ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №583/3185/18

Номер провадження 22-ц/816/433/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собина О. І.

за участю секретаря судового засідання - Попової А.П.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2018 року в складі судді Ільченко В.М., ухвалене у м. Охтирка Сумської області, повне рішення складено 03 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 пред'явила даний позов до відповідача, в обґрунтування якого посилалась на те, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2010 року №2-1001/10 за ОСОБА_3 було визнано право власності на 49/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, а також право власності на земельну ділянку площею 354 кв.м, а саме: 1/2 частину площі земельної ділянки загального користування 79 кв.м та земельну ділянку індивідуальної власності 275 кв.м. За іншим співвласником вказаного домоволодіння ОСОБА_4 було визнано право власності на 51/100 частину вказаного домоволодіння, а також право власності на земельну ділянку площею 354 кв.м., а саме: 1/2 частину площі земельної ділянки загального користування 79 кв.м та земельну ділянку індивідуальної власності 275 кв.м.

На виконання зазначеного судового рішення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які доводились один одному сином та матір'ю, провели реальний розподіл вказаного домоволодіння.

Проте в подальшому при переході права власності на вказане майно до нових власників використовувалась технічна документація на домоволодіння (технічний паспорт) з внесеними змінами реального поділу, але розмір частки у праві власності на домоволодіння, який передавався новим власникам був оформлений відповідно до довідки Охтирського МБТІ від 22 жовтня 2015 року за старими показниками - по ? частці, без врахування проведеного реального поділу домоволодіння.

Таким чином, згідно з правовстановлюючими документами за сторонами, які є нинішніми співвласниками домоволодіння, зареєстровано по 1/2 частині зазначеного домоволодіння, проте фактично, внаслідок реального поділу домоволодіння, частка ОСОБА_1 є більшою та складає 58/100 частин, а частка ОСОБА_2 меншою та складає 42/100 частин.

З огляду на зазначене позивач просила суд провести розрахунок відповідних ідеальних часток нерухомого майна у праві спільної часткової власності з визнанням за ОСОБА_1 ідеальної частки співвласника у спільній частковій власності домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 58/100 частин у майні у виді житлового будинку «А-1Ж» зі складовими: житлової кімнати 2-3 площею 8,9 кв.м, житлової кімнати 2-4 площею 16,2 кв.м, житлової кімнати 2-5 площею 7,0 кв.м, загальною площею 46,2 кв.м, житловою площею 32,1 кв.м, прибудови «а»: веранди 2-2 площею 8,2 кв.м, тамбуру 2-1 площею 5,9 кв.м; по надвірних будовах і спорудах: гаражу Б, воріт №1, огорожі №2, земельної ділянки з загальної площі 708 кв.м за даною адресою за цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (категорія земель: землі житлової та громадської забудови, з визнанням за ОСОБА_1 права спільної часткової власності на 58/100 частин зазначеного домоволодіння та земельної ділянки, із залишенням у володінні, користуванні та розпорядженні співвласника спільної часткової власності ОСОБА_2 42/100 частин домоволодіння за вказаною адресою, зі складовими житлового будинку «А-1Ж» у виді житлової кімнати 1-4 площею 10,7 кв.м, житлової кімнати 1-5 площею 11,4 кв.м, коридору 1-2 площею 4,9 кв.м, кладової 1-3 площею 2,0 кв.м, санвузлу 1-6 площею 4,5 кв.м, прибудови «а» (І) кухня 1-1 площею 7,6 кв.м, загальною площею 43,9 кв.м, житловою площею 22,1 кв.м, по надвірних будовах і спорудах: гаражу Б, воріт №1, огорожі №2, земельної ділянки з загальної площі 708 кв.м за даною адресою за цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (категорія земель: землі житлової та громадської забудови) за зазначеною адресою. Об'єкти нерухомості у виді сараю «б» та колодязю «к» залишаються у приватній власності ОСОБА_1 Об'єкти нерухомості у виді тамбуру «а1» та погребу «В» залишаються у приватній власності ОСОБА_2

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 грн в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішення мотивовано тим, що кожна із сторін набули права власності на ? частку у праві власності на майно, а тому задоволення вимог позивача призведе до безпідставного припинення права ОСОБА_2 на частку майна, яке було нею оплатно придбане.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтування апеляційної скарги аналогічне змісту позовної заяви. Позивач вказує, що наявні достатні правові підстави для задоволення її позову, вважає, що між судом та адвокатом відповідача наявні корупційні зв'язки, крім того, не погоджується з розміром судових витрат, стягнутих судом першої інстанції на користь ОСОБА_2

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не надала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 березня 2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №1984, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 купили кожен у рівних долях у ОСОБА_5 житловий будинок з господарчими спорудами, розташований на земельній ділянці, що знаходиться в АДРЕСА_1. На вказаній земельній ділянці знаходиться один дерев'яний жилий будинок житловою площею 54,3 кв.м, зазначений літерою Ааа1, та господарчі споруди: гараж Б, погріб В, сарай Б, колодязь к, огорожа №1-2, що підтверджується матеріалами інвентарної справи №5868 на вказане домоволодіння.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2010 року №2-1001/10 визнано право власності за ОСОБА_3 на 49/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, як співвласником №2 варіанту №1 розподілу домоволодіння відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 72/10 від 18 серпня 2010 року та виділено в користування в житловому будинку літ. «А-1Ж»: житлову кімнату 2-3 площею 8,9 кв.м, житлову кімнату 2-4 площею 16,2 кв.м, частину житлової кімнати 1-4 площею 7,0 кв.м - загальна площа 32,1 кв.м вартістю 17596 грн, прибудову літ. «а»: веранда 2-2 площею 8,2 кв.м, вартістю 5189 грн. По надвірних будовах і спорудах: 1/2 частина гаражу літ. «Б», сарай літ. «б», колодязь літ. «к», 1/2 частина воріт № 1, 1/2 частина огорожі № 2 загальною вартістю 11714 грн, загальна сума всіх будов становить 34499 грн. Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 354 кв.м, а саме: 1/2 частину площі земельної ділянки загального користування - 79 кв.м та земельну ділянку індивідуальної власності 275 кв.м Визнано право власності за ОСОБА_4 на 51/100 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 як співвласнику №1 варіанту №1 розподілу домоволодіння відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 72/10 від 18 серпня 2001 року та виділено в користування в житловому будинку літ. «А-1Ж»: коридор 1-2 площею 4,9 кв.м, кладову 1-3 площею 2,0 кв.м, житлову кімнату 1-5 площею 11,4 кв.м, частину житлової кімнати 1-4 площею 10,8 кв.м, - загальна площа 29,1 кв.м вартістю 15952 грн, прибудову літ. «а»: кухня 1-1 площею 12,1 кв.м вартістю 7658 грн. По надвірних будовах і спорудах: тамбур літ. «а1», 1/2 частина гаража літ. «Б», погріб літ. «В», 1/2 частина воріт № 1, 1/2 частина огорожі № 2, загальна вартість всіх будов становить 36233 грн. Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 354 кв.м, а саме: 1/2 частину площі земельної ділянки загального користування 79 кв.м та земельну ділянку індивідуальної власності 275 кв.м. Зобов'язано ОСОБА_3 пробити дверний отвір з улаштуванням перемички та встановити дверний блок між житловою кімнатою 2-4 і приміщенням житлової кімнати 1-4. В житловій кімнаті 1-4 площею 17,8 кв.м звести глуху перегородку та організувати два окремих приміщення площею 7,0 кв.м для співвласника №2 ОСОБА_3 і приміщення житлової кімнати площею 10,8 кв.м для співвласника №1 ОСОБА_4 Влаштувати окремі виходи з кожної частини горищного приміщення, кожну квартиру облаштувати самостійними системами опалення, електроосвітлення і газопостачання. Зобов'язано ОСОБА_3 облаштувати приміщення для кухні. Вказані перебудови виконувати з 01 квітня 2011 року, після отримання відповідних дозволів.(а.с. 14, 15).

