КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року місто Київ.

Справа 381/2841/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/17273/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кулікової С.В., Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2019 року (ухвалене в складі судді Соловей Г.В., інформація щодо дати складення повного тексту рішення відсутня)

в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

05.08.2019 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 01.10.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач виконав умови договору. Однак, відповідач зі своєї сторони порушив умови договору та має прострочену заборгованість.

У зв`язку з чим просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором- 11955, 92 грн з яких:

0,00 грн. - заборгованість за тілом кредита;

2466,52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;

0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

6593,88 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

1850,00грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

545,52 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду 08 листопада 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» через поштове відділення подало апеляційну скаргу , в якій просили рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та є необґрунтованим та незаконним.

Безпідставним є фактичне звільнення боржника від сплати заборгованості судовим рішенням з урахуванням того, що відповідачем заборгованість не оспорювалась та не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним. Відповідач відзив не надав та жодним чином не спростував доводи позивача.

Верховний Суд в постанові від 11.09.2019 року у справі № 153/1334/16 зазначив: «суд зобов`язав встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи».

Відповідач до суду не з`явився, заперечень на позов не надав, тому і в наданні додаткових доказів не було необхідності.

На підтвердження позовних вимог позивач додатково додає до апеляційної скарги наступні докази: довідку про відкриття рахунку; довідку про встановлення кредитного ліміту; виписку по рахунку.

Посилається на те, що відповідач, підписуючи анкету-заяву від 01.10.2011 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Позивач разом з Анкетою-заявою надав до суду копію Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», особисто підписану відповідачем, в якій зазначено, базову відсоткову ставку за користування кредитом (3% на місяць), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені; розмір штрафів при порушенні термінів платежів. Тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

Вказує , що доказів, що відповідача було ознайомлено з іншими Тарифами та/або Умовами та правилами, ніж ті, що долучені до позовної заяви відповідачем не надано, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав не брати до уваги ті Тарифи, Умови та правила, що долучені банком до позовної заяви. Рішення суду першої інстанції щодо неознайомлення відповідача з Тарифами , Умовами та правилами грунтується на припущеннях, що заборонено ч.6 ст. 81 ЦПК України.

Крім того, позивач вказує, що дії відповідача та користування коштами, погашення заборгованості свідчать про визнання такої заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, а з виписки банку чітко вбачається, що відповідач знімав та погашав заборгованість.

Також посилається на те, що відповідач не оспорює факту наявності у нього заборгованості за простроченим тілом в розмірі 2466,52 грн. Тому позовні вимоги відповідачем в цій частині визнані та не підлягають доказуванню у відповідності до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 28.03.2019 по справі 428/2873/17, сааме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання не укладеними кредитних правовідносин.

А відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року в справі №923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічними розміщеними Умовами та правилами - закон не вимагає.

При вирішенні данного спору суд першої інстанції мав виходити із положень ст.ст. 634, 1054 ЦК України.

Ухвалою від 04 грудня 2019 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Станом на 26.12.2019 року відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

При розгляді справи судом встановлено, що 01.10.2011 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» з використанням платіжної картки кредитка «Універсальна» у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Характеристика типу кредитної лінії з використанням платіжної картки кредитка «Універсальна» визначена у довідці про умови кредитування «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», а також Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Відповідно до наданих позивачем довідки та п.2.1.1.5.5 Умов позичальник зобов`язується погашати заборгованості за кредитом, відсотки за користування кредитом, відсотки за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати пеню та комісію на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг - погашення кредиту (поповнення картрахунку) здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі доручення Клієнта - п. 2.1.1.12.3.

Згідно п.2.1.1.3.5 Умов клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні термінів платежів, списання грошових коштів з рахунків Клієнта, у разі настання термінів платежів по інших договорах клієнта в розмірах, визначених, а також списання грошових коштів клієнта у межах сум, що підлягають сплаті банку за зобовязаннями третіх осіб, де клієнт є заставодавцем, якщо грошові кошти клієнта, майнові права на які знаходилися в заставі за зобовязаннями третіх осіб, були зараховані на рахунок клієнта (договірне списання).

Відповідно до п.1.1.2.1.9. Умов власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту.

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що овердрафт - це короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операцій за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунок у розмірі ліміту кредитування - п.1.1.1.63.

У разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку клієнт зобов`язаний виконати зобов`язання з повернення кредиту, у тому числі простроченого кредиту та овердрафту - п. 2.1.1.5.6, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових зобов`язань та інших обов`язків за договором - п. 1.1.3.2.3.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем до суду першої інстанції, не міститять даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість; не містить також даних про наявність на день підписання анкети-заяви кредитного ліміту в розмірі, вказаному в позові (2000,00грн); не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом отримання відповідачем в борг коштів. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів, з яких би можна було встановити, що особа розраховувалась карткою також суду не подано.

Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та носитьінформаційний характер у контексті ціни позову.

Копія анкети-заяви, яка додана до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, так як вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні ЦК України і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якої підтверджується доданими до позовної заяви документами, що свідчить про відсутність договору між сторонами.

У вищезазначеній анкеті-заяві відсутні будь-які умови, які є істот ними для кредитного зобов`язання, зокрема: відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми, про обов`язок повернення цих коштів відповідачем, відсутні дані про вид договору, реквізити розрахункових рахунків, номер платіжної карти, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не зазначена процентна ставка. Надана Анкета-заява взагалі не підтверджує надання будь-яких кредитних коштів, а містить крім анкетних даних особи інформацію про його освіту, сімейний стан, розмір доходів та посилання на те, що дана заява разом із Умовам та Правилами надання банківських послуг разом складають договір про надання банківських послуг.

Таким чином, анкета-заява не дає однозначного уявлення про істотні умови кредитного договору, який укладається.

Суду першої інстанції позивачем також не надавались докази отримання будь-яких платіжних карток відповідачем та отримання ним будь-яких кредитних коштів.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені та штрафу, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01.10.2011 року, посилається на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з «Тарифів банку» та «Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Умови та Правила надання банківських послуг не засвідчені належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатися належним та допустимим доказом.

Додана до позову роздруківка витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача із саме цими за змістом Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку.

Крім того, у анкеті-заяві не ідентифіковано, що Умови та Правила надання банківських послуг, додані до позову, є чинними на момент підписання відповідачем анкети-заяви і що саме з ними він був ознайомлений.

Таким чином, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (01.10.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.08.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, суд не прийнявяк належний та допустимий доказ існування між банком та відповідачем ОСОБА_1 кредитних відносин із чітко визначеними істотними умовами договору додані до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ( а. с. 12-26).

Таким чином суд вважав встановленим, що з наданих позивачем доказів підтверджується лише факт написання 01.10.2011 рокувідповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват банку, в якій не зазначено ні про видачу будь-яких платіжних чи кредитних карток, ні розмір та порядок нарахування процентів, ні розмір, порядок та підстави нарахування пені чи штрафу, також суд вважав встановленою обставину повернення кредиту з огляду на те, що в розрахунку заборгованості зазначено, що борг за тілом кредиту: "0", а тому в задоволенні позову відмовив.

Апеляційний суд з такими висновками не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу, АТ КБ «Приватбанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, оскільки позичальник у анкеті-заяві висловив згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, та особито поставив підпис про отримання договору, а відповідно про всі відомі йому умови на день підписання заяви.

Також, суду першої інстанції була надана довідка про умови кредитування, яка підписана відповідачем, в якій зазначено і розмір відсотків за користування кредитом, і пеня і штраф.

Разом з тим, суд в своєму рішенні жодної оцінки вказаному доказу не надав.

Так, довідкою був передбачений порядок нарахування відсотків та пені за несвоєчасне погашення заборгованості, де пеня становить 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць.

Розмір штрафів по будь-якому з грошового зобов`язання встановлювався 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному договору.

Таким чином, висновок суду про недосягнення згоди, щодо усіх істотних умов кредитного договору спростовується наданими суду першої інстанції доказами.

Крім того, до апеляційного суду додатково позивачем надано довідку про отримані відповідачем карток. Строк дії останньої картки до лютого 2019 року, а також виписку по рахунку відповідача з якої вбачається, що останній розраховувався картками в інтернет магазинах, поповнював свій рахунок, знімав кошти в банкоматах, погашав заборгованість.

Колегія суддів вважає за можливе врахувати вказані докази, оскільки ні до суду першої інстанції ні до апеляційного суду відповідач жодних заперечень з приводу їх приєднання не подавав.

Висновок суду про те, що кредит повернуто, також є недоведеним та спростовується вищеперерахованими доказами та розрахунком заборгованості, з якого вбачається , що у відповідача є прострочена заборгованість за тілом кредиту в сумі 2466 грн. 52 коп., яка підлягає стягненню в судовому порядку з онгляду на те, що відповідачем не подавалась заява про застосування строку позовної давності, та не спростовано факт наявності такої заборгованості.

Щодо вирішення вимог про стягнення пені та штрафів, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Умовами кредитування, зафіксованими в довідці, яка підписана відповідачем передбачено, що при порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених Заявою , Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню в розмірі 1% від заборгованості, але не менше 30грн. в місяць.

При порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Таким чином, вказаними умовами передбачено нарахування пені та штрафів за порушення строків виконання зобов`язання відповідно до умов кредитного договору.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи вищевикладене та вимоги статті 549 ЦК України, відповідно до якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Так, пред`являючи позов позивач зокрема просив стягнути з відповідача 6593 грн. 88 коп. коп. пені за прострочення зобов`язання, 1850 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу понад 100 грн., 500 грн. штрафу фіксована частина та 545 грн. 52 коп. штрафу процентна складова.

Перевіривши матеріали справи, виходячи з засад розумності та справедливості, на думку апеляційного суду в даному випадку підлягає стягненню лише штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн. 00 коп. та штраф (процентна складова) в розмірі 545 грн. 52 коп., а в стягненні пені необхідно відмовити, оскільки стягнення штрафу та пені , в даній справі одночасно, призведе до подвійної відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, суд не вірно застосував норми матеріального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення простроченої заборгованості за кредитом яка нарахована станом на 15 липня 2019 року в сумі 2466 грн. 52 коп., та штрафу в загальному розмірі 1542 грн. 52 коп.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції , не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду даної справи АТ КБ «Приватбанк» було понесено судові витрати по сплаті судового збору до суду першої інстанції в розмірі 1921 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 2881 грн. 50 коп., позовні вимоги та апеляційна скарга задоволені частково на загальну суму 4008, 52 грн., що становить 33,53% від суми заявлених вимог. З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають судові витрати у загальному розмірі 1610 грн. 28 коп.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2019 року -скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»( рахунок № НОМЕР_2 для погашення заборгованості та судових витрат; МФО 305299 юридична адреса: вул. Грушевського, 1 Д м.Київ, 01001; адреса для листування: 49094 м.Дніпро вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 2466 грн. 52 коп. та 1045 грн. 52 коп. штрафу.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в загальній сумі 1610 грн. 28 коп. сплачений при подачі позову та за апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді