Справа № 466/706/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Боровкова Д.О.,

при секретарі Журавльовій А.С.,

за участю представника позивача Блажевського П.І . ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідачів ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові у загальному позовному проваджені цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів 504499 грн. 78 коп. боргу та 3654 грн. судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 17.09.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 800001833. 19.08.2009 року ЗАТ «Альфа-Банк» перейменовано у ПАТ «Альфа-Банк». Відповідно до умов договору позивач надав відповідачеві ОСОБА_3 кредит у сумі 55000 дол. США, а відповідач ОСОБА_3 зобов`язалась повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплатити неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, Додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. В порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_3 свої зобов`язання не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 29599,63 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 467049 грн. 81 коп.; заборгованість за відсотками - 1066,55 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 16828,99 грн. У зв`язку із систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, їй була нарахована неустойка у розмірі 20620,98 грн. В забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань, 17.09.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 800001833-П. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_4 поручається за виконання ОСОБА_3 обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути у майбутньому. Згідно із умовами договору поруки, відповідачі відповідають перед позивачем за порушення обов`язків за договором як солідарні боржники. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачами будь-яких обов`язків, встановлених договором, позивач має право вимагати дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором. На виконання умов договору відповідачам була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви до суду вимога не виконана. У зв`язку із наведеним, просить суд позов задовольнити.

02.02.2015 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова у справі відкрито провадження /Т-1 а.с.31/.

05.03.2015 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова цивільну справу за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - передано до Залізничного районного суду м. Львова для розгляду за підсудністю /Т-1 а.с.46/.

17.07.2015 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов /Т-1 а.с.69-78/, який прийнятий судом до спільного розгляду із первісним позовом, що про постановлено ухвалу, яка занесена до журналу судового засідання. У зустрічному позові ОСОБА_3 просить визнати недійсним кредитний договір № 800001833 від 17.09.2007 року, укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 , а також договори забезпечення - іпотечний договір від 17.09.2007 року, укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 та договір поруки № 800001833-П від 17.09.2007 року, укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 - у зв`язку із припиненням основного зобов`язання; зобов`язати відповідача ПАТ «Альфа-Банк» повернути ОСОБА_3 суму надлишково сплаченої суми по кредитному договору у розмірі 2245,79 дол. США. Свої вимоги мотивує тим, що підписання договору про надання кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав відповідача, як споживача кредитної послуги, з боку ПАТ «Альфа-Банк», зокрема: 1. При ознайомленні із умовами кредитування в ПАТ «Альфа-Банк» відповідачів не ознайомлено у письмовій формі з умовами кредитування та вартістю обраного виду кредитування, а також альтернативними існуючими в банку схемами кредитування, в тому числі в грошовій одиниці гривні. 2. Кредитний договір порушує ЦК України та законодавство про захист прав споживачів в частині односторонньої зміни процентної ставки по кредиту, встановленні в договорі додаткових підстав для дострокового стягнення суми кредиту, які не передбачені законодавством, порушує чинне банківське законодавство в частині захисту банківської таємниці та захисту персональних даних позичальника. 3. Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту з урахуванням вартості всіх супутніх витрат не відповідає вимогам законодавства в галузі кредитування та через відображення в ньому недостовірної інформації ввів позичальника в оману щодо реальної сукупної вартості отриманого кредиту. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені, зокрема ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Недійсність основного зобов`язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. У разі застосування наслідків недійсності правочину, позивача повинні повернути банку суму наданого кредиту, а саме 55000 дол. США, а банк повинен повернути сплачені платежі за кредитом, а саме 57245,79 дол. США. У разі взаємозаліку зобов`язань, банк має повернути 2245,79 дол. США.

19.11.2015 року представником ПАТ «Альфа-Банк» подано заперечення на зустрічний позов, який долучено до матеріалів справи що про постановлено ухвалу, яка занесена до журналу судового засідання. У своїх запереченнях представник ПАТ «Альфа-Банк» просить відмовити у задоволенні зустрічного позову за безпідставністю із застосуванням пропуску строку позовної давності /Т-1 а.с.110-121/.

Представник відповідачів неодноразово подавав до суду клопотання про витребування оригіналу кредитної справи № з усіма наявними в ній документами, зокрема і 17.12.2015 року /Т-1 а.с.141/. Ухвалою суду від 18.09.2019 року, що занесена до протоколу судового засіданні постановлено відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

21.03.2016 року представник відповідачів подав клопотання про залишення зустрічного позову без розгляду /Т-1 а.с. 157/.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.03.2016 року позовну заяву ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (в редакції чинні на момент постановлення ухвали), а позовну заяву ОСОБА_3 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання договорів недійсними - залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України /Т-1 а.с.159/.

