печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Матійчук Г.О.,

за участю секретаря Саницької Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у 25.11.2011 року між позивачем та відповідачем, було укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

31.10.2014 року шлюб між ними було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище на «ОСОБА_1». Також, рішенням вищезазначеного суду 07.06.2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.03.2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач добровільно рішення суду не виконує та у період з 16.03.2016 року по 16.09.2016 року, відповідно до матеріалів виконавчого провадження, відсутні відомості про сплату боржником аліментів згідно виконавчого листа № 357/3411/16-ц. Протягом останніх років, позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням приймати участь у вихованні спільної доньки, виконувати свої батьківські обов'язки, забезпечувати дитині достатній життєвий рівень, однак відповідач ігнорував прохання позивача та не приймає участі в вихованні та розвитку доньки. Позивач проживає разом з донькою у місті Біла Церква, утримує її, займається вихованням та розвитком доньки. У зв'язку з чим, позивач звернулась до суду з позов про позбавлення відповідача батьківських прав.

В судове засідання сторони не з'явились. Про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просила задовольнити та проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в матеріалах справи наявні заперечення з додатками на позовну заяву, з яких вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позову, через хворобу не мав змоги постійно піклуватися про дитину та зазначає, що неодноразово намагався приїхати до дитини в м. Біла Церква, оскільки сам проживає у м. Києві, висловлював бажання спілкуватися з дитиною, однак позивач чинила перешкоди. Організація в якій працює відповідач перераховує грошові кошти на рахунок позивача в якості аліментів, однак кошти повертаються як неотриманні, зазначені обставини підтверджуються квитанціями. Просив відмовити у задоволені позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, однак в письмовій заяві просив провести розгляд справи за відсутності представника служби.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.10.2014 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10).

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.06.2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 відповідно до виконавчого листа не сплачував аліменти за період з 16.03.2016 року по 16.09.2016 року на утримання дитини, згідно довідки про неотримання аліментів, яка видана ОСОБА_1 16.09.2016 року. (а.с. 12).

Разом з тим, на підтвердження своїх вимог позивачем не надано суду відповідного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої доньки, та в ході розгляду справи будь-яких клопотань в частині витребування зазначеного доказу до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позов про позбавлення батьківських прав позивачкою заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 5, 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як встановлено судом, позивачем не надано суду висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, в якому, зокрема, службою у справах дітей були б з'ясовані причини, неналежної, на думку позивача, поведінки відповідача, досліджено умови проживання дитини та не вирішено питання про необхідність зміни ставлення відповідача до виховання дитини, з відповідним попередженням про наслідки неналежної участі у вихованні доньки.

Суд звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, згідно із ст. 166 СК України.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Також необхідно зазначити, що Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що сам по собі факт не проживання разом із дитиною та наявність заборгованості по сплаті аліментів, не може слугувати достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач належним чином не вмотивувала та не довела власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не надала належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, а також не встановлено чи до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що переконливих доказів на підтвердження умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, та свідоме ігнорування відповідачем попереджень щодо зміни свого ставлення до виховання доньки, матеріали справи не містять, а відтак суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача на даний час є передчасним, позов є недоведеним, в зв'язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 15, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст. ст. 150, 164, 165,166 СК України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О.Матійчук