Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

Справа № 300/942/18

Провадження № 2/300/15/2019

12.02.2019 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Вотьканич В.А., за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

представник третьої особи: Буковецька сільська рада Воловецького району,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Буковецька сільська рада Воловецького району про визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

19.10.2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Буковецька сільська рада Воловецького району про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку № 5а, в с. Буковець, Воловецького району Закарпатської області. З 12 січня 2017 року в належному позивачеві житловому будинку зареєстровано місце проживання його колишнього зятя ОСОБА_3, який з 22 жовтня 2016 року по 13 лютого 2018 року перебував у шлюбі з донькою позивача ОСОБА_4 З травня 2017 року відповідач фактично не проживає у вказаному житловому будинку, житлом не користується, матеріальної допомоги на утримання житла не надає, в добровільному порядку відмовляється знятися з реєстрації. У звязку з цим наявність реєстрації відповідача ОСОБА_3 перешкоджає позивачу ОСОБА_2, як власнику будинку, вільно розпоряджатись своїм майном, а також виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг. На підставі наведеного, позивач просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком № 5а, в с. Буковець Воловецького району Закарпатської області.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити в повному обсязі, покликаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується оголошенням про виклик відповідача до суду на веб-сайті офіційному порталі судової влади (а.с. 36). У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач відзив щодо позову не подав.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_2 є власником житлового будинку № 5а в с. Буковець Воловецького району Закарпатської області на підставі свідоцтва про право власності серії САВ № 850294 від 09 листопада 2009 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24388136 від 09 листопада 2009 року (а.с. 10). Дочкою позивача ОСОБА_4 22 жовтня 2016 року було укладено шлюб з відповідачем ОСОБА_3, який 13 лютого 2018 року розірвано рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області по справі № 300/960/17 (а.с.5). З довідки Буковецької сілськьої ради Воловецького району Закарпатської області від 22 березня 2018 року № 226/02-37 (а.с. 6) суд встановив, що громадянин ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на реєстраційному обліку у виконкомі Буковецької сільської ради за адресою: будинок № 5а, в с. Буковець Воловецького району Закарпатської області з 12.01.2017 року, але фактично не проживає за вказаною адресою з травня 2017 року. Суд не бере до уваги пояснюючі записки ОСОБА_5І та ОСОБА_6 (а.с. 7,8) позаяк вони є недопустимими доказами в даній справі.

Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач є власником житлового будинку, а тому він має право володіти, користуватись і розпоряджатись цим будинком на власний розсуд. Водночас він має право на захист свого права власності.

Судом дійшов висновку, що реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_3 в буд. № 5а, в с. Буковець, Воловецького району Закарпатської області, порушує права ОСОБА_2, як власника будинку, на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користується ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК України, передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Водночас частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі досліджених доказів, та встановлених фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що право власності позивача ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою: с. Буковець, 5а Воловецького району Закарпатської області підлягає судовому захисту відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України шляхом визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку, що належить позивачеві на праві приватної власності, оскільки був відсутній в цьому будинку без поважних причин понад один рік.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку та є обов'язковим для виконання відповідними органами, уповноваженими на зняття такої особи з реєстраційного обліку.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263, 265, 280, 282, 283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Буковецька сільська рада Воловецького району про визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням- задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: с. Буковець, буд. 5а, Воловецького району Закарпатської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом для його перегляду і апеляційного оскарження, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції безпосередньо або через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення складено та підписано 12.02.2019 р.

Головуючий Вотьканич В.А.