КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №759/12495/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Колдіна О.О.

24 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» та просила стягнути з відповідача недоплачене страхове відшкодування в розмірі 10 603,54 грн. та судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 705 грн., витрати на проведення судової авто товарознавчої експертизи в розмірі 2 100 грн., а також на професійну правничу допомогу та ін.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність рішення суду вимогам матеріального та процесуального права, постановлене передчасно без з`ясування всіх обставин справи.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що Звіт про оцінку майна ФОП ОСОБА_3 від 22.07.2018 не може вважатися належним доказом у справі, оскільки оцінювачем особисто не здійснювався огляд пошкодженого транспортного засобу, датою оцінки встановлено для розрахунку 20.07.2018, тоді як ДТП сталося 25.05.2018 та власник пошкодженого майна не ініціював проведення такої оцінки.

Звертає увагу на те, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язок потерпілого надати акт виконаних робіт, тоді як розмір понесених збитків підтверджується висновком експертного дослідження.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/17154/2019
Зазначає, що сторонами при укладені кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Звертає увагу на те, що доказів ознайомлення відповідача з іншими Тарифами та/або Умовами та правилами, ніж ті що долучені до позовної заяви відповідачем не надано. Вказує, що відповідачем заборгованість не оспорювалась та не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з виконання відповідачем свого обов`язку, передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині виплати потерпілій страхового відшкодування в спосіб, передбачений Законом.

Заявляючи позовні вимоги, позивачем не враховано розмір франшизи, яка не відшкодовується Страховиком, а також до відшкодування пред`явлена суму з врахування податку на додану вартість, що відшкодовується лише за умови проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, що повинно бути підтверджено відповідними доказами. Натомість позивачем не надано жодного доказу на підтвердження проведення нею відновлювального ремонту транспортного засобу, що був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24.05.2018 на перехресті вулиць О.Поля та Ульянова у м. Дніпро, ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 , не надала перевагу в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «ПЕЖО», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 .

Відповідно до спільно складеного учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) винною у настанні ДТП визнано ОСОБА_4

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АМ/ 2394174 (а. с. 44).

ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» із заявою про виплату страхового відшкодування.

20.07.2018 за замовлення СК «ЮНІВЕС» суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу та 22.07.2018 був складений Звіт №670 з оцінки вартості матеріального збитку автомобіля «ПЕЖО» д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до якого розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу з врахування коефіцієнта фізичного зносу становить 23 789,28 грн. (а. с. 46-55).

Франшиза за Полісом № АМ 2394175 становить 1 000 грн.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №2207/18/18 від 25.07.2018, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «ПЕЖО», д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням зносу становить 33 392,82 грн. (а. с. 11-15).

Страхове відшкодування в розмірі 22 789,28 гривень було здійснено СК «ЮНІВЕС».

ОСОБА_2 зазначає, що відповідач недоплатив суму страхового відшкодування в розмірі 10 603,54 грн.

Враховуючи наведене, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні або іншій особі визначену у договорі грошову суму, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За правилами ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(надалі Закону), для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.2. зазначеної статті передбачено, що до заяви додаються: документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником.

Відповідно до вимог п. 36.2 Закону страховик протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до вимог п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 Закону сплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що Страхова компанія сплачує потерпілій особі суму страхового відшкодування заподіяної шкоди у разі належного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Встановлено, що ОСОБА_2 - потерпіла звернулася до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» із заявою про виплату страхового відшкодування.

ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» здійснено страхове відшкодування в розмірі 22 789,28 грн. відповідно до Звіту №670 з оцінки вартості матеріального збитку автомобіля «ПЕЖО» д.н.з. НОМЕР_2 від 22.07.2018, проведеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 (а. с. 73).

Враховуючи вищевикладене та встановлення судом першої інстанції виконання відповідачем свого обов`язку, передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині виплати потерпілій страхового відшкодування в спосіб, передбачений Законом, колегія суддів вважає висновки суду про відмову в задоволенні позову правильними.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на необхідність застосування до спірних правовідносин висновку судової автотоварознавчої експертизи №2207/18/18 від 25.07.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Колегія суддів вважає, що Звіт №670 з оцінки вартості матеріального збитку автомобіля «ПЕЖО» д.н.з. НОМЕР_2 від 22.07.2018 є належним та допустимим доказом у даній справі, а висновок судової автотоварознавчої експертизи №2207/18/18 від 25.07.2018 не приймається до уваги.

Відповідно до приписів Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» вбачається, що обов`язок з визначення причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків, завданих майну потерпілої особи, покладається на страховика, який здійснив обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, тобто на відповідача.

Відповідно до статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За змістом вказаної норми у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає податок на додану вартість, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком.

(Постанова Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц).

За загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, що підлягає до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), ПДВ не нараховується, окремим рядком не виділяється і страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, що мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають.

(Постанова Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц).

Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

(Висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, висловлені у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 910/9396/17, у пунктах 4.36-4.37 постанови від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17).

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, що позивач документально не підтвердив розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) з урахуванням ПДВ, а тому у даному випадку податкові зобов`язання не виникають.

Абзац другий пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Матеріали справи свідчать, що франшиза за Полісом № АМ 2394175 становить 1 000 грн. (а. с. 44).

Таким чином, ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС», визначивши розмір збитків, завданих майну потерпілої особи, шляхом складення на замовлення Звіту №670 з оцінки вартості матеріального збитку автомобіля «ПЕЖО» д.н.з. НОМЕР_2 від 22.07.2018, встановивши визначений полісом ліміт відповідальності відповідача та франшизи, без урахування ПДВ, виплатило компенсацію страхового відшкодування згідно вимог чинного законодавства позивачу.

Посилання в апеляційній скарзі на висновок судової автотоварознавчої експертизи №2207/18/18 від 25.07.2018, на підставі якого повинні здійснюватися розрахунки страхового відшкодування не приймаються колегією суддів, враховуючи вищевикладене та те, що в останньому не враховано розмір франшизи, яка не відшкодовується Страховиком та зазначена сума з врахування податку на додану вартість за відсутності доказів фактичного проведення ремонту транспортного засобу, та що виконавець робіт не є платником податку.

Доводи апеляційної скарги про те, що оцінювачем при складанні Звіту особисто не здійснювався огляд пошкодженого транспортного засобу не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом МЮУ ФДМУ від 24.11.2003 № 142/5/2092 передбачено, що визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС», замовляючи здійснення дослідження надало всі необхідні документи для складання Звіту, зокрема Протокол огляду ТЗ від 20.07.2018, підписаний представником позивача ОСОБА_5

Позивач, будучи обізнананою про проведення відповідачем Звіту для встановлення розміру страхового відшкодування, будь-яких заперечень не висловлювала, не здійснювала його оскаржування повністю або частково, що стосується й Протоколу огляду транспортного засобу, з яким повністю погодилась ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

За наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним дослідженням обставин справи, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі проведення фактичного ремонту транспортного засобу, позивач не позбавлена можливості звернення із відповідними вимогами до страхової компанії.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова