Справа № 145/246/19
Провадження № 22-ц/801/2633/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 рокуСправа № 145/246/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря судового засідання Богацької О. М.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 145/246/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Ратушняка І. О. у залі суду, повне судове рішення складено 18 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

В обґрунтування заяви зазначила, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Канава Тиврівського району Вінницької області. Навчалася в школі в с. Канава Тиврівського району Вінницької області, пізніше в школі в с. Стрільченці Немирівського району Вінницької області. У період до 1973 року навчалася у Вінницькому технікумі громадського харчування.

28 жовтня 1973 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 та змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

У період з 1990 до 2000 років вона з чоловіком проживала у побудованому ними будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У цьому будинку вона не зареєструвалася через відсутність паспорта.

У зв?язку з необхідністю догляду за матір?ю, вона переїхала в с. Канава Тиврівського району Вінницької області, де проживає до цього часу.

Документом, який посвідчував її особу був паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданий 14 квітня 1971 року 2-м відділенням міліції м. Вінниці. Цей документ нею втрачено, для його відновлення до компетентних органів вона не зверталася.

Після проголошення незалежності України паспорт громадянина України вона не отримувала.

З метою отримання паспорта громадянина України вона зверталася до Тиврівського сектору Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області ДМС України, однак у видачі їй паспорта було відмовлено через відсутність документів, які підтверджують факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

У зв?язку з цим, просила суд встановити факт, що вона постійно проживала на території України в АДРЕСА_1 станом на 24 серпня 1991 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що заявником не підтверджено належним чином факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, не надано жодного доказу щодо підтвердження її народження та навчання в Україні.

Докази, надані заявником, зокрема свідоцтво про укладення шлюбу, копія витягу з погосподарської книги містять розбіжності в прізвищі заявника. Довідка органу місцевого самоврядування щодо постійного проживання заявника без реєстрації на території Колюхівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області не містить періоду такого проживання, а довідка, видана Асоціацією органів самоорганізації населення м. Вінниці суперечить поясненням заявника щодо місця її проживання у період з 1990 року по теперішній час.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її заяву задовольнити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями Вінницького апеляційного суду від 02 грудня 2019 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано іншим учасникам справи строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 грудня 2019 року справу призначено до розгляду на 26 грудня 2019 року о 09 год. 30 хв. у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо відсутності належних та допустимих доказів її постійного проживання на території України на час проголошення незалежності України, оскільки нею надано достатньо доказів на підтвердження цієї обставини. Наявність розбіжностей у документах в написанні її дошлюбного прізвища заявник пов`язує з допущенням помилки посадовими особами органів державної влади. Судом не надано належної правової оцінки наданим нею доказам та не враховано показання свідків. Крім того, Управлінням ДМС у Вінницькій області не надано будь-якої інформації про виїзд її за межі України

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області указує на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд надав належну правову оцінку поданим сторонами доказам, правильно визначив характер спірних правовідносин та правильно застосував норми матеріального права.

Посилається на безпідставність аргументів апеляційної скарги, оскільки заявником не надано доказів її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, а також доказів щодо підтвердження її народження та навчання в Україні. Розбіжності у документах в написанні прізвища заявника є суттєвими, що позбавляє можливості встановити справжню особу заявника. Крім того, документи, надані заявником щодо підтвердження її місця проживання без реєстрації суперечать один одному та поясненням самої заявниці.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 09 січня 1954 року ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а. с. 4).

З копії диплома серії НОМЕР_3 слідує, що ОСОБА_5 у 1969 році вступила до Вінницького технікуму громадського харчування та в 1973 році закінчила повний курс названого технікуму (а. с. 7).

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 28 жовтня 1973 року Дзвониською сільською радою Тиврівського району Вінницької області, ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 (а. с. 3).

Згідно з копією витягу з погосподарської книги Колюхівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області за 1958-1960 роки як онуку зазначено ОСОБА_8 (а. с. 8).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Колюхівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області № 37 від 05 лютого 2019 року ОСОБА_1 постійно проживає без реєстрації на території Колюхівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (а. с. 10).

Згідно з довідкою, виданою Асоціацією органів самоорганізації населення м. Вінниці № 227 від 08 лютого 2019 року ОСОБА_2 проживає та зареєстрований по АДРЕСА_1 , його дружина проживає за вказаною адресою з 1990 року без реєстрації (а. с. 9).

З показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_2 слідує, що ОСОБА_1 протягом усього свого життя проживала на території України.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 07 грудня 1974 року, ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батька є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно з архівною довідкою № 191 від 24 вересня 2019 року, виданою Департаментом освіти Вінницької міської ради, у документах архівного фонду середньої школи № 1 ім. М. І. Пирогова м. Вінниці в алфавітних книгах запису учнів значиться учень ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який навчався у названій школі з 1982 року до 1992 року (з 1-го до 11-го класу). В графі «Прізвище, ім?я та по батькові батьків» класних журналів зазначено: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 В графі «домашня адреса» зазначено АДРЕСА_2 (а. с. 58).

Метою встановлення факту, що має юридичне значення заявник зазначила необхідність отримання паспорта громадянина України.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Згідно з підпунктами а), в) пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) (далі - Порядок) встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Згідно з пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Таким чином, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності зазначеним вище Законом України, який дасть право відповідним органам вирішувати питання про надання громадянства України і встановлення такого факту породжує для заявника право на набуття громадянства України.

Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини першої, пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що метою встановлення факту, що має юридичне значення ОСОБА_1 зазначила оформлення громадянства України та отримання паспорта громадянина України.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Розглядаючи питання встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Натомість, заявником на підтвердження своїх вимог надано достатньо доказів, які в сукупності свідчать про постійне проживання заявника на території України, зокрема документи щодо її народження, навчання та проживання на території України, на підставі яких суд апеляційної інстанції вважає можливим встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки при вирішенні справи суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, встановлених статтею 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням клопотання заявника, колегія суддів вважає можливим судові витрати, понесені у зв?язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за сторонами.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року скасувати й ухвалити нове судове рішення.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с. Канава Тиврівського району Вінницької області, постійно проживає на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за сторонами.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Підпис С. К. Медвецький

Судді: Підпис С. Г. Копаничук

Підпис В. В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С. К. Медвецький