ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 689/1054/19
Провадження № 22-ц/4820/2090/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: апелянта сільського голови села Солобківці Ярмолинецького району Хмельницької області Когута С.А., позивача ОСОБА_1 , представника Солобковецької сільської ради Лиса А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу сільського голови села Солобківці Ярмолинецького району Хмельницької області Когута Сергія Анатолійовича на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2019 року (суддя Кульбаба А.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, сільський голова с. Солобківці Ярмолинецького району Хмельницької області Когут С.А., про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що під час розгляду справи Ярмолинецьким районним судом Хмельницької області про притягнення його до адміністративної відповідальності йому стало відомо, що Солобковецькою сільською радою до суду подано довідку-характеристику. Як вбачається із змісту вказаної довідки-характеристики: «Зауважень з боку сільської ради немає, характеризується із негативної сторони». Характеризуючі обставини, викладені у довідці-характеристиці вихідний № 416 від 11 вересня 2018 року, ображають його честь та гідність. Позивач вважає, що посадові особи органу місцевого самоврядування, умисно, з метою особистої помсти, паплюжать його честь та гідність, оскільки до обрання ОСОБА_2 сільським головою с. Солобківці, сільським головою був саме він, а тому для нього та його оточення, а це не лише жителі с. Солобківці Ярмолинецького району Хмельницької області, невідомо де взялася його «характеристика із негативної сторони». Тобто, вказана інформація є недостовірною, оскільки до кримінальної відповідальності він не притягувався, у конфліктних ситуаціях не перебував, і такою, що порушує його особисті немайнові права, а тому завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам та перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У зв`язку з цим позивач просив суд визнати недостовірною інформацію, поширену Солобковецькою сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області у довідці-характеристиці від 11 вересня 2018 року № 416. Зобов`язати Солобковецьку сільську раду Ярмолинецького району Хмельницької області через засоби масової інформації, районну газету «Вперед» спростувати інформацію, поширену у довідці-характеристиці від 11 вересня 2018 року № 416 щодо негативної характеристики ОСОБА_1 .

Стягнути із Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області на його користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, ОСОБА_1 , а саме: слова - «характеризується з негативної сторони», викладену відповідачем, Солобковецькою сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області, у довідці-характеристиці, що видана виконавчим комітетом Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області 11 вересня 2018 року, вихідний № 416.

Зобов`язано Солобковецьку сільську раду Ярмолинецького району Хмельницької області протягом 1 (одного) місяця з дня набрання рішенням суду законної сили через Ярмолинецьку районну газету «Вперед» спростувати недостовірну інформацію, поширену у довідці-характеристиці від 11 вересня 2018 року, вихідний № 416, щодо негативної характеристики ОСОБА_1 .

Стягнуто із Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. (десять тисяч гривень).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 536 грн. 80 коп.

Стягнуто із Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області на користь держави судовий збір в розмірі 960 грн. 50 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 960 грн. 50 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням, сільський голова Когут С ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та в позові відмовити повністю.

Вважає вказане рішення незаконним, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Посилається на те, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, які мають значення для неї.

Крім того, зазначає, що в судовому засіданні доказів того, що про існування зазначеної негативної характеристики дізналось багато людей, це і працівники правоохоронних, судових органів, органів місцевого самоврядування, приватні підприємці, а також жителі с. Солобківці, де він проживає, ОСОБА_1 не надав і не надав також доказів, що саме ОСОБА_4 сільська рада чи її працівники поширили інформацію. Ярмолинецький районний суд, не зважаючи на зауваження, не взяв до уваги цей факт та не врахував при цьому вимоги п. 3. ст. 12 ЦПК України в якому зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Ярмолинецького районного суду від 26 вересня 2019 року без змін.

Вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 6 серпня 2018 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України, а кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України, закрито (а. с. 68-70).

11 вересня 2018 року виконавчий комітет Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області видав позивачу, ОСОБА_1 , довідку-характеристику, в якій зазначено, що «зауважень з боку сільської ради немає, характеризується з негативної сторони». Ця обставина підтверджується копією довідки-характеристики, виданої 11 вересня 2018 року за № 416 (а. с. 9).

