241/609/18
2/241/56/2019
23.12.2019 року смт. Мангуш
Першотравневий районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Демочко Д.О.,
при секретарі Цукановій Л.П.,
представника позивача прокурора Джансиза Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Маріупольської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі позивача Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області до відповідача ОСОБА_1 , третя особа: Мангушська селищна рада Донецької області, про стягнення суми шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельних ділянок, суд,-
Маріупольська місцева прокуратура № 1 звернулась до Першотравневого районного суду Донецької області із позовом в інтересах держави в особі: позивача ГУ Держгеокадастру у Донецькій області до відповідача ОСОБА_1 , третя особа: Мангушська селищна рада Донецької області, про стягнення суми шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельних ділянок.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заяв, клопотань, відзиву до суду надано не було.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено наступне.
Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 26 квітня 2017 року проведеною управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 39 га, яка розташована на території Мангушської селищної ради Мангушського району Донецької області за межами смт. Мангуш, та на час перевірки засіяна насінням ськогосподарських культур, що є порушенням вимог ст. ст. 112, 79-1, 114, 125, 126 Земельного кодексу України, ст. ст. 21, 22 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів».
Вироком Першотравневого районного суду Донецької області від 22.02.2018 (судова справа № 241/1241/17), який набрав законної сили 26.03.2018 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Дії контролюючого органу щодо перевірки дотримання вимог земельного законодавства відповідачем не оскаржені та на даний час незаконними у встановленому порядку не визнані.

Відповідно до розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення в охоронній зоні на території Мангушської селищної ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів, який здійснено спеціалістом відділу здійснення Державного контролю за дотриманням земельного законодавства та оперативного реагування управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області та відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963, загальний розмір шкоди становить 62322,00 гривень, яка на сьогодні не відшкодована.

Судом також з`ясовано, що документи на підтвердження права власності чи користування спірними земельними ділянками в ОСОБА_2 відсутні, дії щодо оформлення права користування чи власності на земельні ділянки відповідачем не здійснювались.

Самовільне зайняття ОСОБА_6 земельних ділянок 39га із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності за межами населеного пункту на території Мангушської селищної ради для вирощування сільськогосподарських культур, стало причиною звернення прокурора до суду з позовом про відновлення порушених прав позивача, шляхом стягнення 62322,00 грн. шкоди, заподіяної відповідачем внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Шкода обрахована за Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25 липня 2007 року, з наступними змінами і доповненнями.

Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. ст. 79-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Поданими позивачем доказами, незапереченими належним чином відповідачем, доведено обґрунтованість заявлених вимог.

Так, земельні правовідносини, зокрема пов`язані із користуванням землею, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", Цивільним кодексом України, іншими Законами України, постановами Кабінету Міністрів України у випадках, передбачених законом, а також договором оренди землі.

Стаття 13 Конституції України, серед іншого визначає, що земля, яка знаходяться в межах території України, є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

В силу приписів статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої та другої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

За змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 цього Кодексу визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування, юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Відповідно до ст. ст. 152, 158 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків. Земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, вирішуються виключно судом.

Згідно визначеного статтею 123 Земельного кодексу України порядку одержання у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, особа звертається з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного Кодексу України, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

При цьому, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а відсутність у цієї особи даних документів є самовільним зайняттям земельної ділянки.

В силу ст. 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним.

Зі змісту ст. 122 Земельного кодексу України вбачається, що право розпоряджатися землями, які знаходяться за межами населеного пункту для сільськогосподарського використання належить центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам, тобто в даному випадку - Головному управлінню Держгеокадастру у Донецькій області як територіальному органу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Згідно вимог статті 15-1 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин належить проведення, відповідно до законодавства, моніторингу земель та охорони земель, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

У відповідності до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснюючи свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Повноваження Держгеокадастру на території Донецької області здійснюються Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області, яке діє на підставі Положення, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №28 від 03.03.2015 року.

Використовуючи спірну земельну ділянку без правовстановлюючих документів, у порушення вимог земельного законодавства, відповідач позбавляє вищевказаний державний орган права розпоряджатися земельною ділянкою та одержувати відповідні доходи від оренди.

Визначення факту самовільного зайняття земельної ділянки містить стаття 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», згідно якої будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними, вважаються самовільним зайняттям земельних ділянок.

Згідно ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим кодексом.

Статтею 90 Земельного кодексу України визначено, що власники земельних ділянок мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Частиною 2 ст.152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Такий захист здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Статтею 211 Земельного кодексу України та ст. 56 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема, за самовільне зайняття земельних ділянок. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Шкода заподіяна самовільним зайняттям відшкодовується на підставі загальних норм ЦК України.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Порушені права власників земельної ділянки підлягають відновленню шляхом відшкодування заподіяних збитків. Власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок. Підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, є акт обстеження земельної ділянки; акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки; вирок Першотравневого районного суду Донецької області від 22.02.2018 року.

Підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі або територіальній громаді внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, є перелічені докази в їх сукупності, оскільки саме вони підтверджують факт самовільного зайняття земельної ділянки, розмір зайнятої ділянки, період часу, протягом якого земельні ділянки використовуються без належних правових підстав.

Державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку, а також право оренди зазначеної земельної ділянки відсутні, використання відповідачем земельної ділянки 39га містить ознаки самовільного зайняття земельних ділянок.

Одночасно, відповідно до Методики визначення розміру шкоди,заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок,використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 нарахована сума шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянкиі незаперечена належним чином відповідачем, шкода завдана державі становить 62322 грн.

Стаття 61 Конституції України забороняє притягнення осіб до юридичної відповідальності одного і того виду за одне і те ж правопорушення .

У даному випадку за самовільне зайняття земельних ділянок ОСОБА_3 притягнутий до кримінальної відповідальності.

Відшкодування шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельних ділянок є цивільною відповідальністю ОСОБА_2 , тобто іншим видом юридичної відповідальності.

Порушення встановленого законом порядку набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, невжиття заходів до стягнення шкоди, заподіяної самовільним використанням земельної ділянки і є підставою для вручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовом до суду в інтересах держави.

Як вбачається зі змісту позову, приписів Бюджетного кодексу України, шкода завдана самовільним використанням земельної ділянки підлягає стягненню на рахунок, відкритий Мангушською селищною радою в УДКСУ в Донецькій області для зарахування шкоди.

З огляду на усе викладене, враховуючи положення перелічених норм, вимоги прокурора про стягнення 62322,00 грн. заподіяної шкоди є обґрунтованими і належним чином не спростованими відповідачем, а тому підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 43, 49, 81, 89, 206, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 в інтересах Держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області до ОСОБА_1 , третя особа: Мангушська селищна рада Донецької області, про стягнення суми шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельних ділянок задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , на користь держави (одержувач Мангушське УК/смт.Мангуш/24062200; назва банку ГУ ДКСУ у Донецькій області; МФО 834016; ; р/р 0331; код доходів -24062200 (кошти за шкоду, що заподіяна на земельних ділянках державної та комунальної власності, які не надані у користування та не передані у власність, внаслідок самовільного зайняття, використання не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву без спеціального дозволу) шкоду, заподіяну самовільним використанням земельної ділянки у сумі 62322 (шістдесят дві тисячі триста двадцять дві) гривні 00 копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у сумі 1921,00 грн.

Повний текст рішення складено 24.12.2019 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду

Суддя Д.О. Демочко