19.05.2016 року представник ПАТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21.03.2016 року /Т-1 а.с.165-168/.

29.07.2016 року ухвалою апеляційного суду Львівської області апеляційна скарга ПАТ «Альфа-Банк» задоволена частково. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21.03.2016 року в частині залишення без розгляду позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - скасовано, направлено справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції /Т-1 а.с.208-210/.

03.05.2017 року представник відповідачів подав до суду клопотання про зупинення провадження по справі /Т-1 а.с.245/.

31.05.2017 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова провадження по справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості зупинено до завершення розгляду справи № 761/9975/17 за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання договору поруки припиненим /Т-2 а.с.11/.

11.10.2018 року до суду поступило клопотання представника ПАТ «Альфа-Банк» про відновлення провадження у справі /Т-2 а.с.12/.

12.10.2018 року ухвалою суду відновлено провадження по справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження /Т-2 а.с.19,20/.

23.01.2019 року до суду поступило клопотання представника відповідачів про зупинення провадження по справі до вступу у законну силу рішення Залізничного районного суду м. Львова по справі № 462/8139/18 за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання договорів недійсними /Т-2 а.с.55/. Ухвалою суду від 24.01.2019 року, що занесена до протоколу судового засіданні постановлено відмовити у задоволенні вказаного клопотання /Т-2 а.с.63/.

11.02.2019 року представник позивача подав до суду клопотання про об`єднання в одне провадження цивільної справи № 466/706/15-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості із цивільною справою № 432/8139/18 за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів від 17.09.2007 року.

Ухвалою суду від 11.02.2019 року, що занесена до журналу судового засіданні постановлено клопотання задовольнити та об`єднати в одне провадження цивільну справу № 466/706/15-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості із цивільною справою № 432/8139/18 за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів від 17.09.2007 року /Т-3 а.с.1-16/.

У вказаному позові ОСОБА_3 (надалі - зустрічний позов), остання просить визнати недійсним кредитний договір № 800001833 від 17.09.2007 року, укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 , а також договір забезпечення - іпотечний договір від 17.09.2007 року, мотивуючи це доводами, які є фактично аналогічні за змістом доводам, які були нею наведені у її зустрічному позові, поданому у межах даної цивільної справи 17.07.2015 року, та який у подальшому був залишений без розгляду.

Ухвалою судового засідання від 22.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав, дав пояснення аналогічні наведеному, додатково пояснивши, що на його думку суд повинен стягнути суми заборгованості з відповідачів у доларах США, оскільки кредит видавався позичальникам в іноземній валюті, у просить позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Відповідачі та представник відповідачів у судовому засіданні первісний позов заперечили повністю, просять суд у задоволенні первісного позову відмовити. Зустрічний позов підтримали, просять суд його задовольнити, додатково пояснивши, що представник відповідачів звернувся до судового експерта Бешлея І.Ю. із заявою про проведення економічної експертизи та за її результатами встановлено, що реальна процентна ставка за кредитним договором № 800001833 від 17.09.2007 року становить 13,75%, що не відповідає реальній процентній ставці, яка визначена у Додатку 1 договору та становить 11,91%. Крім цього абсолютне значення подорожчання кредиту за кредитним договором № 800001833 від 17.09.2007 року, відповідно до базових умов, викладених на момент укладення договору, становить 94276,72 дол. США, що не відповідає абсолютному значенню подорожчання кредиту, що визначене у Додатку 1 та становить 86881,71 дол. США. Як убачається з висновку експерта, банк свідомо ввів в оману ОСОБА_3 , вказавши в кредитному договорі № 800001831 від 17.09.2007 року дані, що не відповідають дійсності.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з наступних підстав.

У відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 17.09.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 800001833 /Т.1 а.с.5-7/.

У пункті 2 вказаного кредитного договору зазначено, що банк надає ОСОБА_3 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит, а ОСОБА_3 приймає його на наступних умовах: сума кредиту - 55000 дол. США, процентна ставка - 11,5% річних, із датою остаточного повернення кредиту 17.09.2027 року /підпункти 2.1-2.3 кредитного договору/.

Підпунктом 3.6 кредитного договору передбачено, що в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, косі мій згідно з умовами цього договору позичальник зобов`язаний сплатити кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

Згідно із підпунктом 5.1 кредитного договору банк має право вимагати /в тому числі і в судовому порядку/ від позичальника дострокового виконання зобов`язань за договором в будь-якому з наступних випадків істотного порушення позичальником зобов`язань за цим договором: у тому числі і у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування щонайменше на один календарний місяць.