Вищезазначена довідка-характеристика від 11 вересня 2018 року була видана на запит Управління захисту економіки в Хмельницькій області по справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. Ця обставина підтверджується копією запиту Управління захисту економіки у Хмельницькій області (а. с. 65-67).

Згідно постанови Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення (а. с. 71-72).

Згідно характеристики, виданої Ярмолинецькою районною радою Хмельницької області ОСОБА_1 23 січня 2019 року, за період роботи на посаді Солобковецького сільського голови (Солобковецька сільська рада Ярмолинецького району Хмельницької області), співпрацюючи з Ярмолинецькою районною радою, ОСОБА_1 зарекомендував себе як відповідальний керівник, який вміло забезпечував організацію поточного (оперативного) управління Солобковецькою сільською радою, характеризувався позитивно (а. с. 10).

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що оскільки зазначена довідка-характеристика була видана на запит правоохоронного органу (Управління захисту економіки у Хмельницькій області) по справі про обвинувачення у вчиненні позивачем адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, та могла бути використана судом при накладенні адміністративного стягнення, в разі доведення винуватості останнього, відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП (при врахуванні судом особи порушника), тому суд приходить до переконання, що видача цієї недостовірної характеристики порушує особисті немайнові права позивача - гідність, честь та ділову репутацію, та могло перешкодити, в разі не закриття справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ОСОБА_1 повно і своєчасно здійснити свої особисті немайнові права.

З таким висновком не погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі статтями 94, 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно із частиною другою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

За приписами статті 30 Закону України «Про інформацію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обовязок відшкодувати завдану моральну шкоду.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем щодо нього, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанцій виходив із того, що інформація, поширена Солобковецькою сільською радою у довідці-характеристиці від 11 вересня 2018 року № 416, є недостовірною, адже вона не відповідає дійсності та викладена неправдиво. Так, у зазначеній довідці-характеристиці стверджено, що «зауважень з боку сільської ради немає, характеризується з негативної сторони». Тобто, виконавчий комітет у характеристиці не виклав мотивів, чому саме він прийшов до такого висновку; не зазначено, які факти та обставини свідчать про негативну характеристику позивача, тоді як претензій (зауважень) в сільської ради до громадянина ОСОБА_1 немає.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що у розумінні статті 277 ЦК України фраза «характеризується з негативної сторони» є суб`єктивним оціночним судженням. І в зазначеній вище характеристиці відображено думку членів виконкому сільської ради та жителів села Солобківці про ОСОБА_1 .

При цьому, доказів того, що про існування зазначеної негативної характеристики дізналось дуже багато людей ОСОБА_1 не надав.

Також суд не врахував, що позивач був публічною особою, оскільки обіймав публічну посаду, а саме був сільським головою Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області.

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у вказаній Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У абзаці четвертому пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод у рішеннях «Газета «Україна-центр» проти України», «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Європейський суд з прав людини 2 червня 2016 року ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес.

У зазначеному рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів.

У справі « Дюльдін і Кіслов проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив: «37. Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до частини другої статті 10 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), вона стосується не лише «інформації» або «ідей», які сприймаються схвально або вважаються необразливими, або не викликають інтересу, але й тих, що ображають, шокують або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує «демократичного суспільства».

Отже, чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, так як вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.

Оціночні судження не підлягають спростуванню. Позивач має можливість захистити свої права через надане йому законодавством право на відповідь.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 161/4052/16-ц (провадження № 61-7181св18).

Суд першої інстанцій на вказані норми права уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації.

Апеляційний суд, відповідно до ст. 376 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції, якщо встановить невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, змінює розподіл судових витрат.

Сільським головою Когутом С.А. при подачі апеляційної скарги до суду було сплачено 2305,20 грн. судового збору (а. с. 90-91). Тому з ОСОБА_1 на користь Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району слід стягнути судові витрати в розмірі 2305 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу сільського голови села Солобківці Ярмолинецького району Хмельницької області Когута Сергія Анатолійовича задовольнити.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області (Код , адреса: вул. Грушевського, 2, с. Солобківці, Ярмолинецький район, 32162) судові витрати в розмірі 2305 грн. 20 коп.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк