Постанова

Іменем України

26 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 473/2691/16-ц

провадження № 61-32565св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, ОСОБА_2 ,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп», публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2017 року у складі судді Лузан Л. В. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 11 квітня 2017 року у складі суддів: Кушнірової Т. Б., Базовкіної Т. М., Шаманської Н. О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області (далі - Вознесенський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області), ОСОБА_2 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» (далі - ТОВ «Укрспецторг Групп»), публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), про визнання торгів недійсними.

Позов мотивовано тим, що 08 листопада 2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

У червні 2013 року відбулися прилюдні торги з продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 . Переможцем останніх було визнано ОСОБА_2 , який придбав зазначений будинок за ціною 98 350 грн, що була визначена після повторної уцінки предмета іпотеки на 50 %. За результатом проведених торгів був складений акт про реалізацію предмета іпотеки від 27 червня 2013 року. ОСОБА_1 вказував, що торги відбулися з порушенням статті 49 Закону України «Про іпотеку», оскільки редакція даної статті, що підлягала застосуванню до даних правовідносин обмежувала уцінку предмета іпотеки на других прилюдних торгах до 25 % та взагалі не передбачала проведення третіх прилюдних торгів.

Позивач просив поновити йому строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду, оскільки про результати торгів йому стало відомо лише 30 травня 2016 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, у зв`язку з чим передбачений Законом України «Про іпотеку» тримісячний строк для оскарження результатів торгів, був пропущений ним з поважних причин та просив визнати прилюдні торги з реалізації вищевказаного нерухомого майна недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не було заявлено про порушення державним виконавцем встановлених законодавством правил проведення прилюдних торгів. Дії з реалізації арештованого майна та оспорювані заявником прилюдні торги відбулися після набрання 16 жовтня 2011 року чинності Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», тому пункт 2 Прикінцевих положень вищевказаного закону щодо визначення ціни майна не підлягав застосуванню до даних правовідносин.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11 квітня 2017 року рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що встановивши, що дії з реалізації заставленого майна та прилюдні торги відбулись після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність порушень закону під час проведення оспорюваних прилюдних торгів.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що 16 жовтня 2011 року набрали чинності зміни до статті 49 Закону України «Про іпотеку», які дозволили проведення третіх прилюдних торгів з уцінкою предмета іпотеки до 50 %, проте у пункті 2 Прикінцевих положень цього закону зазначено, що дія закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Тобто, враховуючи, що виконавче провадження було відкрито 01 грудня 2010 року, стаття 49 Закону України «Про іпотеку» у новій редакції не могла бути застосована, а державна виконавча служба повинна була керуватися редакцією закону, яка діяла на день відкриття виконавчого провадження і не передбачала можливості уцінки майна більше ніж на 25 % оціночної вартості предмета іпотеки. Також, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справі відсутні докази отримання позивачем протоколу прилюдних торгів та необґрунтовано послався на пропуск строку звернення до суду, оскільки починаючи з серпня 2008 року позивач безперервно знаходиться за межами України.

Позиція інших учасників справи

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначив про те, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку. Рішення судів першої та апеляційної інстанції були ухвалені згідно із законом, судами повно з`ясовано обставини, які мають значення для справи та надано належну оцінку наявним у справі доказам.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01 червня 2018 року справу було передано до Верховного Суду.

12 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Штелик С. П.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суди установили, що 08 листопада 2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М. А.вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки та який належить на праві власності ОСОБА_1. Кошти виручені від реалізації предмета іпотеки перераховуються на задоволення вимог ТОВ «Укрпромбанк» у загальному розмірі 316 129 грн 12 коп.

Уподальшому, ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 вересня 2011 року проведено заміну стягувача ТОВ «Укрпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк».

29 листопада 2010 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса від 08 листопада 2010 року.

25 лютого 2013 року Вознесенським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ в Миколаївській областіта ТОВ «Укспецторг Групп» укладено договір про надання послуг з організації та проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, на підставі якого передано на реалізацію житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

18 березня 2013 року прилюдні торги з реалізації квартири не відбулися у зв`язку з відсутністю купівельного попиту, в зв`язку з чим 27 березня 2013 року державним виконавцем було проведено уцінку майна на 1 %, отже його вартість склала 194 733 грн.

26 квітня 2013 року було проведено повторні прилюдні торги, які не відбулися у зв`язку з відсутністю купівельного попиту.

Актом державного виконавця від 07травня 2013 року проведено наступну уцінку арештованого майна на 50 % від початкової вартості з урахуванням уцінки. Вартість майна склала 98 350 грн.

