ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6392/18 Номер провадження 22-ц/814/627/19Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.,

за участю секретаря судового засідання: Діхтяр Т.В.,

представників апелянта адвокатів Ткаченко Н.М., Нестеренко Н.М.

представника відповідача: Репало О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду, постановлену без участі сторін під головуванням судді Турченко Т.В.,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, у якому просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації за місцем проживання, а саме: квартирою АДРЕСА_1

17 грудня 2018 року позивачем ОСОБА_5 надано заяву, у якій вона просить суд постановити ухвалу, якою залишити без розгляду її позов та повернути їй сплачений судовий збір.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2018 року заяву ОСОБА_5 задоволено.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в сумі 5000 гривень.

З даною ухвалою не погодилася ОСОБА_5 та подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати в частині стягнення з неї на користь відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5000 гривень.

Апелянт вважає, що суд дійшов невірного висновку про наявність необгрунтованих дій з її боку, внаслідок подання заяви про залишення без розгляду, які можуть бути підставою для покладення на неї обов'язку компенсувати судові витрати відповідача, понесені на оплату гонорара адвоката.

Представник відповідача Репало О.О. надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 17 грудня 2018 року від позивача ОСОБА_5 надійшла заява про залишення позову без розгляду.

20 грудня 2018 року від представника відповідача Репало Д.О. надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Репало Д.О. та ОСОБА_6 укладено договір про дання правничої допомоги без номеру від 07 листопада 2017 року.

Згідно рахунку станом на 20 грудня 2018 року адвокатом вчинені дії правничого змісту в інтересах клієнта: юридичний аналіз позовної заяви з додатками - 2години, усні консультації - 1 година, порівняльний аналіз змісту позовної заяви з судовою практикою - 1 година, складання відзиву - 3 години, прибуття в судове засідання, яке відкладено за заявою позивача, з урахуванням часу проїзду - 0,8 годин.

Згідно квитанції без номера від 16 листопада 2018 року ОСОБА_6 перерахував на користь Репало Д.О. 5000 гривень.

Вирішуючи питання обгрунтованості доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2018 року позов ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Відповідно до частини п'ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Апеляційний суд бере до уваги наведені апелянтом доводи та правову позицію ВС у справі №148312/16-ц постанова від 26 вересня 2018 року.

Так, залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб'єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, за змістом частини п'ятої статті 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов'язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов'язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред'явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Апелянт, заперечуючи проти висновків місцевого суду, вказувала на те, що судом не наведено підстав вважати її дії по зверненню до суду з цим позовом необґрунтованими.

Поряд з цим, апеляційним судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 березня 2018 року у справі №552/6686/17 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про вселення та заборону чинити перешкоди у користуванні житлом вселено ОСОБА_6 до квартири АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_5 передати ключі від квартири та не чинити перешкоди ОСОБА_6 у користуванні квартирою.

Вказане рішення суду залишено без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 18 липня 2018 року, внаслідок чого набрало законної сили.

ОСОБА_5 було достовірно відомо про наявність даного рішення.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, апеляційний суд приходить до висновку, що звернення ОСОБА_5 у листопаді 2018 року з позовом про визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право на користування цим же спірним житловим приміщенням, носить необґрунтований характер, оскільки містить надумані доводи, що суперечать встановленим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 березня 2018 року обставинам справи.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною ВС у справі №148312/16-ц постанова від 26 вересня 2018 року.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд по справі не був розпочатий. Заявлені адвокатом відповідача Репало О.О. суми за вчинення ним дій на правничу допомогу (юридичний аналіз позовної заяви з додатками - 2години, усні консультації - 1 година, порівняльний аналіз змісту позовної заяви з судовою практикою - 1 година, складання відзиву - 3 години, прибуття в судове засідання, яке відкладено за заявою позивача, з урахуванням часу проїзду - 0,8 годин), є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру

Апеляційний суд приходить до висновку про розумність вартості компенсації витрат відповідача ОСОБА_5 на правничу допомогу в сумі 1000 гривень, врахувавши час, який був необхідний адвокату для ознайомлення з матеріалами справи та написання відзиву на позовну заяву обсягом 5 сторінок.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд приходить до висновку, що, зауваження апелянта в тій частині, що суд першої інстанції у достатній мірі не дослідив підстав задоволення заяви Репало О.О. про компенсацію судових витрат відповідачу та не пересвідчився належним чином чи є звернення ОСОБА_5 з цим позовом необґрунтованим, є слушними. Але неповнота висновків судового рішення може бути усунена за результатами розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про зміну ухвали Київського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині вирішення питання про компенсацію судових витрат відповідача за рахунок ОСОБА_5 в сумі 5000 гривень, та зменшення суми судових витрат до 1000 гривень.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агроекологія" - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду - змінити в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в сумі 5000 гривень..

Зменшити стягнуту ухвалою суду з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 суму витрат на правову допомогу в сумі 5000 гривень до 1000 гривень

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення ( у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення), шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, у випадках, визначених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 15 лютого 2019 року.

Головуючий суддя : _________ П.С. Абрамов

Судді: _________Г.Л. Карпушин _________ Л.М. Хіль