За життя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не здійснили державної реєстрації права власності за вказаним рішенням відповідно до вимог чинного законодавства, що було встановлено рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 лютого 2018 року №583/3012/17 (а.с. 58).

21 квітня 2014 року ОСОБА_4 померла (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_4 спадкове майно у виді 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, розташованого на приватній земельній ділянці площею 708 кв.м, а саме: один цілий житловий будинок з прибудовою тамбуром, житловою площею 54,3 кв.м., загальною площею 90,1 кв.м., зазначений під літерою «А,а,а1,а2» та побутові споруди: гараж «Б», сарай «б», погріб «В», огорожа №1,2, колодязь «К», та ? частину вказаної земельної ділянки успадкувала ОСОБА_6.(а.с. 17-18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с. 22).

ОСОБА_1 прийняла спадщину після померлого ОСОБА_3, яка складається з: 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, розташованого на приватній земельній ділянці площею 0,0708 га, кадастровий номер якої НОМЕР_1. На земельній ділянці знаходиться один цілий рублений, обшитий залізом житловий будинок, житловою площею 54,1 кв.м, загальною площею 90,1 кв.м, зазначений під літерою «А-1ж» та побутові споруди: прибудова «а», тамбур «а2», гараж «Б», сарай «б», погріб «В», огорожа №1,2, колодязь «к» (а.с. 23) та 1/2 частину вказаної земельної ділянки (а.с. 27).

ОСОБА_1 зареєструвала право власності на успадковане майно в установленому порядку, тобто набула у власність 1/2 частину житлового будинку з побутовими спорудами та ? частину земельної ділянки (а.с. 24-26, 28-29).

25 вересня 2015 року ОСОБА_6 продала ОСОБА_2 ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарчих споруд, розташовану на земельній ділянці площею 0,0708 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_1 На земельній ділянці знаходиться один цілий житловий будинок з прибудовою тамбуром, житловою площею 54,3 кв.м, загальною площею 90,1 кв.м, зазначений під літерою «А,а,а1,а2» та побутові споруди: гараж «Б», сарай «б», погріб «В», огорожа №1, 2, колодязь «К» (а.с. 17).

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 вересня 2015 року ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 купила 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0708 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Категорія земель - землі житлової та громадської забудови. Кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 18).

Таким чином, відповідно до правовстановлюючих документів, ОСОБА_2 було придбано саме 1/2 частина житлового будинку з побутовими спорудами та ? частина земельної ділянки.

Згідно технічних паспортів житлового будинку АДРЕСА_1, виготовлених станом на 25 грудня 2013 року та станом на 22 жовтня 2015 року, загальна площа будинку складає 90,1 кв.м, з яких 43,9 кв.м - квартира №1, 46,2 кв.м -квартира №2, житлова площа - 54,2 кв.м, з них 22,1 кв.м - квартира №1, 32,1 кв.м - квартира №2 (а.с. 19-21, 30-34).

Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження №1094, складеного 26 березня 2018 року судовим експертом Андрєєвим Л.Г. за заявою ОСОБА_1, у житловому будинку літ. «А-1ж» та надвірних будівлях, садиби, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 належить 58/100 ідеальних часток (а.с. 35-38).

За змістом ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, або у спосіб не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ст. 328 ЦК України).

Стаття 41 Конституції України гарантує захист права власності кожному. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З урахуванням вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, суд першої інстанції вірно встановив, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2010 року виділені в натурі частки співвласників домоволодіння АДРЕСА_1, а саме за ОСОБА_3 було визнано право власності на 49/100 частин домоволодіння, а також право власності на земельну ділянку площею 354 кв.м, за іншим співвласником вказаного домоволодіння ОСОБА_4 було визнано право власності на 51/100 частину вказаного домоволодіння, а також право власності на земельну ділянку площею 354 кв.м.