07 червня 2013 року втретє відбулись торги з реалізації спірного житлового будинку, переможцем яких згідно з протоколом проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна від 07 червня 2013 року № 15-0173/13(Н)-1 став ОСОБА_2 , який запропонував 98 350 грн. та упередбачений законом строк повністю сплатив вартість придбаного майна.

27 червня 2013 року Вознесенським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ в Миколаївській областібуло затверджено акт, складений державним виконавцем про реалізацію предмета іпотеки.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізація предмета іпотеки з прилюдних торгів здійснюється згідно з вимогами статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», статей 41-49 Закону України «Про іпотеку» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Частиною другою статті 49 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною до внесення змін Законом № 3795-VI, було передбачено, що якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах може бути зменшеною не більше ніж на 25 відсотків.

Законом № 3795-VI частину другу статті 49 Закону України «Про іпотеку» доповнено реченням такого змісту: "Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах може бути зменшена не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна".

Прикінцевими положеннями цього Закону передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (пункт 1), а у пункті 2 зазначено, що його дія не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Закон № 3795-VI набрав чинності 16 жовтня 2011 року.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Під негайною дією норми права у часі слід розуміти поширення дії нової норми на ті правові наслідки, які хоча й випливають з юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми, проте настають після набрання чинності новою нормою.

Таке розуміння негайної дії норми права відображено в нормах процесуальних кодексів, зокрема ЦПК України (частина третя статті 2 ЦПК України), яка передбачає, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, у разі негайної дії норм права застосовується норма, яка була чинною на момент здійснення відповідної процесуальної дії. Більш пізня норма права скасовує дію попередньої норми, отже, стара норма права перестає діяти, оскільки замінена пізнішою, яка регулює ті самі суспільні відносини (наприклад, правовідносини з проведення прилюдних торгів).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, у силу іпотеки право іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна виникає не з моменту укладення ним договорів кредиту чи іпотеки, а у разі невиконання боржником (іпотекодавцем) своїх зобов`язань.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки встановлені у статтях 12, 33 Закону України «Про іпотеку» та у статті 589 ЦК України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 590 ЦК України, частина четверта статті 33 Закону України "Про іпотеку").

У справі, яка переглядається, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено на підставі рішення суду від 21 вересня 2010 року.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізація предмета іпотеки з прилюдних торгів здійснюється згідно з вимогами статті 54 Закону України "Про виконавче провадження", статей 41-49 Закону України "Про іпотеку" та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах здійснюється у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", та з дотриманням вимог цього Закону.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, примусова реалізація заставленого майна, як стадія виконавчого провадження, є сукупністю дій і правовідносин (урегульованих законами України: "Про виконавче провадження"; "Про іпотеку"; ЦК України та іншими нормативно-правовими актами), які в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Отже, з урахуванням положень частини третьої статті 2 ЦПК України правовідносини з примусової реалізації заставленого майна повинні регулюватися нормативними актами, чинними на час вчинення певної процесуальної дії, зокрема проведення прилюдних торгів.

Як установлено судами, сукупність дій виконавчих органів і правовідносини з примусової реалізації заставленого майна на підставі рішення суду від 21 вересня 2010 року виникли з 5 квітня 2012 року - з моменту відкриття виконавчого провадження з примусової реалізації майна - та мали місце (у тому числі реалізація майна) протягом 2012 - 2013 років, тобто після 16 жовтня 2011 року - після набрання чинності Законом № 3795-VI.

З огляду на те, що підставою виникнення правовідносин сторін у справі є безпосередньо не кредитний договір, а настання певної події, передбаченої іншим договором - договором іпотеки (невиконання зобов`язань), наслідком якої є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, слід дійти висновку про те, що на такі правовідносини дія пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 3795-VI не поширюється.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2014 року № 6-26цс14.

За таких обставин, встановивши, що дії з реалізації заставленого майна та оспорювані прилюдні торги відбулись після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» № 3795-VI, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність порушень під час проведення прилюдних торгів.

Колегія суддів погоджується із висновками суду, що підставою виникнення правовідносин сторін у справі є не кредитний договір, а настання певної події, передбаченої іншим договором - договором іпотеки (невиконання зобов`язань), наслідком якої є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та на такі правовідносини дія пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» не поширюється.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, правильно застосували положення частини другої статті 49 Закону України «Про іпотеку», у редакції, яка діяла на момент проведення торгів, та дійшли законного і обгрунтованого висновку про те, що при проведенні оспорюваних прилюдних торгів не було допущено порушень, які б вплинули на їх результат та порушили права позивача.

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко