Справа № 308/3720/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі КУЧІНЦІ Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/3720/19 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 липня 2019 року, повний текст якого складено 22 липня 2019 року, головуючий суддя Данко В.Й., -

встановив:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» заявою від 05.03.2019, що надійшла до Ужгородського міськрайонного суду 02.04.2019, звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким.

25.05.2017 відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг і на підставі підписаної цього дня заяви отримала кредит у розмірі 10000,00 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку. Сторони уклали кредитний договір за правилами договору приєднання.

Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, які є публічною офертою і невід`ємною частиною договору, банк управі в односторонньому порядку змінювати ліміт кредитування, відсоткову ставку за кредитом, тарифи та інші елементи кредитування, інформація про що розміщується на офіційному сайті банку в мережі Internet на сторінці http://privatbank.ua.

Сплата процентів за кредитним договором регулюється п.п. 2.1.1.12.2., 2.1.1.12.2.1., іншими положеннями договору і такі сплачуються в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на сайті http://privatbank.ua/kredity/.

В силу положень ст. 1050 ч. 2 ЦПК України, п.п. 2.1.1.4.2., 2.1.1.4.6. договору, в разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором банк управі вимагати дострокового повернення кредиту та сплати всього належного за договором, включно з неустойкою.

Пунктом 1.1.7.11. договору передбачено, що він діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, а якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку клієнта, а також при закінченні використання послуг банку (п. 1.1.7.43.).

Позичальник обізнаний із умовами надання кредиту і зобов`язаний слідкувати за відповідними змінами в умовах кредитування, отримувати виписку з рахунку щодо здійснених за ним операцій, не допускати овердрафту тощо.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, а відповідачка свої порушила і спричинила виникнення боргу, який станом на 18.02.2019 склав 39851,12 грн, із яких заборгованість: за тілом кредиту 19275,48 грн, за простроченим тілом кредиту 7550,63 грн, пеня за прострочене зобов`язання 9901,15 грн, пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн 750,00 грн, 500,00 грн фіксованої частини штрафу і 1873,86 грн процентної складової штрафу.

Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов`язань та на передбачене договором і нормами ЦК України право банку достроково вимагати повернення всього заборгованого, банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 25.05.2017 у розмірі 39851,12 грн із вищеперерахованими її елементами та покласти на неї судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2019, з урахуванням ухвали цього ж суду від 25.11.2019 про виправлення описки в рішенні суду, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 25.05.2017 без номера у розмірі 19275,48 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн, у задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив рішення суду в частині відмови в стягненні простроченої частини тіла кредиту в сумі 7550,63 грн як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до того, що ці кошти були надані відповідачці, однак, суд безпідставно не включив їх до суми стягнення. Суд не встановив з належною повнотою відповідних обставин справи, не перевірив розрахунок заборгованості. Сторона просить скасувати рішення суду в частині незадоволеної вимоги та ухвалити нове рішення, задовольнивши вимоги банку в цій частині в повному обсязі, а в іншій частині залишити рішення суду без змін.

Відповідачка ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує, відзив на апеляцію позивача не подавала.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» адвоката Дурдинець Р.Ю., яка апеляцію підтримала, розглянувши відповідно до ст. 372 ч. 2 ЦПК України справу у відсутність відповідачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, не робить висновків щодо судового рішення в неоскарженій частині по суті і бере до уваги відповідні пов`язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції (ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

Встановлено, що 27.05.2017 ОСОБА_1 підписала у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що «…дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають … договір про надання банківських послуг» (а.с. 7).

На підставі цієї Анкети-заяви та Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 9-23) відповідачці ОСОБА_1 були надані кошти, що кваліфікувалися АТ КБ «ПриватБанк» як кредитні, на умовах платності та повернення після закінчення строку користування ними. Водночас у справі немає даних про встановлення конкретного ліміту кредитування, про строк, на який були надані кошти, а також про інші істотні умови надання коштів у порядку кредитування, про належне узгодження сторонами таких умов, якщо відповідно до позиції позивача йдеться саме про такий порядок, що встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2019 про відмову в позові, в частині, в якій рішення не оскаржується.

Сума коштів, що були фактично надані банком відповідачці, відображена в розрахунку заборгованості за договором від 25.05.2017 без номера, визначеної станом на 18.02.2019 в розмірі 39851,12 грн, де: заборгованість за тілом кредиту 19275,48 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту 7550,63 грн, пеня за прострочене зобов`язання 9901,15 грн, пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн 750,00 грн, 500,00 грн фіксована частина штрафу і 1873,86 грн процентна складова штрафу (а.с. 4-6).

Діючи у цивільних і процесуальних відносинах вільно, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язок доказування на власний розсуд у змагальному цивільному процесі, (ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України), відповідачка ОСОБА_1 не заперечувала і не спростовувала факту отримання від банку коштів як такого та розмір заборгованості власне за сумою отриманих коштів, кваліфікованих позивачем як кредит. Рішення суду відповідачка не оскаржувала.

За таких обставин, у силу положень ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 4, ст. 509 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 525, 526, ст. 530 ч. 2 ЦК України, зобов`язання, що виникло з дій сторін і строк якого не був установлений, повинно бути виконане боржником у семиденний строк з дня пред`явлення кредитором вимоги. Відтак, відповідачка ОСОБА_1 зобов`язана на вимогу АТ КБ «ПриватБанк» повернути отримані від банку кошти в повному обсязі. Тому відповідний висновок суду першої інстанції правильний по суті.

Поряд із цим, визначаючи належну до стягнення суму коштів, отриманих фактично відповідачкою від позивача, суд припустився помилки. Так, суд дійшов вірного висновку про необхідність стягнення на користь позивача 19275,48 грн, однак, залишив поза увагою зміст розрахунку заборгованості, де сума 19275,48 грн є «тілом кредиту на звітню дату», а 7550,63 грн є «тілом кредиту простроченим на звітню дату», ці суми є окремими елементами заборгованості, що разом складають 26826,11 грн заборгованості загалом за сумою отриманих коштів і враховані в розрахунку загальної заборгованості поряд з іншими її елементами. Відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення простроченого кредиту у сумі 7550,63 грн, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України не обґрунтував таку відмову, не взяв до уваги, що відповідний розрахунок не спростовувався відповідачкою, не навів своїх мотивів щодо спростування розрахунку.

Тож належних підстав для відмови в позові в цій частині суд не мав і такі підстави не навів та не обґрунтував, тоді як відповідні доводи позивача слід визнати обґрунтованими.

Виходячи з наведеного, апеляцію на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 4 ЦПК України слід задовольнити, помилкове в оскарженій частині рішення суду про відмову в задоволенні вимоги про стягнення на користь позивача з відповідачки боргу в сумі 7550,63 грн скасувати, цю вимогу позову задовольнити, стягнути зазначені кошти, внаслідок чого загальна належна до стягнення сума становитиме 26826,11 грн.

Керуючись ст. 367 ч. 1, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 липня 2019 року в частині відмови в задоволенні вимоги позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 7550,63 грн скасувати, цю вимогу позову задовольнити, стягнути на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», , з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , борг у сумі 7550,63 грн (сім тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 63 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 24 грудня 2019 року.

Судді