ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/678/19Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/3876/18 Категорія: на ухвалу Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,

Храпка В.Д., Бондаренка С.І.,

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2019 року (повний текст рішення складено 30 вересня 2019 року) у складі судді Гудзенко В.Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Карайкози (Роголь) Ганни Ігорівни, третя особа: ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації прав, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Карайкози (Роголь) Г.І, третя особа: ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації прав №36812780 від 29.08.2017 на 1/6 будинку по АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що позивач і ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 27.05.1994 були співвласниками 1/3 частини будинку по АДРЕСА_1 з рівними частками у праві спільної часткової власності.

ОСОБА_3 , не маючи достатніх повноважень, передала права на свою частку у праві спільної часткової власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 29.08.2017.

Порушення своїх прав при укладенні договору від 29.08.2017 позивач мотивує тим, що він як співвласник нерухомого майна не надавав своєї згоди на вчинення такого правочину іншим співвласником.

Крім того, зазначено, що на будинок було накладено ряд обтяжень і обмежень, що унеможливлювало будь-яку передачу прав, що не враховано при нотаріальному посвідченні договору від 29.08.2017.

Вважає незаконним рішення нотаріуса про передачу 0,6 частки ОСОБА_2 , а 0,4 частки - ОСОБА_4 .

Зазначає, що це призвело до фіктивного договору, до фальсифікації нотаріальних дій, а пов`язані з цим реєстраційні дії є незаконними.

Посилаючись на такі доводи, позивач просив скасувати рішення приватного нотаріуса Роголь Г.І про державну реєстрацію прав власності №36812780 від 29.08.2017 на 1/6 будинку по АДРЕСА_1 . Крім того, просив зобов`язати відповідача відшкодувати збитки, завдані протиправними діями.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з тим, що нотаріус в даній справі не є належним відповідачем. А пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові.

На вказане рішення позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі вказано, що суд самоусунувся від розгляду позову, порушив норми процесуального і матеріального права. Непорозуміння виникли по правовому статусу нотаріуса, так як цивільне законодавство не містить чіткого врегулювання різних аспектів його діяльності, що веде до суперечливої судової інтерпретації. На визначальну ознаку статусу нотаріуса впливає суть нотаріальних дій, від яких залежить і оцінка їх правомірності. В загальному плані при їх вчиненні нотаріус є третьою особою. Але це не може стосуватися дій нотаріуса як спеціального суб`єкта з функціями державного реєстратора прав.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області, направити справу на повторний розгляд. Незалежно від результатів розгляду спору просить стягнути з відповідача судові витрати. Крім того, просить стягнути з ОСОБА_2 штраф в розмірі 5 763 грн. 00 коп.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Встановлено, що на підставі договору дарування від 27 травня 1994 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_1 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м. (а.с. 50).

29.08.2017 відповідно до договору дарування ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . Вказана інформація підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, витяг з якого сформовано 29.08.2017 (а.с. 51).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

Апеляційним судом встановлено, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Карайкози Г. І. як до відповідача про скасування рішення про державну реєстрацію прав.

При цьому, позовні вимоги не містять нормативно-правового обґрунтування порушень саме нотаріусом прав позивача.

Звертаючись за захистом своїх прав до суду саме заявник повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

В даному випадку позивач не довів наявність підстав для задоволення його вимог, а також не обґрунтував, яким чином дії та рішення нотаріуса порушують права позивача.

Виходячи із диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та вирішити спір, який пред`явлений до неналежного відповідача, та застосувати інші, ніж заявлені позивачем, правові підстави позову.

Суд першої інстанції, врахувавши правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 686/17779/16-ц, дійшов обґрунтованого висновку про те, що належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності.

У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності нотаріуса, прийнятих або вчинених ним під час реалізації функцій державного реєстратора, якщо позовні вимоги спрямовані на захист заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства приватного (майнового) права у відносинах з іншими особами, нотаріус має залучатися до участі у справі, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а сама така справа - розглядатися залежно від суб`єктного складу її учасників за правилами ЦПК України.

Суд не має права з власної ініціативи здійснювати заміну неналежного відповідача на належного, оскільки відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, районний суд дійшов вірного висновку про відмову в позові.

Апеляційна скарга взагалі не містить жодного обґрунтування на спростування висновків суду першої інстанції, а її зміст лише обмежений загальними фразами про статус нотаріуса в цивільному процесі без уточнень, як це стосується даного спору, який наразі переглядається судом.

У зв`язку з безпідставністю апеляційної скарги, вона не підлягає задоволенню.

Судові витрати залишаються за скаржником, а у разі звільнення його від сплати судового збору за законом, такі витрати відносяться за рахунок держави.

Вимога про стягнення з ОСОБА_2 штрафу в розмірі 5 763 грн. 00 коп. також не вмотивована та необґрунтована, не стосується оскаржуваного судового рішення, та не береться до уваги колегією суддів.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Судді :