Вказане рішення суду набрало законної сили, проте не було виконано сторонами, право власності на визначені в натурі частки домоволодіння не було ними зареєстровано у встановленому законом порядку, тому наступні власники, які набули право на частки у праві власності на нерухоме майно в порядку спадкування та на підставі договору купівлі-продажу набули у власність частки у праві власності на майно, які були зареєстровані та належали ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме:

позивач ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_3 набула у власність 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарчих споруд та 1/2 частину приватної земельної ділянки, загальна площа якої 0,0708 га, що знаходяться в АДРЕСА_1;

відповідач ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 25 вересня 2015 року придбала у спадкоємиці ОСОБА_4 - ОСОБА_6 ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарчих споруд та 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0708 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд мотивував свій висновок тим, що ОСОБА_1 не довела порушення відповідачем її права, а також обставин, на які вона посилалась, як на підставу своїх позовних вимог.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги про необхідність перерозподілу часток відповідно до фактичного користування співвласниками нерухомим майном і визначенні за ОСОБА_1 58/100 часток у праві власності на домоволодіння, а за ОСОБА_2 - 42/100, висновків суду по суті спору не спростовують та відхиляються апеляційним судом, оскільки не ґрунтуються на законі та матеріалах справи.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для перерозподілу часток співвласників, правильно зазначивши, що задоволення вимог позивача призведе до безпідставного позбавлення відповідача права на частку власності, яка була придбана нею за договором купівлі-продажу від 25 вересня 2015 року, який є чинним, недійсним не визнавався. Право власності ОСОБА_2 на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарчих споруд та 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0708 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано в установленому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судові витрати, понесені відповідачем на правничу допомогу, не підлягають відшкодуванню, оскільки вони не підтверджені належними розрахунками та не відповідають принципу співмірності, відхиляються судом апеляційної інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

За змістом ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать серед іншого і витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України).

З аналізу зазначених норм вбачається, що питання про розподіл судових витрат, у тому числі і витрат на оплату послуг адвоката, вирішується за наслідками розгляду справи судом першої інстанції. У разі виявлення учасником справи неспівмірності заявлених іншою стороною втрат на правничу допомогу обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, кількості часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), він може звернутися до суду з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, при цьому довести суду неспівмірність заявлених витрат фактичному обсягу правничої допомоги адвоката.

07 вересня 2018 року відповідач ОСОБА_2 уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Титаренком О.М. (а.с. 70).

23 листопада 2018 року до суду першої інстанції був поданий акт виконаних адвокатом робіт відповідно до умов договору та квитанція про оплату ОСОБА_2 послуг адвоката у розмірі 3000 грн (а.с. 146).

Позивач не зверталась до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідача, проте в апеляційній скарзі зауважила, що розмір витрат відповідача на оплату послуг адвоката не є співмірним з обсягом виконаних ним робіт, зокрема відсутні докази витраченого ним часу на ознайомлення з матеріалами справи, опис виконаних робіт не достатньо деталізований, тому стягнення з позивача понесених ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн є необґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі укладеного договору про надання правової допомоги від 07 вересня 2018 року адвокат надавав відповідачу консультації, готував заяви по суті справи, здійснював представництво інтересів відповідача у Охтирському міськрайонному суді Сумської області. 23 листопада 2018 року ним складений акт виконаних робіт, які були прийняті замовником. ОСОБА_2 сплатила адвокату гонорар за надані послуги в сумі 3000 грн, претензій до виконаних робіт не має (а.с. 146).

Судом першої інстанції надана належна оцінка зазначеним доказам, а також співмірності розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу з обсягом виконаних адвокатом робіт, доказів на спростування обсягу наданих адвокатом послуг позивач не надав, тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи те, що справа є незначної складності, колегія суддів визначає її як малозначну згідно з п. 2 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України, тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина