Постанова

Іменем України

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 707/2778/16-ц

провадження № 61-29939св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник ОСОБА_6 -ОСОБА_8,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Велікова Наталія Анатоліївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області, у складі судді Морозова В. В., від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області, у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Василенко Л. І., Бородійчука В. Г., від 05 липня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Велікова Н. А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2016 року (справа № 711/1417/16-ц), яке набрало законної сили 18 квітня 2016 року, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 1 700 000, 00 грн. Під час виконання вказаного рішення Центральним відділом державної виконавчої служби м. Черкаси (далі - Центральний ВДВС м. Черкаси) позивачу стало відомо про те, що 30 грудня 2015 року ОСОБА_6, не маючи наміру віддавати борг, відчужила ОСОБА_7 будинок АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого цього ж дня приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н. А. та зареєстрованого у реєстрі за № 2897. Позивач вважає, що оспорюваний договір є недійсним в силу його фіктивності у зв'язку із тим, що за інформацією служби обліку природного газу та контролю за його використанням ПАТ «ЧЕРКАСИГАЗ», переукладення наявного договору на ім'я ОСОБА_6 з новим власником протягом 2015-2016 років не відбулось, згідно відомостей Головного управління державної фіскальної служби у Черкаській області (далі - ДФС у Черкаській області ГУ ДФС у Черкаській області) за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 земельний податок по теперішній час сплачувала ОСОБА_6, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить відомостей про зміну власника земельної ділянки. За інформацією Червонослобідської сільської ради Черкаського району у домоволодінні по АДРЕСА_1 з 22 серпня 2006 року по цей час зареєстровані: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, власником домоволодіння є ОСОБА_6 Згідно відомостей ПАТ «Черкасиобленерго» між товариством в особі Черкаського РЕМ та ОСОБА_6 діє договір про користування електричною енергією від 09 серпня 2006 року та протягом 2015-2016 років договір не переукладався. Виходом державного виконавця за вказаною адресою при спілкуванні з сусідами встановлено, що у будинку проживають батьки ОСОБА_6 Позивач вважає, що вказане свідчить про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як на момент вчинення правочину, так і на даний час не мали та не мають наміру створити будь-які юридичні наслідки, не вчиняли жодних дій на виконання умов договору купівлі-продажу жилого будинку. Воля сторін не відповідала та не відповідає зовнішньому її прояву, тобто останні, укладаючи договір, знали заздалегідь, що його не буде виконано. Після укладення договору у будинку продовжують проживати батьки ОСОБА_6, обслуговувати його, споживати комунальні послуги. ОСОБА_7, як новий власник будинку, жодних дій щодо нього з часу укладення договору купівлі-продажу не здійснює. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу будинку укладено з метою навмисного приховання (виведення) від звернення стягнення на нього за зобов'язаннями ОСОБА_6 для задоволення вимог ОСОБА_4 як стягувача та погіршення власного фінансового стану боржника. Також позивач вважає, що приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ВеліковоюН. А., яка посвідчила спірний договір, порушено інструкцію щодо вчинення нотаріальних дій, оскільки посвідчено договір купівлі-продажу будиноковолодіння без земельної ділянки.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 30 грудня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватний нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н. А., зареєстрований у реєстрі за № 2897, зі скасуванням у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 12863699 про право власності ОСОБА_7 на вказаний будинок

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2017 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право вимоги у позивача виникло після спливу дати, вказаної у розписці, та після винесення судового рішення, яким з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача стягнутоо борг, а саме після набрання цим рішенням законної сили - 18 квітня 2016 року. На момент вчинення спірного правочину (30 грудня 2015 року) заборон у відповідача на здійснення свого права власності не було. Позивач не довів факту порушення його прав та інтересів.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 липня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд не перевірив доводи заявника про те, що зміст оспореного правочину суперечить нормам ЦК України та не врахував того, що спірний правочин є фіктивним, оскільки він спрямований не на перехід права власності від продавця до покупця майна, а на те, щоб уникнути звернення стягнення на майно продавця.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У вересні 2017 року представником ОСОБА_6 - ОСОБА_8 подано відзив на касаційну скаргу, в якому вказано на її необґрунтованість та безпідставність.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 30 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н. А . за № 2897, ОСОБА_6 продала ОСОБА_7 житловий будинок по АДРЕСА_1. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 грудня 2015 року за № 51305094 право власності на цей житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_7

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2016 року (справа № 711/1417/16-ц) з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за договором позики від 07 грудня 2015 року у розмірі 1 7000 00, 00 грн та судові витрати у розмірі 6 890, 00 грн.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що між сторонами 07 грудня 2015 року був укладений договір позики, за яким ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_4 1 7000 00, 00 грн і зобов'язалась повернути їх до 01 січня 2016 року, проте не виконала свого зобов'язання.

Згідно заяви представника ОСОБА_6 - ОСОБА_12, яку посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ВеліковоюН. А. за № 241, станом на 25 січня 2017 року ОСОБА_6 отримала остаточний розрахунок за проданий житловий будинок і не має матеріальних претензій та фінансових вимог до покупця ОСОБА_7

Відповідно до довідки сектору ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» від 28 листопада 2016 року ОСОБА_7 уклала договір про приєднання до умов договору розподілу природного газу (о/р НОМЕР_1).

Також встановлено, що за попереднім договором купівлі-продажу земельних ділянок від 30 грудня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зобов'язуються укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок по АДРЕСА_1.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

У справі, яка розглядається, встановивши, що позивач не довів, що учасники спірного правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, врахувавши, що спірний правочин укладено 30 грудня 2015 року, за договором позики прострочена заборгованість виникла 02 січня 2016 року, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2016 року (справа № 711/1417/16-ц) про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 07 грудня 2015 року набрало чинності 18 квітня 2016 року, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного 30 грудня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у зв'язку із його фіктивністю.

Після укладення спірного договору купівлі-продажу, 31 грудня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 укладено договір позички, за умовами якого ОСОБА_7 передала у безкоштовне користування ОСОБА_10 домоволодінні по АДРЕСА_1, та акт приймання-передачі об'єкту позички (а.с. 66-69, 70). ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 71).

За таких обставин, проживання ОСОБА_10 у будинку АДРЕСА_1 не свідчить про фіктивність укладеного 30 грудня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку.

Позивач не довів, що обидві сторони у момент укладення спірного договору купівлі-продажу не мали наміру на створення правових наслідків, які обумовлювались цим договором.

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка подана представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта