Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мирошниченка Ю.М.;

за участю секретаря Конівченко Ю.А.;

позивача ОСОБА_1 ;

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Управління міського майна Маріупольської міської ради про скасування наказу начальника відділу приватизації житла Управління міського майна Маріупольської міської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло,

В С Т А Н О В И В:

Вимоги та заперечення сторін.

У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом. Вказав, що він та його батько є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , про що довідався у липні 2018 року після отримання копії документів, доданих до позову батька про усунення перешкод у здійсненні права власності на спірну квартиру, згоди на приватизацію якої він не давав, заяву про оформлення передачі у приватну власність квартири не підписував, підпис виконано іншою особою. Просив визнати недійсними та скасувати наказ начальника відділу приватизації житла Управління міського майна Маріупольської міської ради № 38940/н від 15.02.2007 року, а також свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Управлінням міського майна від 15.02.2007 року на ім`я ОСОБА_3 до ОСОБА_1 .

Відповідач заперечував проти задоволення позову, стверджуючи, що приватизаційні документи оформлені належним чином.

Щодо фактів.

ОСОБА_1 склав заяву про передачу у приватну спільну сумісну власність вказану квартиру з розподілом часток між ним та сином. Вказану заяву підписано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.51).

З довідки про склад сім`ї вбачається, що в квартирі на момент її приватизації були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.52).

Наказом начальника відділу приватизації житла Управління міського майна від 15.02.2007 року № 38940/н заяву ОСОБА_1 задоволено та передано квартиру АДРЕСА_1 у приватну спільну сумісну власність (а.с.53).

Зі свідоцтва про право власності на житло вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Квартира приватизована та зареєстрована в управлінні міського майна у реєстровій книзі за № 38940 (а.с.49).

З особового рахунку на квартиру вбачається, що ОСОБА_1 вибув з квартири 12.08.2008 року (а.с.54).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є власниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.4).

В результаті проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи вирішити питання чи виконаний підпис імені ОСОБА_3 у заяві про приватизацію квартири в графі «Підпис наймача і повнолітніх членів сім`ї» чи іншою особою, не видалось можливим. Під час оцінювання результатів порівняльного дослідження встановлено, що ані збіги, ані розбіжності не можуть служити підставою для позитивного або негативного висновку. Пояснюється це тим, що збіги ознак не утворюють індивідуальної або близької до неї сукупності, оскільки часто зустрічаються в почерках різних осіб. Відносно ж розбіжностей не вдалось встановити чи є вони варіантами ознак підписів ОСОБА_3 , що не відобразились у наданих зразках, або можуть бути обумовлені тим, що досліджуваний підпис виконано з наслідуванням, іншою особою, не виключений і авто підлог. Також досліджування ускладнилось нечіткістю підпису у рядковій частині. Відсутність однозначності в оцінці розходжень не дозволило вирішити питання про виконавця ні в категоричній, ні в ймовірній формі (а.с.147-161).

Щодо процедури.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Щодо права.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Нормами ст. 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При цьому власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною 1 статті 345 ЦК України (в редакції, чинній на час приватизації) закріплено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до п. 5 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Висновки суду.

Гарантоване ст. 4 ЦПК України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як убачається з матеріалів справи, спочатку ОСОБА_1 звертався до Кальміуського відділення поліції із заявами про те, що в його квартирі мешкають квартиранти, яких він не заселяв, а також про відмову колишнього дружини надати йому правовстановлюючі документи на квартиру (а.с.70-79). Наведені в ній обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності на спірну квартиру, від якого він надалі відмовився, не бажаючи продовжувати судовий спір (а.с.191).

Натомість ОСОБА_3 , позов якого був зустрічним, продовжує наполягати на своїх вимогах. При цьому позивач замовчує їх дійсні мотиви, не наводить фактичних підстав позову, не надає докази на підтвердження порушення відповідачем його права. Тоді як скасування наказу про приватизацію та свідоцтва про право власності на житло призведе до непоправного порушення права відповідача внаслідок неможливості повторно взяти участь у приватизації спірної квартири з огляду на відсутність реєстрації за відповідною адресою.

За таких обставин є підстави вважати, що дійсним мотивом позову є прагнення позивача позбавити відповідача права власності на спільне майно у не правовий спосіб.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено факт його необізнаності про приватизацію спірної квартири, власником якої є понад десять років. Висновком експерта не встановлено, що підпис імені ОСОБА_3 у заяві про приватизацію квартири в графі «Підпис наймача і повнолітніх членів сім`ї» зроблено не ним, а іншою особою. Жодних інших доказів на підтвердження підробки його підпису на заяві про згоду з приватизацією квартири позивачем не надано.

Таким чином, твердження позивача про виконання підпису на заяві про згоду на приватизацію іншою особою та, як наслідок, недійсність самої приватизації є необґрунтованим.

Отже, позивач фактичні підстави позову поза розумними сумнівами не довів, у зв`язку з чим його вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Управління міського майна Маріупольської міської ради про скасування наказу начальника відділу приватизації житла Управління міського майна Маріупольської міської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Донецького апеляційного суду.

Повне судове рішення буде складено 27 грудня 2019 року.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко