Справа № 462/1228/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої - судді Румілової Н.М., при секретарі Ящук К.В., Шиманської Я.І., за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 3.05.2016 року звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що між ним та відповідачем 23.09.2013р. був укладений договір банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців». Сума вкладу становила - 2000,00 доларів США. на строк 366 днів, процентна ставка - 8% річних. Кошти внесено на рахунок 23.09.2013р. Відповідно до п.3 Договору якщо після закінчення строку вкладу Вкладник не повідомив Банк про бажання забрати кошти, вклад автоматично продовжується на ще один строк. Відповідно до п. 5 Договору у Вкладника є право достроково розірвати Договір, повідомивши Банк за два банківських дні. Він звертався до відповідача із заявами від 02.09.2014р. та 16.01.2016р. про повернення коштів у будь-якому відділенні м. Львова , однак відповідач відмовляється повернути йому кошти. Відповідач зобовязаний повернути кошти згідно Договору, саме: суму вкладу у розмірі - 2 000,00 доларів США, що становить -54170,46 грн. (курс НБУ станом на 02.03.2016р становить 2708,5229 грн. за 100 дол. США);проценти у розмірі - 392,00 долари США (2000х8%/365х891 (кількість днів з 24.09.2013р. до 02.03.2016р), що становить - 10 617,41 грн. Діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що він людина похилого віку, а сума 2000доларів була його заощадженням, їх неповернення викликало у нього моральні переживання та страждання, моральну шкоду оцінює у розмірі - 50 000,00 грн. Також вважає, що відповідач повинен сплати на його користь 3 % річних (за період з дня отримання заяви про повернення коштів 02.09.2014р. ) у розмірі - 89,75 дол. США (2000х3%/365х546 днів), що становить 2431,42 грн. та інфляційні втрати у розмірі - 1198 дол. США, що становить 32453, 82 грн. (2000x159,9%(індекс інфляції з вересня 2014р. до березня 2016р.)-2000). Просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму вкладу у розмірі 54170,46 грн., проценти у розмірі - 10 617,41 грн., 3% річних 2431,42 грн., інфляційні втрати - 32453, 82 грн. та моральну шкоду - 50 000,00 грн., а разом - 149673,11 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, додав, що укладений договір є публічним, договір є на сайті банку, відмова банку є безпідставною.

Представник позивача ОСОБА_2 , допитаний також у якості свідка, в судовому засіданні зазначив, що спірний договір укладався його батьком в смт.Раздольне Автономної Республіки Крим, у звязку з окупацією батько виїхав до Львова, йому 80 років, переніс інсульт, був держслужбовцем. Вважає відмову банку безпідставною. Просив позов задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечили, зазначили, що не можна стверджувати, що така угода відбулася , оскільки не надано підтверджуючих тому доказів. Відсутній доказ передачі коштів банку. Надана позивачем квитанція не скріплена печаткою, має і цифровий підпис і рукописний підпис касира , а такого не може бути, оскільки має бути або електронний цифровий, або рукописний. Крім того, ненадано належного доказу спричинення моральної шкоди, не надано належного розрахунку 3% річних. Просили у позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Як вбачається з позовної заяви позивач вказує, що 23.09.2013рміж ним та відповідачем ПАТ «КБ «Приватбанк», укладено договір депозитного вкладу «Стандарт на 12 місяців»на суму 2000 доларів США та на підтвердження того наддав копію заяви № SAMDN1739 на оформлення вкладу . Відповідно до укладеного договору на вклад нараховувались відсотки по ставці 8 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до частин першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад) , що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року №1112121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і уважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до ч.1 ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п.1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року №516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція №492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п.1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п.1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п.1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції №492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

При укладенні договору банківського вкладу та на підтвердження додержання його письмової форми видається касовий документ, який відповідає вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція №174).

Пунктом 2.9 глави 2 розділу ІУ Інструкції №174 передбачено, що банк ( філія, відділення) зобовязаний після завершення приймання готівки видати клієнту квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордеру) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14.

Результат аналізу зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Однак позивачем на підтвердження укладення договору банківського вкладу надано тільки копію договору (заяву на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців») та ксерокопію квитанції, яка не містить необхідних реквізитів, передбачених Положенням та Інструкцією, зокрема відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ, а також не надано доказів, які підтверджують наявність грошових коштів на рахунку.

Оскільки позивачем відповідно до вимог ст. ст. 77,78 ЦПК не надано належних та допустимих доказів які б підтверджували внесення позивачем грошових коштів на депозитні рахунки, позов задоволенню не підлягає за недоведеністю.

Відповідно до пункту 3, 4 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 81ЦПК , кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказане законодавче положення є гарантією змагального процесу, рівності сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимог про стягнення грошових коштів за банківським договором , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди. При цьому суд також враховує, що позивачем не підтверджено доказами сам факт заподіяння такої шкоди.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.2,10, 11, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складений 7 лютого 2019 року.

Суддя: Н.М.Румілова