Відповідно до підпункту 5.2 кредитного договору банк має право змінити розмір процентів за користування кредитом в односторонньому порядку в разі зміни кон`юнктури ринку, облікової ставки НБУ, індексу інфляції /споживчих цін/, загальновизнаних внутрішньодержавних та/або міжнародних грошових та/або фондових індексацій тощо. Про зміну розміру процентної ставки по кредиту та внесення у зв`язку із цим змін до Додатку № 1 до цього Договору банк повідомляє позичальника за 7 днів до моменту настання таких змін, шляхом направлення рекомендованого листа на адресу позичальника, зазначену у Розділі № 1.

ЗАТ «Альфа-Банк» листом повідомив відповідача ОСОБА_3 про те, що починаючи з 17.09.2008 року процентна ставка за користування кредитом змінюється та встановлюється на рівні 14,50% річних /Т-1 а.с.123/. Зазначений лист був направлений на адресу відповідача рекомендованою поштою, про що свідчить список згрупованих рекомендованих відправлень /Т-1 а.с.124,125/.

Крім того, з аналізу розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_3 /Т-1 а.с.17/ убачається, що остання з 17.09.2008 року по 17.12.2014 року погашала проценти за кредитом, шо свідчить про те, що ОСОБА_3 було достовірно відомо про те, що банком з 17.09.2008 року була піднята процентна ставка за користування кредитом з 11,50 % до рівня 14,50% річних, що вказує на те, що відповідач знала та не заперечувала щодо такої зміни розміру процентної ставки по кредиту.

За таких обставин, твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що їй було не відомо про підняття банком процентної ставки за користуванням кредиту є некоректними, оскільки спростовуються матеріалами справи, а відтак, не беруться судом до уваги.

Відповідно до договору поруки № 800001833-П від 17.09.2019 року між ПАТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки /Т.1 а.с.15/. Відповідно до п. 3.1 зазначеного договору поручитель та боржник відповідають перед банком за порушення обов`язків, перелічених у ст. 2 цього Договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник.

10.05.2018 року Шевченківським районним судом м. Львова ухвалено рішення, відповідно до якого визнано припиненою поруку ОСОБА_4 за договором поруки № 800001833-П від 17.09.2019 року, що укладений між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 від 17.09.2007 року, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 800001833 від 17.09.2019 року. Рішення набрало законної сили.

Беручи до уваги, що порука ОСОБА_4 за договором поруки № 800001833-П від 17.09.2019 року відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, припинена, дана обставина в силу вимог частини 5 статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, а відтак вимоги ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, і тому, у задоволення позову в цій частині вимог слід відмовити.

Разом з тим, вимоги про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3 є підставними, з огляду на таке.

Як убачається з розрахунку заборгованості за кредитом /Т-1 а.с.17/ відповідач ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань перед позивачем не виконує, в зв`язку із чим заборгованість зазначеного відповідача перед позивачем станом на 17.12.2014 року становить 31973,05 дол. США, що по курсу НБУ станом на 17.12.2014 року становить 504499,78 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 29599,63 дол. США, що по курсу НБУ станом на 17.12.2014 року становить 467049,81 грн.; заборгованості по відсотках в розмірі 1066,55 дол. США, що по курсу НБУ станом на 17.12.2014 року становить 16828,99 грн.; заборгованості по пені в розмірі 1306,87 дол. США, що по курсу НБУ станом на 17.12.2014 року становить 20620,98 грн.

24.11.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» надіслав відповідачам рекомендованим листом письмову вимогу за № 102 б/б у якій повідомив, що у строк до 30 днів з дати отриманні вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту відправлення вимоги, вимагає від відповідачів достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штраф/пеню /Т-1 а.с.19-21/. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Проте, відповідач ОСОБА_3 жодним чином не зреагувала на вказану вимогу.

Аналізуючи зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_3 порушує взятті на себе зобов`язання за кредитним договором, тому позивач вправі вимагати стягнення з відповідача борг у сумі 504499,78 грн.

Враховуючи наведене, суд вважає, що первісний позов є підставним, позивач повністю довів обставини, на які посилається, оскільки відповідач своїх зобов`язань за договорами кредиту не виконала, не представила суду жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача, а тому первісний позов слід задовольнити і стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі, який зазначений у прохальній частині позову, а саме: 504499,78 грн.

Твердження представника позивача про те, що суд зобов`язаний стягнути з відповідачів заборгованість в доларах США є некоректними, оскільки з такими вимогами банк до суду не звертався, а відтак, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, яким передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог (частина 1 статті 12 ЦПК України), у суду немає правових підстав для стягнення з відповідачів суми боргу в доларах США.

