встановив строку дії договору.

Не перевірив, чи перевипускалася платіжна карта за даним договором і чи здійснював відповідач погашення заборгованості у 2015 році.

Крім того, у порушення частини третьої статті 367 ЦПК України при прийнятті наданої відповідачем картки зі встановленим строком дії до квітня 2013 року, апеляційний суд не вказав причин неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Переглядаючи рішення місцевого суду в частині стягнення боргу за тілом кредиту, відсотками та штрафами, колегія суддів, з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, виходить з наступного.

Згідно з частинами першою та другою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 07.10.2015 р. у справі № 6-1295цс15.

При розгляді даної справи в суді першої інстанції банк надав довідку про те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 підписаний кредитний договір, за яким надана кредитна картка № НОМЕР_1 , дата відкриття - 16 квітня 2007 року, термін дії - до березня 2015 року (а.с. 49).

Відповідно до розрахунку кредитної заборгованості, останній платіж за договором здійснений 29 травня 2015 року на суму 305 грн. (а.с. 6 на звороті).

Відповідач ОСОБА_1 заперечував вчинення вказаного платежу, зазначивши у письмових поясненнях, наданих суду першої інстанції, що останній платіж був здійснений ним особисто 12.07.2013 року у сумі 1200 грн. Після чого працівник банку повідомив йому про відсутність заборгованості. У зв`язку з чим він вважав, що заборгованості не має (а.с. 50-51).

21.05.2018 року відповідачем було надано апеляційному суду кредитну картку № НОМЕР_1 , в якій зазначено термін дії до квітня 2013 року (а.с. 105).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вказував у письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. Нову картку від АТ КБ «Приватбанк» він не отримував. Умови і правила надання банківських послуг йому для ознайомлення та підписання не надавалися, а позивач звернувся до суду у грудні 2017 року з пропуском строку позовної давності (а.с. 90-91).

З метою належного встановлення обставин справи, на виконання вказівок суду касаційної інстанції, апеляційним судом було постановлено ухвалу від 12.11.2019 року про витребування в АТ КБ «ПриватБанк» доказів на підтвердження того, яким чином був здійснений платіж 29.05.2015 року на суму 305 грн., а також чи перевипускалася та отримувалася відповідачем кредитна картка № НОМЕР_1 .

09.12.2019 року на вимогу апеляційного суду від банку надійшла виписка про рух коштів за карткою № НОМЕР_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 , починаючи з 09.07.2007 року, користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості.

ОСОБА_1 наполягав на тому, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості був здійснений ним особисто 12.07.2013 року, що також підтверджується наданою банком випискою про рух коштів.

Вказував, що після цього припинив здійснювати погашення заборгованості.

Як убачається з вищезазначеної виписки про рух коштів, після 12.07.2013 року було здійснено ще декілька платежів, а саме, 15.08.2013 року в розмірі 200 грн. через відділення ПриватБанку, 30.10.2013 року в терміналі самообслуговування на суму 200 грн., 05.05.2014 року в терміналі самообслуговування у розмірі 150 грн.

Останній платіж у сумі 305 грн. був здійснений 29.05.2015 року шляхом перерахування з карти ПриватБанку через систему Приват24. Відправником значиться ОСОБА_3 .

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що відповідач уповноважував ОСОБА_3 здійснювати вказаний платіж в рахунок погашення заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_1 , матеріали справи не містять та позивачем не надані.

Також у справі відсутні та позивачем не надані докази про те, що вказана особа представляє відповідача у відносинах з кредитором АТ КБ «ПриватБанк» в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Інформацію та докази на підтвердження того, чи перевипускалася картка № НОМЕР_1 та чи отримував ОСОБА_1 перевипущену картку, АТ КБ «ПриватБанк» на вимогу апеляційного суду не надав, обмежившись лише загальною інформацією про те, що картка може бути видана при зверненні клієнта до установи банку якщо термін дії сплив або її було загублено, або якщо змінився клас картки.

Умовами кредитного договору б/н від 24.05.2007 року передбачено повернення кредиту шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з дебетової картки № НОМЕР_2 .

Здійснення погашення заборгованості в інший спосіб, в тому числі іншими особами, умовами кредитного договору не передбачені.

Отже, застосувати положення ст. 264 ЦК України щодо переривання строку позовної давності до даних правовідносин в даному випадку неможливо.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 09.11.2016 р.при розгляді справи № 6-1457цс16.

Як вказувалося вище, 26.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з запереченням на позовну заяву, в якій, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, просив відмовити у задоволенні позову з цих підстав (а. с. 50-51).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Враховуючи те, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості було здійснено відповідачем ОСОБА_1 05.05.2014 у сумі 150 грн., після чого погашення заборгованості було ним припинено, АТ КБ «ПриватБанк» мав право звернутися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором з наступного місяця та протягом наступних трьох років.

Між тим, звернувся до суду з позовом лише у грудні 2017 року, тобто поза межами визначеного ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

За нормами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої відповідачем заявлено у суді першої інстанції до ухвалення у справі судового рішення.

Доводи апеляційної скарги, які належними і допустимими доказами не підтверджені, не спростовують правильності висновків місцевого суду.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів не вбачається.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді С.А.Гальонкін

Л.М.Хіль