Ухвала

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 489/3806/16-ц

провадження № 61-24127св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), БілоконьО. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, у складі судді Кокорєва В. В.,

від 24 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області, у складі колегії суддів: Яворської Ж. М., Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б.,

від 28 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що гуртожиток по АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності з 2001 року. 22 липня 2003 року між сторонами був укладений договір на користування площею, за умовами якого відповідачу було передано у користування житлові кімнати АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3зазначеного гуртожитку, а вона зобов'язалась вносити щомісячну оплатуза користування ними.

ОСОБА_4 не у повному обсязі виконувала зобов'язання за зазначеним вище договором, внаслідок чого станом на 01 серпня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 8 705,93 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вказаним договором у розмірі 8 705,93 грн та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2017 року позов ТОВ «Ніконджитбудсервіс» задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_4 на користь ТОВ «Ніконджитбудсервіс» заборгованість з оплати за користування гуртожитком у сумі 4 653,50 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язків щодо своєчасного внесення плати за проживання у гуртожитку за встановленими ставками утворилась заборгованість за період з 01 квітня 2012 року по 01 липня 2016 року у розмірі 8 705,93 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача у межах строку позовної давності з 01 липня 2013 року по 01 липня 2016 року у розмірі 4 653,50 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що за наслідками розгляду справи суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 213-214 ЦПК України, 2004 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось те, що спірний договір укладений 22 липня 2003 року, а тому, визначаючи правомірною відповідальність за порушення умов зазначеного договору на підставі положень ЦК України, суди не врахували, що договір укладений до 01 січня 2004 року та не перевірили чи відповідають нарахування за проживання у гуртожитку

пункту 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин). Суди помилково не застосували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року № 6-2335цс15.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

До Верховного Суду від ОСОБА_4 надійшла заява про відмову

від поданої касаційної скарги на рішення Ленінського районного суду

м. Миколаєва від 24 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження.

Ураховуючи те, що заява про відмову від касаційної скарги подана до закінчення касаційного провадження, вона підлягає задоволенню, а касаційне провадження - закриттю.

При цьому заявнику роз'яснюється, що відповідно до частини п'ятої

статті 398 ЦПК України, у разі закриття касаційного провадження у зв'язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення, повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Керуючись статтею 398 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 про відмову від касаційної скарги задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_4 від касаційної скарги та закрити касаційне провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва

від 24 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С.Ф. Хопта