РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3168/18

14 лютого 2019 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей, в якому просить суд збільшити ромір аліментів, які стягуються на її користь з відповідача на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі з 650 гривень до 1000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до повноліття дитини.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач є її колишнім чоловіком. Від шлюбу у них є троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5. Згідно рішення Костопільського районного суду від 18.01.2018 року з відповідача на утримання спільних дітей стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 650 гривень щомісячно на кожну дитину. Позивач зазначає, що 08.06.2017 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, відповідно до якого внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки, на даний час змінилося законодавство і доплата до мінімального розміру аліментів органами соціального захисту не проводиться, витрати на утримання дітей істотно збільшилися і відповідно її матеріальне становище погіршилося, просить суд задоволити її позовні вимоги.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. Пояснив суду, що він працює трактористом Комунального підприємства «Костопількомунсервіс», з його заробітної плати вираховують близько 2000 грн. аліментів на утримання дітей, на руки він отримує 3500 грн., однак зараз він має іншу сім'ю і на утриманні у нього знаходиться ще одна дитина, якій два роки. Зазначив, що його дружина не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною, і сім'я знаходиться повністю на його утриманні.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони є батьками неповнолітніх:

- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ № 005616 від 28 квітня 2005 року (а.с.6);

- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ № 119232 від 28 червня 2010 року (а.с.7);

- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 164793 від 15 травня 2012 року (а.с.8).

Згідно акту обстеження житлових умов заявника від 23 травня 2018 року неповнолітні діти ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою вул. Сидорова, 24/14, м. Костопіль, Рівненська область (а.с.14).

Судом встановлено, що 18 січня 2018 року Костопільським районним судом Рівненської області було задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей і збільшено розмір аліментів, які стягувалися з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей за рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 02.06.2016 року по справі №564/502/16-ц та стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 650 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття (а.с.9-10).

Зазначене рішення суду набрало законної сили 26.02.2018 року.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В силу ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У ст. 192 СК України наведено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду. У цій статті передбачена можливість, а не обов'язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України» при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. А тому, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

В обґрунтування позову позивач покликалася на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, яким частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Дійсно, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення та збільшення їх розміру.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 вересня 2018 року, справа № 459/2181/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В судовому засіданні було встановлено, що сімейний стан та стан здоровя позивача з дня присудження аліментів у попередньому розмірі не змінився.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала лише погіршення її матеріального становища, однак належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення її матеріального становища суду надано не було.

Також, не було надано доказів покращення матеріального становища відповідача, що є однією з підстав збільшення розміру аліментів.

В судовому засіданні судом було встановлено, що відповідач працює трактористом Комунального підприємства «Костопількомунсервіс», після відрахувань, які проводяться з його заробітної плати, він отримує 3500 гривень. Також, зі слів відповідача, було зясовано, що з моменту присудження аліментів у попередньому розмірі, розмір його заробітної плати у нього не збільшився.

Окрім того, встановлено, що на утриманні у ОСОБА_3 є ще на утриманні одна дитина від другого шлюбу.

Таким чином, враховуючи, те, що матеріальне становище позивача і відповідача, їхній сімейний стан та стан здоров'я, з моменту присудження аліментів у попередньому розмірі, а саме з 18 січня 2018 року не змінився, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів не обґрунтовані та до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України», ст. 180-184, 192 СК України, ст. 81, 82, 247, 258, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей - відмовити за необгрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, місце перебування м. Костопіль Рівненська обл., вул. Сидорова, 24/14.

Відповідпч: ОСОБА_4, місце перебування м. Костопіль, Костопільський р-н, Рівненська обл., вул. Гонти,48.

Повний текст рішення складено 15 лютого 2019 року.

СуддяОСОБА_8