Суд зазначає, що у судовому засіданні кожному з представників ПАТ «Альфа-Банк» неодноразово ставилося питання головуючим, чи не мають вони будь-яких заяв щодо змін та уточнень до позову, зокрема, і заяв про збільшення позовних вимог, на що представники відповідали, що не мають ніяких заяв та клопотань.

Згідно із частиною 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, суд не бере до уваги твердження представника позивача про стягнення з відповідачів суми заборгованості у доларах США, оскільки з такою письмовою заявою представники позивача до суду не зверталися, а суд не постановляв ухвали у межах даної справи про прийняття такої заяви до свого провадження.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути суму заборгованості в розмірі 504499,78 грн., як це зазначено у прохальній частині позову.

Суд вважає, що зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсними кредитного договору та іпотечного договору не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Згідно із частиною 5 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно із статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Як вбачається зі змісту положень п. 1.1-1.7 кредитного договору № 800001833 від 17 вересня 2007 року та іпотечного договору № 800001833-И від 17.09.2007 року /Т-3 а.с.31-36/, сторони узгодили всі істотні умови для такого виду договорів відповідно до вимог чинного на час його укладення законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, що перед укладенням кредитного договору банк у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч. ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що позивач за зустрічним позовом засвідчив своїм особистим підписом у договорі.

Тобто, укладаючи кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема, визначили суму кредиту, строк, на який надається кредит, розмір відсоткової ставки за користування кредитом, а також щомісячних платежів в іноземній валюті (доларах США), які підлягають сплаті позичальником у рахунок повернення кредиту, що не суперечить положенням частини 5 статті 11 та статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Погодившись з усіма умовами кредитного Договору шляхом його підписання, ОСОБА_3 взяла на себе усі валютні ризики, які виникають через застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку.

Жодного доказу на підтвердження того факту, що на момент укладення кредитного та іпотечного договорів позивач за зустрічним позовом не погоджувалася з умовами таких договорів, вважала їх відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими або такими, що не відповідають закону, суду не надано.

Покликання позивача за зустрічним позовом у підтвердження зустрічних вимог на висновок проведеної судово-економічну експертизи не береться судом до уваги.

Дійсно, з висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 9 від 15.03.2019 року вбачається, що реальною процентною ставкою, відповідно до умов договору є 13,75% річних, що не відповідає реальній процентній ставці. Абсолютне значення подорожчання кредиту становить 94276,72 дол. США, що не відповідає абсолютному значенню подорожчання кредиту /Т.1 а.с.104-109/.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997, № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судам роз`яснено, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст. 67 КПК чи ст. 62 ЦПК висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що сам по собі висновок експерта про завищення щомісячного платежу не може бути самостійною правової підставою для визнання недійсним кредитного договору в цілому з підстав, зазначених ОСОБА_3 .

В судовому засіданні встановлено, що при укладанні між банком та відповідачем кредитного договору № 800001833 від 17 вересня 2007 року, а також іпотечного договору № 800001833-И від 17 вересня 2007 року, права ОСОБА_3 порушені не були, укладання кредитного договору в іноземній валюті відповідає вимогам чинного законодавства, суд не вбачає суперечності кредитних відносин за спірними договорами звичайним умовам кредитування та сучасній діловій практиці.

На переконання суду, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підставу вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами є несправедливим до ОСОБА_3 Всі твердження відповідача розцінюються судом як намагання в такий спосіб змінити умови кредитування у власних інтересах, як спосіб захисту власних інтересів від наслідків, які можуть настати, але не настали і залежать від її дій.

Беручи до уваги, що в основній вимозі зустрічного позову про визнання кредитного договору судом відмовлено, то і похідні вимоги про визнання іпотечного договору недійсним та стягнення з ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_3 надлишково сплачених коштів по кредитному договорі у розмірі 2627,24 дол. США, що за курсом НБУ на день подачі позову становить 72075,53 грн. та зобов`язання ПАТ «Альфа-Банк» виключити записи про заборону відчуження нерухомого майна та про обтяження нерухомого майна іпотекою з відповідних державних реєстрів - задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних слід відмовити за безпідставністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, судовий збір сплачений позивачем слід покласти на відповідача ОСОБА_3 ..

Керуючись статтями 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 504499 гривень 78 коп. боргу та судовий збір у розмірі 3654 гривень 00 коп. Всього стягнути 508153 (п`ятсот вісім тисяч сто п`ятдесят три) гривень 78 коп.

У решті позову відмовити.

У задоволені позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (01001, м. Київ, вул. Десятинна,4/6; ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; РНОКП: НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення складаний 30 вересня 2019 року.

Суддя:

Оригінал рішення.