Ухвала

13 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 357/11232/14-ц

провадження № 61-21853ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у майні, яке є спільною частковою власністю, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі нежитлового приміщення, яке є спільною частковою власністю,

ВСТАНОВИВ:

3 грудня 2019 року подана касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року.

Частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 1 квітня 2019 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року відмовлено.

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 1 квітня 2019 року вже відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Так, в переліку процесуальних прав учасників справи, зокрема, є право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (пункт 3 частини першої статті 43 ЦПК України).

Вказане право особа може реалізувати шляхом подання процесуальних документів до судів відповідних інстанцій.

Відповідно до змісту частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Звернення заявника з цією касаційною скаргою на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року є прикладом зловживання процесуальними правами та полягає у їх недобросовісному використанні, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом. Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, які беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. Щоразу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з метою захисту своїх прав, а задля досягнення сторонніх цілей, вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Такі дії суперечать основним засадами (принципами) цивільного судочинства, а також його завданню.

За таких обставин касаційний суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року у цій справі.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у майні, яке є спільною частковою власністю, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі нежитлового приміщення, яке є спільною частковою власністю.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко