Дата документу 13.02.2019 Справа № 322/1266/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 322/1266/17 Головуючий у 1 інстанції: Шиш А.Б.
провадження № 22-ц/807/927/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

за участі:

позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної та компенсацію моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22 серпня 2017 року о 12.30 год. на вул. Соборності в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме, наїзд автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 на належний їй автомобіль НОМЕР_2, який був припаркований біля краю проїзної частини та не рухався. Вона в цей час перебувала у приміщенні контори державного нотаріуса, що розташована у будинку Новомиколаївського відділу статистики по вулиці Космічній в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області.

В Новомиколаївському районному суді Запорізької області знаходиться справа № 322/937/17 із протоколом, складеним на ОСОБА_4, про скоєння ним адміністратив-ного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Момент пошкодження її автомобіля є на відеозапису, який знаходиться в матеріалах вказаної адміністративної справи. Також стан машин безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди зафіксований на фотознімках. Крім того, в провадженні суду перебуває також справа про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за створення аварійної обстановки, у зв'язку з чим нею було залучено останнього до участі у справі в якості третьої особи.

Внаслідок наїзду автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 на її автомобіль НОМЕР_2, її автомобілю були завдані технічні по-

шкодження.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальних збитків від 08 вересня 2017 року № 08/09, розмір матеріального збитку, завданого володільцю Volvo XC60, р.н. НОМЕР_2, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в цінах станом на час завершення виконання експертизи, складав

78124,27 гривні. Також нею була оплачена вартість експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальних збитків в розмірі 2500 гривень.

Крім того, з вини відповідача ОСОБА_4 їй було завдано моральної шкоди, яка виразилася в тому, що вона сильно переживала та зазнала нервового стресу у зв'язку з пошкодженням її автомобіля, який випущено в 2015 році, тобто є майже новим. У зв'язку з тим, що вона працює в іншому населеному пункті, вказаний автомобіль вона щоденно використовувала для прибуття на роботу, а також у сімейних справах. До цього часу вона їздить на пошкодженому автомобілі, через що відчуває моральний дискомфорт і стрес. Також вона була змушена змінити і порушити хід свого звичного життя, ходити по юридичних консультаціях, додатково організовувати свою трудову діяльність. Розмір компенсації моральної шкоди вона оцінює в 10 000 гривень. Відповідач добровільно відшкодувати збитки відмовляється.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь суму на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 78124 гривні 24 копійки, суму компенсації моральної шкоди в розмірі 10000 гривень та 2500 гривень в якості компенсації витрат по оплаті експертного дослідження.

Заочним рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 78124 грн. 24 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, 2500 грн. в якості компенсації витрат по оплаті експертного дослідження та 906 грн. 25 коп. в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат, а всього стягнуто 91530 грн. 49 коп.

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2018р. заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що судом були правильно встановлені обставини у справі, надана належна оцінка усім доказам, та рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Третя особа - ОСОБА_5 до судового засідання апеляційного суду 13 лютого 2019р. не з»явився, отримавши судову повістку 10.01.2019р., клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло, про причини неявки він не проінформував, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний розгляд справи відбувся у його відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, які підтримали кожен свою позицію, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши нові докази для перевірки викладених в скарзі доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 серпня 2017 року, о 12.30 год. на вул. Соборності в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме, наїзд автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4 на належний позивачу ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_2, який був припаркований на проїзній частині біля тротуару та не рухався.

В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль НОМЕР_2, був пошкоджений.

Згідно висновку експерта з автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальних збитків від 27 квітня 2018 року № 27/04, вартість матеріальних збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу Volvo XC60, р.н. НОМЕР_2, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в цінах станом на час завершення виконання висновку експерта становить 84 472,52 грн.

Пошкодження, які зазначені у вказаному висновку, повністю співпадають із пошкодженнями, зазначеними на схемі місця дорожньо-транспортної пригоди від 22 серпня 2017 року, яка була підписана всіма учасниками, в тому числі ОСОБА_4, без будь-яких заперечень, пошкодження автомобіля, зафіксовані на фотознімках, зроблених експертом, які додані до висновку, повністю співпадають із пошкодженнями, зафіксованими на фотознімках, зроблених на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції встановив, що матеріальна шкода, спричинена ОСОБА_3 пошкодженням автомобіля Volvo XC60, реєстраційний номер НОМЕР_2, в розмірі 84472 грн. 52 коп., завдана з вини ОСОБА_4, що, як зазначив суд, підтверджується наступними доказами: поясненнями допитаних в якості свідків ОСОБА_3, ОСОБА_5, відеозаписом з камери спостереження, встановленої на перехресті вулиць Української та Соборності в смт. Новомиколаївка; схемою місця ДТП; фотознімками з місця пригоди; висновком комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 23692/23693 від 27 червня 2018р.

Також судом встановлено, що за проведення експертного автотоварознавчого дослідження позивачем було сплачено 2500 гривень, що є її витратами, пов»язаними із ДТП.

Встановивши всі вище перелічені обставини, суд вважав доведеним факт порушення відповідачем п. 10.1 правил дорожнього руху, що знаходиться у прямому причинному зв»язку із наїздом його автомобілю на припаркований автомобіль позивача, наслідком якого було пошкодження належного позивачеві транспортного засобу. Тому суд вважав, що відповідач має відшкодувати спричинену позивачу матеріальну шкоду у зазначеному в позові розмірі 78 124,24 грн., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 2500 грн., а також моральну шкоду у сумі 10 000 грн., оскільки позивачу пошкодженням автомобілю було спричинено моральні страждання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, насамперед, наголошує на тому, що справу розглянуто незаконним, упередженим, необ»єктивним складом суду, внаслідок чого постановлено несправедливе рішення. Вказує, що йому стало відомо за день до розгляду його заяви про перегляд заочного рішення, що дружина головуючого у справі судді ОСОБА_7. позичила в 2017р. у свекрухи позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 гроші в сумі 650 000 грн. Тому ним було заявлено відвід судді ОСОБА_7., але тільки на стадії перегляду заочного рішення, який був залишений без задоволення. Вказує, що зазначені обставини можуть свідчити про побічну заінтересованість судді ОСОБА_7. у розгляді справи, який в такому разі мав заявити собі самовідвід у цій справі, а не розглядати її по суті.

Дослідженням цих доводів встановлено наступне.

Згідно з п.п. 3, 5 ч. 1 статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, або є інші обставини, що викликають сумів в неупередженості або об»єктивності судді.

З підстав, зазначених у статті 36 ЦПК України, суддя зобов»язаний заявити собі

самовідвід, а також йому може бути заявлено відвід учасниками справи.

За положеннями ч. 3 статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого судового засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів, коли заявник дізнався про таку підставу.

З матеріалів справи вбачається, що автоматизованим розподілом судової справи між суддями 08.12.2017р. для розгляду цієї справи було визначено суддю Новомиколаївського районного суду Гасанбекова С.С. ( а.с. 36).

Ухвалою судді Гасанбекова С.С. від 04 січня 2018р. позовну заяву ОСОБА_3 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, а також визначено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні в судовому засіданні з викликом учасників ( а.с. 42-43).

Справа призначалась Гасанбековим С.С. у судові засідання 01.02.2018р., 28.02.2018р., 23.04.2018р., 21.05.2018р., 19.06.2018р.

В судовому засіданні 19.06.2018р. при відкладенні розгляду справи суддею Гасанбековим С.С. було повідомлено учасників справи про те, що у нього 26.06.2018р. закінчується термін повноважень.

Розпорядженням керівника апарату Новомиколаївського районного суду Запорізької області № 31 від 27 червня 2018р. призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи у зв»язку з припиненням повноважень судді Гасанбекова С.С. ( а.с. 111), а протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 27.06.2018р. для розгляду справи визначено суддю Шиша А.Б. ( а.с. 110).

Суддя Шиш А.Б., прийнявши справу, ухвалу про прийняття до свого провадження цієї справи та її призначення до розгляду не постановляв та учасникам справи не направляв.

В матеріалах справи відсутні копії судових повісток, які спрямовувались учасникам справи, але із зворотних повідомлень про вручення судових повісток вбачається, що вони були направлена 21.07.2018р., в них повідомлялось про судове засідання на 22.08.2018р. на 9.00 год., та вони були отримані усіма учасниками справи завчасно ( а.с. 112-114).

21.08.2018р. ОСОБА_4 направив до суду письмове клопотання про відкладення справи у зв»язку із неможливістю явки в судове засідання його представника ( а.с. 115).

Проте суд розглянув справу за його відсутності у заочному порядку та в судовому засіданні 22.08.2018р. постановив заочне рішення.

Таким чином, під час розгляду справи у новому складі суду та постановлення заочного рішення ОСОБА_4 в судовому засіданні присутнім не був, а про обставини, які стали підставою для недовіри судді Шишу А.Б., йому стало відомо лише напередодні судового засідання 15.11.2018р. з розгляду його заяви про перегляд заочного рішення, у зв»язку з чим відповідачем і було заявлено про відвід головуючому в цьому судовому засіданні.

Обгрунтовуючи відвід, ОСОБА_4 послався на те, що дружина судді Шиша А.Б. - ОСОБА_7. отримала у 2017р. грошові кошти у позику від свекрухи позивача в цій справі ОСОБА_3 - ОСОБА_6 в розмірі 650 000 грн.

Ухвалою від 15 листопада 2018р. ОСОБА_4 було відмовлено в задоволенні заяви про відвід з посиланням на те, що ці обставини не були підтверджені жодними доказами.

До апеляційної скарги на підтвердження своїх доводів щодо наявності ознак упередженості судді Шиша А.Б. при розгляд цієї справи відповідач ОСОБА_4 долучив розпечатане 03.12.2018р. з Єдиного державного реєстру декларацій «Повідомлення про суттєві зміни», яке зроблене ОСОБА_7 08.09.2017р., з якого вбачається, що в 2017р. вона отримала позику від ОСОБА_6 в сумі 650 000 грн. ( а.с. 214-215).

З Декларації родинних зв»язків за 2018р. вбачається, що декларант ОСОБА_7 є депутатом Новомиколаївської селищної ради та є дружиною судді Шиша А.Б.

Відомості про отримання ОСОБА_7 від ОСОБА_6 позики у розмірі 650 000 грн. також зазначені Шишом А.Б. у поданій ним 25.03.2018р. декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або січневого самоврядування, за 2017 рік.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_3 не заперечувала, що ОСОБА_10 доводиться їй свекрухою.

З вказаних обставин випливає, що заявлений ОСОБА_4 відвід судді Шишу А.Б. був обґрунтованим. А його незаявлення в обумовлені статтею 39 ЦПК України строки викликано тим, що відповідачу ці обставини стали відомі лише 14.11.2018р.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія вважає, що суддя Шиш А.Б. за наявності цих обставин мав би заявити собі самовідвід, оскільки ці обставини безумовно є такими, що викликають сумніви в його неупередженості при розгляді цієї справи.

Вказане побічно підтверджується тим, що Шиш А.Б. не виніс ухвалу про прийняття справи до свого провадження та її призначення до розгляду, не направив її учасникам справи; з першого засідання, про відкладення якого просив відповідач через неможливість прибути його представника, розглянув справу у його відсутності у заочного порядку, хоча до цього відповідач з»являвся у всі засіданні, призначені іншим складом суду, але розгляд справи по суті не було розпочато, оскільки не було отримано висновку судової комплексної автотехнічної експертизи.

Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що важливим питанням є питання довіри, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення Європейського суду по справі «Білуха проти України» від 09.11.2006р.).

Згідно Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006, об»єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов»язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об»єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як неодноразово зазначав у своїх рішення Європейський суд з прав людини, для визначення неупередженості суду належить виходити не тільки з суб»єктивного критерію, але й об»єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, або виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (Рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

Відповідно до п. 2 ч. 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов»язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими.

Колегія визнає з урахуванням наведених правових висновків Європейського Суду з прав людини та встановлених обставин у цій справі, що, незалежно від того, що відвід заявлено на стадії перегляду заочного рішення за обставинами, які існували на час ухвалення цього рішення та які були безумовними підставами для взяття самовідводу суддею Шиш А.Б., положення вказаної процесуальної норми поширюються на таку ситуацію.

Тому оскаржуване з таких підстав рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення апеляційним судом по суті справи.

В ході апеляційного розгляду справи встановлено, що 22 серпня 2017 року о 12.30 год. на вул. Соборності в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме, наїзд автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4 на належний позивачу ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_2, який був припаркований на проїзній частині біля тротуару та не рухався.

В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль НОМЕР_2, був пошкоджений.

Долученим до позовної заяви висновком експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди № 08/09 від 08.09.2017р., складеного судовим експертом ОСОБА_12, визначена вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику Volvo XC60, р.н. НОМЕР_2, внаслідок ДТП, в цінах станом на час завершення виконання експертизи, в сумі 78 124,24 грн. ( копія - а.с. 7-28).

За проведення вказаного дослідження ОСОБА_3 заплатила 2 500 грн., що підтверджується квитанцією № 002515 від 31.08.2017р. ( а.с. 6).

В позовній заяві ОСОБА_3 просила стягнути матеріальну шкоду в сумі 78 124,24 грн. та витрати на проведення дослідження у сумі 2 500 грн.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі зазначає, що вказаний висновок авто- товарознавчого дослідження не відповідає вимогам п. 3.9 Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності, оскільки не засвідчений печаткою експерта, що робить його недопустимим доказом у справі.

В ході розгляду справи позивачем було отримано оновлений висновок експерта з автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальних збитків від 27 квітня 2018 року № 27/04, складений тим же експертом ОСОБА_12, згідно з яким вартість матеріальних збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу Volvo XC60, р.н. НОМЕР_2, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в цінах станом на час завершення виконання висновку експерта становить 84 472,52 грн.

Вказаний висновок оформлений з урахуванням зазначених вимог Інструкції, оскільки є прошитим та скріпленим печаткою експерта ( а.с. 78-101), та був прийнятий судом і долучений до матеріалів справи.

Отже, вказаний висновок є належним і допустимим доказом, а дослідженню піддавався той же КТЗ Volvo XC60, р.н. НОМЕР_2, з тими ж самими пошкодженнями, а вартість матеріальної шкоди збільшилась лише внаслідок подорожчання вартості відновлювального ремонту у зв»язку з інфляційними процесами.

Відповідач зазначає, що цей висновок був прийнятий судом з порушеннями ч.ч. 2, 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України, оскільки стадія подання доказів закінчилась.

Проте, колегія зазначає, що оновлений висновок не є новим доказом у справі, оскільки лише доповнює наявний у справі висновок з урахуванням інфляційних процесів, який був долучений до позовної заяви, тому підстав для його неприйняття не мається.

Ствердження відповідача про те, що на його підставі позивач з порушенням п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України збільшила позовні вимоги під час розгляду справи по суті, не відповідають наявним матеріалам справи, у яких не мається позовних заяв про збільшення позовних вимог.

Вбачається, що позивач в ході розгляду справи підтримувала саме первісно заявлений позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 78 124,24 грн.

Заперечуючи про висновку автотоварознавчого дослідження в частині визначення суми матеріальної шкоди, відповідач вказував, що експерт безпідставно включив до цієї суми втрату товарної вартості автомобілем, що, на його думку, суперечить п. 8.6.1 Інструкції.

Дослідивши вказані доводи, колегія вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до п. 8.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України й Фонду державного майна від 24.11. 2003 № 142/5/2092 з урахуванням внесених змін, величина ВТВ характеризує фізичний знос, який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду, а також унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Пунктом 8.6.1 Методики врегульовано, що величина ВТВ нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

З пункту 8.6.2 Методики слідує, що ВТВ в будь-якому випадку нараховується, якщо строк експлуатації автомобілю не перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНГ, 7 років - для інших КТЗ; у разі заміни складників, що потребує подальшого пофарбування автомобілю та погіршує зовнішній вигляд КТЗ.

З висновку експерта ОСОБА_12 вбачається, що автомобіль позивача Volvo XC60, р.н. НОМЕР_2, виготовлено в Європі, строк експлуатації до ДТП 2,5 роки, при відновленні автомобілю необхідний ремонт бамперу та кріплення бамперу, а також потребується фарбування захисника бамперу, самого бамперу, заднього спойлеру, панелі бамперу, кришки бамперу ( а.с. 92),

Отже, за вказаними критеріями та у відповідності до п.п. 8.6.1, 8.6.2 Методики, до вартості матеріальної шкоди слід включати показник ВТВ КТЗ.

Таким чином, розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу пошкодженням її автомобілю, є доведеним нею належними і допустимими доказами.

Що стосується недоведеності спричинення цієї шкоди діями відповідача ОСОБА_4, на чому наголошує апелянт в скарзі, то колегією встановлені наступні обставини.

За наслідками фіксації ДТП були складені два протоколи: відносно ОСОБА_4 про адмінправопорушення за ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_5 - за ст. 122 ч. 4 КУпАП.

При розгляді адмінматеріалу за протоколом, складеним на ОСОБА_5, призначалась автотехнічна експертиза, яка проведена Запорізьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України.

Вказана експертиза проводилась з урахуванням пояснень водіїв ОСОБА_4, ОСОБА_5, на підставі яких однозначних висновків, дії якого з водіїв знаходяться в причинному зв»язку з ДПТ та призвели до наїзду на ТЗ позивача, надано не було ( а.с. 158-164).

У зв»язку із зазначеним постановою судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області Гасанбекова С.С. від 17.11.2017р. в матеріалі про адмінправопорушен-

ня відносно ОСОБА_5 була призначена комплексна судова автотехнічна експертиза, експертиза відеозапису та фототехнічна експертиза ( а.с. 205-206).

Оскільки протоколи про адмінправопорушення відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судом у зв»язку з призначенням вказаної комплексної експертизи не розглядались, то ця цивільна справа тривалий час відкладалась до повернення протоколів та отримання висновку експертизи.

Учасники справи погоджувались з неодноразовим перенесенням її розгляду, зокрема, і ОСОБА_4, як слідує із технічних записів судових засідань, до отримання висновку комплексної експертизи, а отже доводи апеляційної скарги відповідача, що висновок долучено з порушенням вимог цивільно-процесуального кодексу є безпідставним.

Відповідач вказував, що позивач не долучила до позовної заяви будь-яких доказів його винуватості у ДТП, але таких доказів до часу отримання висновку комплексної судової експертизи взагалі не малось.

Протоколи про адмінправопорушення відносно водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також були розглянути лише після проведення комплексної експертизи.

Постановою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 21 серпня 2018р. справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст.. 124 КУпАП провадженням закрито у зв»язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення ( а.с. 204).

Постановою Новомиколаївсього районного суду Запорізької області від 21 серпня 2018р. справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

ОСОБА_4 було оскаржено постанову про закриття справи про адмінправопорушення відносно ОСОБА_5

Постановою судді Апеляційного суду Запорізької області Білоконева В.М. від 21 вересня 2018р. апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

В постанові апеляційного суду зазначено, що ч. 4 ст. 122 КУпАП, яку вмінено ОСОБА_5, передбачено відповідальність за вчинення одного з порушень, передбачених ч.ч. 1-3 цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Проте поліцейським СРПП № 3 Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_15 в протоколі не вказано, які саме порушення, передбачені ч.ч. 1-3 статті 122 КУпАП були допущені ОСОБА_5

Судом встановлено в цій справі про адмінправопорушення щодо обвинувачення ОСОБА_5 у створенні ним аварійної ситуації, що воно базується лише на пояснення ОСОБА_4, який вважає себе потерпілим, відносно якого також складено протокол про адмінправопорушення за ст. 124 КУпАП за фактом вчинення ним наїзду на автомобіль НОМЕР_2, а тому останній є зацікавленим в результатах розгляду протоколу на іншого водія.

Апеляційний суд при розгляді скарги ОСОБА_4 погодився з висновком суду у справі про адміністративне правопорушення, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад правопорушення, кваліфікованого за ч. 4 ст. 122 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі.

Між тим, відносно ОСОБА_4 провадження у справі про адміністративне право-

порушення було закрито за нереабілітуючими підставами, а лише у зв»язку з пропуском

строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Висновком комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 23692/23693 від 27 червня 2018р., проведеної експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса, встановлено, що із відеозапису ДТП вбачається, що автомобіль НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4 різко змінив напрямок руху ще в той момент, коли автомобіль НОМЕР_6, яким керував ОСОБА_5, знаходився поряд з ним, з його лівого боку, а не попереду нього, а тому у водія ОСОБА_4 не було необхідності виконувати маневр - поворот праворуч із подальшим наїздом на припаркований автомобіль НОМЕР_2. Тому технічна можливість уникнути даної дорожньої пригоди для ОСОБА_4 визначалась шляхом виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Отже, цим висновком встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Ford Focus ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути дану дорожньо-транспортну пригоду для водія автомобіля Ford Focus ОСОБА_4 визначалася шляхом виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Ford Focus ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України і знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Також висновком встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди для водія автомобіля ЗАЗ 110206 ОСОБА_5 не визначалися його діями, а цілком залежала від дій водія автомобіля Ford Focus ОСОБА_4, по виконанню ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля ЗАЗ 110206 ОСОБА_5 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначеним висновком комплексної експертизи спростовується версія ОСОБА_4 щодо механізму розвитку ДТП, а також, що шкода потерпілій ОСОБА_3 спричинена кількома джерелами підвищеної небезпеки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що висновок цієї комплексної експертизи не можна брати до уваги, оскільки її призначення відбувалось за межами цієї цивільної справи та з порушенням вимог КУпАП, оскільки експертизу було призначено після спливу тримісячного строку, протягом якого можливо притягнути правопорушника до відповідальності.

Проте вказані ствердження не відповідають дійсності.

Так, ДТП відбулась 22.08.2017р., а тому тримісячний строк спливав 22.11.2017р., але комплексну судову експертизу було призначено в межах матеріалу про адмінправопорушення відносно ОСОБА_5 17.11.2017р., тобто до спливу цього строку.

Також ОСОБА_4 вказує, що цей висновок не може бути доказом, оскільки в межах матеріалу на ОСОБА_5 експертам не можна було ставити питання щодо

його дій в даній ДТП, оскільки у цьому матеріалі він є потерпілим.

Але вбачається, що в іншому матеріалі ОСОБА_4 визначено як правопорушника за ст. 124 КУпАП, який приймав участь у тій же самій ДТП, а тому суд обґрунтовано поставив на дослідження експертизи питання щодо дій кожного водія, який був учасником цієї ДТП.

Отже, зібраними у справі доказами підтверджується, що саме дії водія ОСОБА_4, які не відповідали п. 10.1 ПДР, знаходяться в прямому причинному з»в'язку з ДТП, та, відповідно, саме він має нести відповідальність за спричинену такими діями матеріальну і моральну шкоду.

Між тим, в скарзі ОСОБА_4 зазначає, що його цивільно-правова відповідальність не була застрахована, але ОСОБА_3 застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, тому на підставі п.п. «а» а. 41.1 статті 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" майнову шкоду, заподіяну транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільну правову відповідальність, відшкодовує МТСБУ. Статтею 2 вищезазначеного Закону передбачено, що, якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства, то застосовуються норми цього Закону. Тобто діючим законодавством передбачений інший порядок відшкодування майнової шкоди, але МТСБУ до участі у справі залучено не було, а вся заявлена матеріальна і моральна шкода стягнута безпідставно з нього.

Дійсно, відповідно до п.п. «а» п. 41.1 статті 41 вказаного Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Але колегія зазначає, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність якого не застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але застрахована відповідальність потерпілої особи, може відбуватись за умови, якщо у МТСБУ не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності МТСБУ.

Згідно з вимогами п. 33.1.4 статті 33 Закону, у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій ТЗ, причетного до такої ДТП зобов»язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати МТСБУ повідомлення про ДТП встановлено зразка, а також відомості про місцезнаходження свого ТЗ та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій ТЗ з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов»язок, він має підтвердити це документально.

ОСОБА_4 в ході апеляційного розгляду справи давав з цього приводу пояснення, що у МТСБУ відомості про ДТП ним не були надані, заява не спрямовувалась, а також ним не зазначено поважних причин невиконання цього обов»язку як водієм причетного до ДТП транспортного засобу, який саме безпосередньо пошкодив інший припаркований ТЗ, що не здійснював руху.

За відсутності виконання водієм, причетним до ДТП, вказаних дій з повідомлення МТСБУ про ДТП, а також за відсутності до 21.08.2018р. будь-яких висновків в приводу винуватця ДТП (протоколи були розглянуті тільки 21.08.2018р. - через рік), позивач не могла звернутись до МТСБУ з відповідною заявою про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 37.1.4 статті 37 вказаного Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.

Отже, позивачем на час ухвалення рішення судом першої інстанції вже було втрачено можливість звернутись з відповідною заявою до МТСБУ про відшкодування шкоди, в тому числі і через дії відповідача ОСОБА_4, який повідомлення до МТСБУ про ДТП не спрямовував.

За таких обставин, у МТСБУ не виникло обов»язку здійснити регламентну виплату позивачу, а тому остання набула права вимагати стягнення шкоди саме безпосередньо з

винуватця ДТП, яким на теперішній час встановлено ОСОБА_4 на вищенаведеними обставинами.

Також ОСОБА_4 в скарзі посилається на процесуальне порушення - постановлення у справі заочного рішення. Вважає, що на порушення судом ст. 280 ЦПКУ при ухваленні заочного рішення судом не враховані такі обставини: він надав відзив, спрямував клопотання про відкладення розгляду справи, у всіх інших засіданнях приймав участь та лише в останнє не з»явився. Безпідставним розглядом справи в заочному порядку судом порушено принцип змагальності, внаслідок чого він не міг висловити свої заперечення в ході розгляду справи.

Проте, такі доводи вже не мають сенсу, оскільки апеляційний суд скасував ухвалене у справі заочне рішення та повністю вислухав і перевірив всі заперечення ОСОБА_4 проти позову та доказів, наявних у матеріалах справи.

В скарзі зазначається про недоведеність позивачем своїх вимог про компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Колегія частково погоджується з цими доводами, оскільки моральні страждання є спричиненими позивачу внаслідок пошкодження її транспортного засобу, що впливає на емоційний і психологічний стан будь-якої людини. Крім того, ці обставини завжди пов»язані з прикладанням додаткових зусиль щодо відстоювання своїх прав, зокрема, в суді, відновлювання автомобілю, вимушеного користування пошкодженим ТЗ.

Але, колегія визнає заявлений позивачем розмір на відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. завеликим та з урахуванням всіх обставин у справі вважає достатнім в даній ситуації відшкодування у сумі 3000 грн.

Постановляючи нове рішення, колегія у відповідності до вимог ст.. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат, які підлягають компенсуванню відповідачем позивачеві пропорційно до задоволених вимог.

Так, за подання позову до суду з ціною 90 624,24 грн. позивачем сплачено судовий збір в сумі 906,25 грн., позов задоволено в сумі 83 642,24 грн., тому компенсації підлягає сума судового збору: 83 624,24 х 906,25 : 90 624,24 = 836,25 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2018 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 78 124 ( сімдесят вісім тисяч сто двадцять чотири ) гривні 24 копійки, в рахунок компенсації моральної шкоди 3000 (три тисячі) гривень, компенсацію витрат по оплаті експертного дослідження в сумі 2500 (дві тисячі п»ятсот) гривень та судовий збір в сумі 836 (вісімсот тридцять шість) гривень 25 копійок, а всього - 84 460 ( вісімдесят чотири тисячі чотириста шістдесят) гривень 49 копійок.

В решті позов залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 лютого 2019 року

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.