ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 641/14252/13-ц

провадження № 22-ц/818/4507/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 та Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про усунення перешкод у користуванні власністю та встановлення порядку користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2016 року, постановлене під головуванням судді Онупко М.Ю., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» про усунення перешкод у користуванні власністю та встановлення порядку користування житловим приміщенням.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи № 052 від 01.07.2015 року, виділивши у користування: ОСОБА_1 житлову кімнату №4, площею 13,4 кв. м., службові (підсобні) приміщення площею 6,4 кв.м., балкон, приведеною площею 1,5 кв.м. та вбудовану шафу №6, площею 1,2 кв.м.; ОСОБА_2 - житлові кімнати №5, площею 10,2 кв. м. та №7, площею 12,7 кв.м., службові (підсобні) приміщення площею 11,0 кв.м. та вбудовані шафи №9, площею 0,9 кв.м. та №10, площею 1,0 кв.м.; у спільному користуванні співвласників залишено: кухню №3, площею 5,5 кв.м., вбиральню №2, площею 1,2 кв.м., ванну кімнату №8, площею 1,8 кв.м., коридор №1, площею 2,4 кв.м., коридор №4а, площею 1,9 кв.м., коридор №4б, площею 4,6 кв.м. Зобов`язано співвласникам провести наступні переобладнання згідно додатку А3 до висновку судової будівельно - технічної експертизи № 052 від 01.07.2015 року: зачинити дверні отвори між приміщенням житлової кімнати №4 та кухнею №3 і ванною кімнатою №8; розібрати вбудовану шафу№ НОМЕР_1 , площею 0,4кв.м; встановити перегородку у ванній кімнаті №8 та обладнати коридор №4а, площею 1,9 кв.м. (площа ванної кімнати №8 стане становити 1,8 кв.м.); обладнати дверний отвір між приміщенням коридору №4а та кухнею №3; в житловій кімнаті № АДРЕСА_2 встановити перегородку, і обладнати житлову кімнату №4, площею 13,4 кв.м та коридор №4б, шириною 1,1м, площею 4,6 кв.м, для проходу з коридору №1 в приміщення житлових кімнат №4, №5, №7 та до вбудованої шафи №6, в перегородці для виходу з житлової кімнати №4 в коридор №4б, обладнати дверний отвір. Переобладнання виконати відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-2009 «Організація будівельного виробництва» за проектом організації, яка має ліцензію на виконання такого виду робіт, та погодженим з установами згідно з чинним законодавством.

Перерозподілено частки у спільній частковій власності та визнано за ОСОБА_1 право власності на 77/200 частин квартири АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 - право власності на 123/200 частин вказаної квартири.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за зменшення частки у праві власності на квартиру у розмірі 86137,30 грн. Вселено ОСОБА_1 у житлову кімнату № АДРЕСА_2 квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 не здійснювати перешкод у користуванні позивачем житловою кімнатою №4 вищевказаної квартири та приміщеннями, що знаходяться у спільному користуванні співвласників, та надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 331,80 грн., а також стягнуто з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 861,37 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що у спірній квартирі проживають також інші особи, які не були залучені у якості відповідачів або третіх осіб до участі у справі. Крім того, при виділенні частин квартири, судом не враховано вимоги ст. 47 ЖК України щодо норми житлової площі. Апелянт вважає, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2017 року рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 14 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 22 липня 2019 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав порушення апеляційним судом норм процесуального права під час розгляду апеляційної скарги, оскільки не було належним чином повідомлено ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . З урахуванням висновків судової будівельно-технічної експертизи наявні підстави визначити порядок користування зазначеною квартирою з покладенням на сторін обов`язку провести визначене експертом перепланування. Разом з тим позивач за таким порядком користування отримує меншу за площею частину квартири у користування, тому вимоги щодо змінити часток сторін у праві власності на квартиру та стягнення з відповідача компенсації вартості частки, на яку збільшилася частка відповідача у праві власності на квартиру, - є обгрунтованими. Також підлягають задоволенню і вимоги про вселення позивача у ту частину квартири, яка була виділена йому у користування, наявні підстави для зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні виділеною йому у користування частиною квартири.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2007 року по 22 листопада 2011 року.

24 грудня 2007 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.72 т.2).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2012 року було розподілено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вищевказану квартиру як об`єкт спільного сумісного майна подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.7-9 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2012 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2012 року змінено, та доповнено резолютивну частину рішення вказівкою, що інша Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 належить в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя на праві власності ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 10-14).

Таким чином на даний час сторони є співвласниками спірної квартири, по Ѕ частині кожний.

Згідно довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс»№ 626 від 15.02.2013 року у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 18).

Квартира АДРЕСА_1 розташована на другому поверсі п`ятиповерхового панельного житлового будинку, загальною площею 58,3 кв.м., житловою площею 40,90 кв.м., і складається із трьох кімнат: житлової кімнати №4 площею 18,0 кв.м., житлової кімнати №5 площею 10,2 кв.м., житлової кімнати №7 площею 12,7 кв.м., у тому числі кухні №3 площею 5,5 кв.м., вбиральні №2 площею 1,2 кв.м., ванної кімнати №8 площею 3,3 кв.м., коридору №1 площею 2,4 кв.м., вбудованої шафи №6 площею 1,2 кв.м., вбудованої шафи №9 площею 0,9 кв.м., вбудованої шафи №10 площею 1,0 кв.м., вбудованої шафи №11 площею 0,4 кв.м., одним балконом площею 1,5 кв.м. (а.с.70,71 т.1).

Сторони не заперечують, що ними під час спільного проживання у спірній квартирі було здійснено переобладнання житлового приміщення, фактичний стан спірної квартири після зазначених переобладнань відповідає інформації вказаній у технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1 від 21.05.2013 року ( т. 1 а.с. 70- 71).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що він, як співвласник квартири АДРЕСА_1 , не може розпоряджатися своєю власністю. Крім того відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, оскільки ОСОБА_2 змінила замки на дверях, та з серпня 2013 року він не проживає у спірній квартирі. Проте в квартирі залишились його особисті речі, гроші, ювелірні вироби, у зв`язку з чим він звертався до правоохоронних органів. Крім того зазначає, що між сторонами відсутня домовленість про порядок користування спірним майном.

Відповідно до висновку № 52 судової будівельно-технічної експертизи від 01.07.2015 року, яка була проведена під час розгляду справи в суді першої інстанції, встановлено, що виконати розподіл квартири АДРЕСА_1 між співвласниками технічно не можливо, у зв`язку з тим, що квартира розташована на другому поверсі, має одну кухню, один санвузол і один вихід. Визначити порядок користування квартирою згідно якого: ОСОБА_1 буде виділена житлова кімната № 4, площею 20,3 кв.м., а ОСОБА_2 - кімнати № 5, площею 10,8 кв.м. та № 7, площею 13,8 кв.м., а інші приміщення залишені у спільному користуванні сторін, відповідно до часток співвласників, не можливо, у зв`язку з тим, що житлова кімната № 4 - прохідна, не ізольована. Через житлову кімнату № АДРЕСА_2 здійснюється вхід до житлових кімнат №5, №7 та в кухню № 3. Визначити порядок користування квартирою № 145 відповідно до технічного паспорту від 21.05.2013року можливо тільки виконавши часткові перепланування, які зазначені в дослідницькій частині та зображені на схемі, яка додається. Наданий варіант порядку користування квартирою не відповідає часткам співвласників у праві власності на вказану квартиру, що становлять по Ѕ частці у кожного. Варіантів визначення порядку користування квартирою № АДРЕСА_4 відповідно до часток співвласників ( ОСОБА_1 Ѕ частка, ОСОБА_2 Ѕ частка) та вимог нормативного-правових актів не існує. Після визначення викладеного порядку користування квартирою № 145 ідеальна частка ОСОБА_1 буде складати - 77/200 частини квартири (22,5:58,3), замість Ѕ частини або 100/200 частини. Ідеальна частка ОСОБА_2 буде складати - 123/200 частини квартири (35,8:58,3), замість Ѕ частини або 100/200 частини. У зв`язку зі змінами ідеальних часток співвласників, грошова компенсація, яку повинен сплатити співвласник, доля котрого збільшилася, буде складати 3910 доларів США.

У висновку наведений один можливий варіант порядку користування квартирою АДРЕСА_1 з відступом від ідеальних часток співвласників (т.1 а.с. 187-208).

Так, для визначення порядку користування спірною квартирою експертом запропоновано здійснити наступні переобладнання згідно додатку А3 висновку судової будівельно - технічної експертизи № 052 від 01.07.2015 року: зачинити дверні отвори між приміщенням житлової кімнати №4 та кухнею №3 і ванною кімнатою №8; розібрати вбудовану шафу № НОМЕР_1 , площею 0,4 кв.м; встановити перегородку у ванній кімнаті №8 та обладнати коридор №4а, площею 1,9 кв.м. Площа ванної кімнати №8 стане становити 1,8 кв.м; обладнати дверний отвір між приміщенням коридору №4а та кухнею №3; в житловій кімнаті № АДРЕСА_2 встановити перегородку, і обладнати житлову кімнату №4, площею 13,4 кв.м та коридор №4б, шириною 1,1м, площею 4,6 кв.м, для проходу з коридору №1 в приміщення житлових кімнат №4, №5, №7 та до вбудованої шафи №6. В перегородці для виходу з житлової кімнати №4 в коридор №4б, обладнати дверний отвір. Переобладнання виконати відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-2009 «Організація будівельного виробництва» за проектом організації, яка має ліцензію на виконання такого виду робіт, та погодженим з установами згідно з чинним законодавством.

З урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.12-19 т.2), позивач просив суд:

1.Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: виділити позивачу житлову кімнату №4 площею 18 кв.м. (13,4 кв.м.), службові (підсобні) приміщення, площею 6,4 кв.м., балкон площею 1,5 кв.м., вбудовану шафу №6, площею 1,2 кв.м., а відповідачу виділити дві житлові кімнати №5, площею 10,2 кв.м. та №7 площею 12,7 кв.м., службові (підсобні) приміщення, площею 11 кв.м., вбудовані шафи №9, площею 0,9 кв.м. та №10 площею 1 кв.м. відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 21.05.2013 року;

2.Співвласникам провести наступні переобладнання (роботи) в приміщенні цієї квартири згідно Додатку А4, доданого до висновку № 052 судової будівельно-технічної експертизи від 01.07.2015 року: зачинити дверні отвори між приміщенням житлової кімнати №4 та кухнею №3 і ванною кімнатою №8, розібрати вбудовану шафу №11 площею 0,4 кв.м., встановити перегородку у ванній кімнаті №8 та обладнати коридор №4а площею 1,9 кв.м., обладнати дверний отвір між приміщенням коридору №4а та кухнею №3, в житловій кімнаті № АДРЕСА_2 встановити перегородку, як зазначено в Додатку А3, і обладнати житлову кімнату №4 площею 13,4 кв.м. та коридор №4б, шириною 1,1 м. площею 4,6 кв.м., для проходу з коридору №1 в приміщення житлових кімнат №4, №5, №7 та до вбудованої шафи №6, в перегородці для виходу з житлової кімнати №4 в коридор №4б, обладнати дверний отвір.

3.У спільному користуванні співвласників залишити службові (підсобні) приміщення, загальною площею 17,4 кв.м., в тому числі кухню №3 площею 5,5 кв.м., вбиральню №2 площею 1,2 кв.м., ванну кімнату №8 площею 1,8 кв.м., коридор №1 площею 2,4 кв.м., коридор №4а площею 1,9 кв.м., коридор №4б площею 4,6 кв.м.

4.Визначити позивачу частку майна, що є у спільній частковій власності, виділивши йому, з урахуванням площі службових (підсобних) приміщень, площі балкону, площі вбудованої шафи №6, у користування 22,5 кв.м. загальної площі квартири, що на 6,65 кв.м. менше, ніж припадає на його ідеальну долю, в користування відповідача, з урахуванням площі службових (підсобних) приміщень, площі вбудованих шаф №9 та №10, виділити 35,8 кв.м. загальної площі квартири, що на 6,65 кв.м. більше, ніж припадає на її ідеальну долю;

5.Змінити ідеальну долю позивача на 77/200 частини квартири, замість Ѕ частини або 100/200 частини, та ідеальну долю відповідача на 123/200 частини квартири, замість Ѕ частини або 100/200 частини; стягнути з відповідача, ідеальна доля якої збільшилась, на користь позивача грошову компенсацію за зменшення ідеальної долі у спільній власності у ринкових цінах в сумі 3910 доларів США, еквівалентної 86 137,30 грн.;

6. Вселити позивача у житлову кімнату №4 площею 18 кв.м. (13,4 кв.м.) квартири АДРЕСА_1 ;

7. Зобов`язати відповідача та усіх спільно проживаючих із нею осіб не перешкоджати в користуванні власністю та надати позивачу ключі від квартири;

8. Відкрити відокремлений особовий рахунок на житлову кімнату № 4 площею 18 кв.м. (13,4 кв.м.) у квартирі АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Статтею 41 Конституції України та ст.1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до ЗУ від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів « 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частиною 3 ст. 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Стаття 391 ЦК передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності сторін. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по Ѕ частині вказаної квартири. При цьому відповідачка ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу у користуванні власністю, що підтверджується неодноразовими зверненнями сторін до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області (а.с.57-60 т.1).

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для вселення ОСОБА_1 у житлову кімнату № АДРЕСА_2 квартири АДРЕСА_1 із зобов`язанням ОСОБА_2 не здійснювати перешкод у користуванні позивачем житловою кімнатою №4 вищевказаної квартири та приміщеннями, що знаходяться у спільному користуванні співвласників, із наданням ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 , - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Разом з тим колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 слід змінити, з огляду на таке.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру).

Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном, не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14.

За змістом статті 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Матеріали справи свідчать про те, що домовленості про порядок користування квартирою АДРЕСА_1 сторони не досягли.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 01.07.2015 року, яка була проведена під час розгляду справи в суді першої інстанції, встановлено, що виконати розподіл квартири АДРЕСА_1 між співвласниками технічно не можливо, у зв`язку з тим, що квартира розташована на другому поверсі, має одну кухню, один санвузол і один вихід. Визначити порядок користування квартирою згідно якого: ОСОБА_1 буде виділена житлова кімната № 4, площею 20,3 кв.м., а ОСОБА_2 - кімнати № 5, площею 10,8 кв.м. та № 7, площею 13,8 кв.м., а інші приміщення залишені у спільному користуванні сторін, відповідно до часток співвласників, не можливо, у зв`язку з тим, що житлова кімната № 4 - прохідна, не ізольована. Через житлову кімнату № АДРЕСА_2 здійснюється вхід до житлових кімнат №5, №7 та в кухню № 3. Визначити порядок користування квартирою № 145 відповідно до технічного паспорту від 21.05.2013 року можливо тільки виконавши часткові перепланування, які зазначені в дослідницькій частині та зображені на схемі, яка додається. Наданий варіант порядку користування квартирою не відповідає часткам співвласників у праві власності на вказану квартиру, що становлять по Ѕ частці у кожного. Варіантів визначення порядку користування квартирою № АДРЕСА_4 відповідно до часток співвласників ( ОСОБА_1 Ѕ частка, ОСОБА_2 Ѕ частка) та вимог нормативного-правових актів не існує. Після визначення викладеного порядку користування квартирою № 145 ідеальна частка ОСОБА_1 буде складати - 77/200 частини квартири (22,5:58,3), замість Ѕ частини або 100/200 частини. Ідеальна частка ОСОБА_2 буде складати - 123/200 частини квартири (35,8:58,3), замість Ѕ частини або 100/200 частини. У зв`язку зі змінами ідеальних часток співвласників, грошова компенсація, яку повинен сплатити співвласник, доля котрого збільшилася, буде складати 3910 доларів США.

У висновку наведений один можливий варіант порядку користування квартирою АДРЕСА_1 з відступом від ідеальних часток співвласників (т.1 а.с. 187-208). Так, для визначення порядку користування спірною квартирою експертом запропоновано здійснити наступні переобладнання згідно додатку А3 висновку судової будівельно - технічної експертизи № 052 від 01.07.2015 року: зачинити дверні отвори між приміщенням житлової кімнати №4 та кухнею №3 і ванною кімнатою №8; розібрати вбудовану шафу № НОМЕР_1 , площею 0,4 кв.м; встановити перегородку у ванній кімнаті №8 та обладнати коридор №4а, площею 1,9 кв.м. Площа ванної кімнати №8 стане становити 1,8 кв.м; обладнати дверний отвір між приміщенням коридору №4а та кухнею №3; в житловій кімнаті № АДРЕСА_2 встановити перегородку, і обладнати житлову кімнату №4, площею 13,4 кв.м. та коридор №4б, шириною 1,1м, площею 4,6 кв.м, для проходу з коридору №1 в приміщення житлових кімнат №4, №5, №7 та до вбудованої шафи №6. В перегородці для виходу з житлової кімнати №4 в коридор №4б, обладнати дверний отвір. Переобладнання виконати відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-2009 «Організація будівельного виробництва» за проектом організації, яка має ліцензію на виконання такого виду робіт, та погодженим з установами згідно з чинним законодавством.

Висновок експерта є одним із доказів у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Тобто, позивач як власник частини квартири, має право на користування нею, виходячи із його частки в праві спільної часткової власності на квартиру, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

В даній справі спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею.

Ухвалюючи рішення про визначення порядку користування квартирою суд першої інстанції фактично поділив квартиру в натурі, перерозподілив частки у праві власності, зобов`язав провести переобладнання. Таке рішення суду не відповідає вимогам закону.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, у користування сторонам спору необхідно надати приміщення, що відповідають розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Колегія суддів вважає, що порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між власниками слід визначити наступним чином:

- ОСОБА_1 слід виділити кімнату №5 площею 10,2 кв.м. та вбудовану шафу №6 площею 1,2 кв.м., а також вбудовану шафу №10 площею 1,0 кв.м.;

- ОСОБА_2 слід виділити кімнату №7, площею 12,7 кв.м. та вбудовану шафу №11 площею 0.4 кв.м.

Приміщення: кухня №3 площею 5,5 кв.м., ванну кімнату №8 площею 1,8 кв.м., вбиральню № 2 площею 1,2 кв.м., коридор №1 площею 2,4 кв.м. та житлову кімнату №4 с балконом площею 18,0 кв.м. залишити в загальному користуванні.

При цьому відсутні підстави для перерозподілу часток співвласників та стягнення компенсації. Тому у задоволенні позовних вимог в цій частині ОСОБА_1 слід відмовити.

Суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про відкриття відокремленого особового рахунку на житлову кімнату №4 у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки позивачем не надано до суду доказів звернення з зазначеним питанням до відповідних органів та осіб, та факту порушення його прав з боку будь-яких осіб при вирішенні зазначеного питання, тому вказані вимоги є передчасними.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вказаного, рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 слід змінити.Наявні підстави визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками наступним чином:

- ОСОБА_1 виділити кімнату №5 площею 10,2 кв.м. та вбудовану шафу №6 площею 1,2 кв.м., а також вбудовану шафу №10 площею 1,0 кв.м.;

- ОСОБА_2 виділити кімнату №7, площею 12,7 кв.м. та вбудовану шафу №11 площею 0.4 кв.м.

Приміщення: кухня №3 площею 5,5 кв.м., ванну кімнату №8 площею 1,8 кв.м., вбиральню №2 площею 1,2 кв.м., коридор №1 площею 2,4 кв.м. та житлову кімнату №4 с балконом площею 18,0 кв.м. залишити в загальному користуванні.

В частині перерозподілу часток співвласників та стягнення компенсації, - рішення суду слід скасувати та у задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовити. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2016 року в частині визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 змінити.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між власниками наступним чином:

- ОСОБА_1 виділити кімнату №5 площею 10,2 кв.м. та вбудовану шафу №6 площею 1,2 кв.м., а також вбудовану шафу №10 площею 1,0 кв.м.;

- ОСОБА_2 виділити кімнату №7, площею 12,7 кв.м. та вбудовану шафу №11 площею 0.4 кв.м.

Приміщення: кухня №3 площею 5,5 кв.м., ванну кімнату №8 площею 1,8 кв.м., вбиральню №2 площею 1,2 кв.м., коридор №1 площею 2,4 кв.м. та житлову кімнату №4 с балконом площею 18,0 кв.м. залишити в загальному користуванні.

В частині перерозподілу часток співвласників та стягнення компенсації, - рішення суду скасувати та у задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 21.10.2019 року.