ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2726/19 Справа № 210/4731/18 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року, яке постановлено суддею Ступак С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 жовтня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 117 845,00 грн. у зв'язку з ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що з ним стався нещасний випадок на виробництві відповідача. Висновком МСЕК від 18.10.2017 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 80% та друга група інвалідності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 704,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, а саме 117 845,00 грн., посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, зокрема не враховано роз'яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», відсоток втрати працездатності в ступені 80 %, другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва, відповідно до якої позивач постійно лікується та проходить численні огляди МСЕК, та пов'язані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров'я та ступінь вини відповідача, у зв'язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз'яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Вважає, що судом не враховано те, що нещасний випадок стався також з вини позивача, який порушив вимоги інструкції з охорони праці для складача поїздів та складача поїздів цеху експлуатації залізничного транспорту ОП.171.01.15.

На думку представника відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника позивача та відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 29.12.1997 року по 16.10.2017 року працював на підприємстві Криворізький гірничозбагачувальний комбінат «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» та був звільнений з підприємства на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 31-48).

Згідно п. 6 Акту № 15, форми Н-1 про нещасний випадок від 21 вересня 2017 року встановлено, що 01 липня 2017 року о 12 годині 30 хвилин, під час знаходження ОСОБА_1 у між колійному просторі, раптово розпочався самовільний рух п'яти напіввагонів з окалиною (зчеплених між собою) у бік десятого на піввагону з відсівом, який знаходився на відстані 0,5 м. від на піввагонів з окалиною та безпосередньо біля початку накату ротора вагоноперекидача. Внаслідок зіткнення пяти напіввагонів з окалиною з десятим напіввагоном з відсівом, права рука позивача була стиснута між сцепними пристроями першого напіввагона з окалиною та десятого напіввагона з відсівом.

Відповідно до п. 7 Акту № 15 від 21.09.2017 року причинами настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці та не виконання посадових обов'язків.

Згідно п. 10 Акту № 15 від 21.09.2017 року особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, зазначено позивача ОСОБА_1, начальника аглорудного району цеху експлуатації залізничного транспорту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Кирницького С.С. та начальника цеху експлуатації залізничного транспорту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Вавдійчука М.В. (а.с.12-20).

Відповідно до п. 4 Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 01 липня 2017 року о 12 годині 30 хвилин на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 20.09.2017 року Форми Н-5, причиною нещасного випадку основна, невиконання вимог інструкції з охорони праці, а саме порушення вимог п. 3.6.7 інструкції з охорони праці для складачів поїздів та складача поїздів (бригадира) цеху експлуатації залізничного транспорту. ОП 171.01.15, п.п. 2.13, 2.14, 2.15, 2.20 міжцехової інструкції «Порядок обслуговування залізничним транспортом Агломераційного цеха МВ на стації Аглофабрика», статті 14 Закону України «Про охорону праці» та порушення вимог п. 3.3.9.2 посадової інструкції начальника району цеху експлуатації залізничного транспорту ПІ 171.1226, 2.02, п. 3.3.1.14 посадової інструкції начальника цеху експлуатації залізничного транспорту ПІ 171.1222,2.024. (а.с.21-29).

Також відповідно до виписки з протоколу № 6 засіданням комісії з питань охорони праці та пожежної безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 09.11.2017, встановлено ступінь вини позивача ОСОБА_1, який складає 25% і як наслідок, прийнято рішення про зменшення йому одноразової допомоги на зазначений відсоток, тим самим встановлено ступінь вини відповідача, який становить 75%. (а.с.30)

За висновком МСЕК від 18.10.2017 року позивачу первинно встановлено 80% втрати професійної працездатності та друга група інвалідності внаслідок трудового каліцтва, відповідно до якого ОСОБА_1 протипоказані всі види праці в звичайних умовах виробництва (а.с. 8-11).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки втрата професійної працездатності отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманою на виробництві травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом не враховано, що нещасний випадок стався також з вини позивача, який порушив вимоги інструкції з охорони праці для складача поїздів та складача поїздів цеху експлуатації залізничного транспорту ОП.171.01.15., є необґрунтованими й суперечать ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»», оскільки згідно акту також встановлена вина працівників підприємства відповідача.Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано характер та відсоток отриманої позивачем втрати професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, період роботи на підприємстві відповідача, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Тому доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та є значно завищеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом про стягнення з відповідача на користь позивача, оскільки розмір моральної шкоди визначено з урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода, він втратив працездатність в розмірі 80% та встановлена друга група інвалідності, внаслідок отриманого каліцтва, він переносить щоденно фізичний біль та моральні страждання, порушено його звичайний життєвий ритм, у зв'язку з чим позивач переносить моральні страждання та хвилювання.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 100 000,00 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: