Справа № 158/637/19
Провадження № 2/0158/317/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2019 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області
в складі головуючого судді - Корецької В.В.
за участю секретаря - Процик Л.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача Лисюка В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ АГРО» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТзОВ «ВВ АГРО» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 07.02.2013 року по 12.07.2018 року він працював на тваринницькій фермі Філії «Ківерцівська» ТзОВ «ВВ Агро», яка розташована у с. Покащів, Ківерцівського району Волинської області.
За період з 01.06.2018 року по 12.07.2018 року виникла заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 3310 грн., за вирахуванням податків та інших загальнообов`язкових платежів.
Наказом № 6 від 12.07.2018 року звільнений за згодою сторін. При звільненні з роботи ТзОВ «ВВ Агро» виплата належних йому сум здійснена не була.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.03.2019 року дану справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні та розпочато підготовче провадження.
05.04.2019 року від відповідача ТзОВ «ВВ Агро» до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ТзОВ «ВВ Агро» зазначає, що за даними бухгалтерського обліку та статистичної звітності ОСОБА_1 в період 2018 року на працював у Філії «Ківерцівська» ТзОВ «ВВ Агро». Крім того, останнім не подано до суду доказів щодо порушення трудового законодавства, передбаченого ст. 47, 116 КЗпП України, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
08.05.2019 року від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до суду подано відповідь на відзив, згідно якого перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем підтверджується наявністю відповідного запису у трудовій книжці позивача. Крім того, останнім додано довідку форми ОК-5 пенсійного фонду України з індивідуальними відомостями про застраховану особу.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.05.2019 року справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Жодних інших заяв, клопотань чи заперечень сторонами до суду подано не було.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні, кожен зокрема, заявлені вимоги підтримав та просили їх задовольнити.
Представник відповідача ТзОВ «ВВ Агро» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, кожного зокрема, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.
Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював тваринницькій фермі Філії «Ківерцівська» ТзОВ «ВВ Агро», яка розташована у с. Покащів, Ківерцівського району Волинської області з 07.02.2013 року по 12.07.2018 року та звільнений 12.07.2018 року наказом № 6 за згодою сторін /а.с.14/.
Як вбачається з довідки №7 від 24.07.2018 року, ТзОВ «ВВ Агро» заборгувало позивачу ОСОБА_1 станом на 12.07.2018 року заробітну плату в сумі 3310 грн. /а.с.15/.
Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу
В силу ч. 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Разом з тим, згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені в ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - до дня постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
У відповідності до п. 21 Постанови Пленуму № 13 при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.
Положеннями п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, встановлено, що у всіх інших випадках, не пов`язаних з обчисленням середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки, збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки.
У відповідності до п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених у цьому пункті виплат, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Разом з тим, відповідно до правової позиції, висловленої у справі за N 6-113цс16 Верховним судом України в постанові від 27 квітня 2016 року право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звільнення 12.07.2018 року, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 становить 3310 грн., що підтверджується довідкою, виданою ТзоВ «ВВ Агро». Спору між підприємством та працівником з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення не було.
Разом з тим, суд також враховує наданий позивачем ОСОБА_1 розрахунок компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням термінів виплати заробітної плати, а тому стягує з ТзОВ «ВВ Агро» в користь ОСОБА_1 231,04 грн.
Згідно положень ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 206, 247, 258, 259, 263- 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ АГРО» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ Агро» на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з 01 червня 2018 року по 12 липня 2018 року в розмірі 3310 (три тисячі триста десять) грн., за вирахуванням податків та інших платежів.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ Агро» на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 13.07.2018 року по 01.03.2019 року в розмірі 231 (двісті тридцять одна) грн. 04 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ Агро» в дохід держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Волинської області через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 .

Представник позивача адвокат Лисюк Віктор Володимирович, адреса: м. Ківерці, вул. Січових Стрільців, 8, Волинської області.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВ Агро», місцезнаходження: м. Київ, вул. Городецького, 9А.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька

Повний текст рішення суду виготовлено 25.09.2019 року.