Справа № 196/1737/18
№ провадження 2/196/99/2019
08 лютого 2019 року смт. Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
Головуючої судді Зубій А.В.
за участю секретаря Березко А.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача - адвоката ОСОБА_2
представника відповідача - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області про визнання права власності,-
Право власності на вказаний магазин було зареєстровано за ним Царичанським бюро технічної інвентаризації 20.09.1999 року.
Посилається на те, що при укладенні договору всі вимоги, передбачені ст.15 Закону України "Про товарні біржі", між сторонами були виконані належним чином, однак договір не відповідає вимогам чинного законодавства, що позбавляє можливості в подальшому відчуження нерухомого майна, а тому він вимушений звернутися з даним позовом до суду про визнання укладеного договору дійсним та визнання за ним права власності на придбане нерухоме майно.
Крім того, відповідно до листа Архівного сектора Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 24.10.2018 року та історичної довідки за №917 від 24.10.2018 року, колективне сільськогосподарське підприємство імені Калініна було реорганізоване в сільськогосподарський кооператив "Прядивка", який є його правонаступником, згідно рішення Царичанської районної державної адміністрації за №04052413Ю0010098 від 30 червня 2000 року.
Згідно листа Дніпропетровського обласного управління статистики від 20 лютого 2003 року №07/08-492 сільськогосподарський кооператив Царичанською районною державною адміністрацією 19.02.2003 року ліквідований за заявою власника.
На теперішній час неможливо нотаріально посвідчити вказаний договір купівлі-продажу магазину, оскільки Продавець по договору ліквідований. В той же час, він не може розпоряджатись майном внаслідок посвідчення договору на товарній біржі.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі.
Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення.
Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши правові позиції сторін, заслухавши свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_1, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України).
У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 206 ч.1 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ст. 206 ч.4 ЦПК України).
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст.153 ЦК УРСР в редакції 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.
Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Згідно вимог ст.227 ЦК УРСР в редакції 1963 року договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Аналогічні за змістом приписи містить і частина друга статті 220 ЦК України в редакції 2004 року, відповідно до якої, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідно до ст.15 ЗУ "Про товарну біржу", діючому на той час, договори купівлі-продажу, укладені на товарній біржі, обов'язковому нотаріальному посвідченню не підлягали, а державна реєстрація права власності була проведена відповідно до діючого на той час законодавства.
Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він був стороною (Продавцем) укладеного з позивачем договору купівлі-продажу магазину, а саме представляв КСП ім. Калініна Царичанського району Дніпропетровської області. Вказаний договір був укладений ними на товарній біржі, оскільки на той час жодного нотаріуса в районі не було. Підтвердив факти, викладені позивачем у заяві. Порядок укладення договорів на товарній біржі на той час був передбачений законом.
Крім того, допитаний в якості свідка ОСОБА_1 пояснив, що вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна сторони не могли зареєструвати у нотаріуса, а тому уклали його на товарній біржі. На сьогодні реєстратор відмовив у реєстрації, оскільки договора, укладені на біржі, не реєструються.
Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі ст.ст. 47, 153, 227 ЦК УРСР в редакції 1963, ст.ст. 220, 377 ЦК України.
Сторонами за договором купівлі-продажу нерухомого майна було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору, які ними виконані, однак не було забезпечено нотаріального посвідчення договору. Продавець за договором купівлі-продажу нерухомого майна на даний час ліквідований, а тому нотаріально посвідчити вказаний договір не має можливості.
Дійшовши переконання, що між сторонами договору купівлі-продажу магазину відбулася домовленість щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, за умови, що одна сторона не забезпечила його нотаріального посвідчення, суд приходить до висновку, що маються всі законні підстави для визнання такого договору дійсним та визнання за позивачем права власності на вказаний магазин.
Обставини, викладені в позовній заяві, визнані відповідачем та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.
За викладених обставин, суд приходить до висновку про те, що наявні законні підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Також, суд приймає до уваги, що згідно довідки голови виконкому Царичанської селищної ради №250 від 08.02.2019 року, назва села Прядивка у 2003 році була змінена на Прядівку. Села Прядивка, Прядівка, Прядовка Царичанського району Дніпропетровської області являються тотожними.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 230-НД/230-Н, укладений 13.09.1999 р. у Царичанській філії Придніпровської товарної біржі, а саме магазину, загальною площею 194,1 кв.м., який розташований за адресою: вул.Леніна, 1 с.Прядивка Царичанського району Дніпропетровської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Царичанський районний суд.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 18 лютого 2019 р.
Суддя А.В.Зубій