Провадження № 2/369/4783/19
27.11.2019 року Києво- Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л. М., при секретарі Заїці О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозвілу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини,
У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про надання дозвілу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини.
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 05 серпня 2005 року по 24 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем були шлюбні відносини.
24 вересня 2009 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Українська) відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьк Донецької області, актовий запис 242, розірвано.
Від шлюбу в них народилась дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після розірвання шлюбу їхня спільна дочка залишилась проживати з матір`ю.
З 2009 року шлюбні відносини між позивачем і відповідачем припинились, неповнолітня дочка проживає і перебуває на утриманні матері. Відповідач ОСОБА_2 свої батьківські обов`язки щодо утримання дитини не виконує, участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає.
05 листопада 2011 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується актовим записом № 1526, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. Прізвище після державної реєстрації шлюбу позивач змінила з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 надійшло запрошення до Німеччини від рідної сестри ОСОБА_7 , яка є громадянкою України, але більше 2 років з сім`єю проживає у Німеччині в місті Гамбург.
З метою підтримання родинних відносин, всебічного розвитку дитини у родинному колі, позивачка в період з 27 грудня 2019 року по 10 січня 2020 року має можливість відвідати місто Гамбург в Німеччині, разом зі своєю дочкою.
У позовній заяві позивач зазначила, що вона неодноразово намагалась зв`язатися з батьком дитини ОСОБА_2 , але отримати нотаріально засвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон є неможливим.
Враховуючи викладене, позивачка ОСОБА_1 просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_3 , 2008 року народження, за межі України без згоди батька ОСОБА_2 в супроводі матері ОСОБА_1 на період з 20 грудня 2019 року по 10 січня 2020 року.
Позивач звернулась до суду з заявою про уточнення позовних вимог 19.11.2019 року, в якій просила дозволити тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_8 , 2008 року народження, за межі україни без згоди батька ОСОБА_2 в супроводі матері на період з 27 грудня 2019 року по 10 січня 2020 року.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду від позивача надійшла заява, в якій вона позов підтримала та просила розгляд справи проводити за її відсутності.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
Оскільки позивач ОСОБА_1 в поданій до суду заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, а відповідач повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, тому суд вважав за доцільне провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Судом встановлено, що з 05 серпня 2005 року по 24 вересня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбних відносинах. 24 вересня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище позивача) відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьк Донецької області, актовий запис 242, шлюб було розірвано.
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 , видане 24 січня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 81, батьками дитини вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( позивач).
05 листопада 2011 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_5 .
Згідно свідоцтва про зміну прізвища, виданого 05 листопада 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1526, ОСОБА_1 змінила прізвище з «Українська» на « ОСОБА_1 ».
Як вбачається з матеріалів справи, на ім`я позивачки ОСОБА_1 надійшло запрошення від її рідної сестри ОСОБА_7 , яка є громадянкою України, яка більше 2 років з сім`єю проживає у Німеччині в місті Гамбург, в якому ОСОБА_1 разом зі своєю дочкою ОСОБА_3 , 2008 року народження, може з 27 грудня 2019 року по 10 січня 2020 року відвідати місто Гамбург в Німеччині.
Звертаючи до суду з позовною заявою, позивач зазначила, що вона неодноразово намагалась зв`язатися з батьком дитини ОСОБА_2 , але отримати нотаріально засвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон неможливо.
У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.
Відповідно до положення ч. 1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Стаття 313 Цивільного кодексу України встановила, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.
Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.
Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.
Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» врегульовано порядок здійснення громадянами України права на виїзд з України та в`їзд в Україну, порядок оформлення документів за зарубіжних поїздок.
За змістом ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно вимог ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши письмові матеріали справи та враховуючи вищенаведе, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню та суд вважає за необхідне надати позивачу тимчасовий дозвіл на виїзд за межі України її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виїзд до Німеччини в місто Гамбург з 27 грудня 2019 року по 10 січня 2020 року, у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , з обов`язковим поверненням дитини до України.
Керуючись ст. 141 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15, 16, 313 Цивільного кодексу України, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, ст. ст. 2, 4, 6-13, 77, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.
Надати ОСОБА_1 тимчасовий дозвіл на виїзд за межі України в місто Гамбург, Німеччина її неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 27 грудня 2019 року по 10 січня 2020 року, у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_9 , з обов`язковим поверненням дитини до України.
Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня винесення заочного рішення суду.
Суддя Л.М. Ковальчук