Постанова

Іменем України

14 лютого 2019 року

м. Київ

справа №212/339/15-ц

провадження №61-41752св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерпартнер»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року складі судді Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпартнер» (далі - ТОВ «Інтерпартнер») про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року відмовлено у затвердженні мирової угоди, укладеної між стягувачем ОСОБА_4 та боржником ТОВ «Інтерпартнер» на підставі пункту 1 частини п'ятої статті 207 ЦПК України

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, ОСОБА_4 звернувся із апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року відмовлено в прийнятті до розгляду та повернуто апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що ухвалу апеляційного суду прийнята з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд установив, що 07 травня 2018 року Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області постановив ухвалу про відмову в затверджені мирової угоди, укладеної на стадії виконання судового рішення у цивільній справі між стягувачем ОСОБА_4 та боржником

ТОВ «Інтерпартнер».

ОСОБА_4 оскаржив ухвалу місцевого суду в апеляційному порядку.

У статті 353 ЦПК України наведено перелік ухвал місцевого суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Зокрема, пунктом 11 частини першої статті 353 ЦПК України передбачене право особи на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди.

Однак передбачене пунктом 11 частини першої статті 353 ЦПК України право на апеляційне оскарження ухвал суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди не включає в себе вирішення питання про відмову в затвердженні мирової угоди.

Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року), не є абсолютним; воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом в такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року).

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 358 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Обґрунтованим є висновок апеляційного суду, що ЦПК України не передбачена можливість оскарження відмови в затверджені мирової угоди, а тому відмова в прийнятті апеляційної скарги та її повернення заявнику з підстав, визначених пунктом 4 частини п'ятої статті 357 України, є обґрунтованою і відповідає вимогам закону.

Доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення порушення апеляційним судом норм процесуального права, не спростовують висновків суду.

Решта доводів апеляційної скарги стосуються оскарження рішення місцевого суду, проте зазначене не є предметом перегляду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська