Справа № 303/4370/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Куштана Б.П.

при секретарі : Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 жовтня 2018 року, ухваленого суддею Курах Л.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що за час шлюбу з відповідачем у них народилася дитина, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В листопаді 2000 року на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано, та стягнуто на її користь аліменти на утримання сина, в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 28.03.2018 року їх син ОСОБА_3 досяг повноліття і виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-798 від 20.11.2000 року закінчено. Однак, на сьогоднішній день ОСОБА_3 перебуває на стаціонарному навчанні в Національному університеті біоресурсів та природокористування України на Агробіологічному факультеті і оскільки він навчається на денній формі навчання немає змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, а тому перебуває на утриманні позивача. Оскільки відповідач працює за кордоном і отримує мінливий дохід, немає офіційного працевлаштування в Україні, а тому позивач просить суд стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не з'ясовано і не досліджено всіх обставин справи, а саме матеріального становища відповідача та його доходів, які дають підстави для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у заявленому розмірі.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

З даними висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки такі відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних стосунках з 1999 року по 2000 рік.

Від даних шлюбних відносинах мають спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 видане Виконкомом Зняцівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 15.05.2000 року (а.с.9).

Після припинення шлюбних відносин з відповідачем син залишився проживати разом з матір'ю.

До настання повноліття сина відповідач сплачував аліменти на його утримання на користь позивача.

Згідно довідки національного університету біоресурсів і природокористування України від 04.07.2018 року №352 навчання ОСОБА_3 провадиться на безоплатній основі за державним замовленням (а.с.8).

Згідно копії паспорту ОСОБА_3 місце проживання такого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 гуртожиток.

На даний час син сторін досяг повноліття, але продовжує навчання.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітня дочка, продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно з частини першої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітнього сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.182 СК України (з урахуванням змін від 17.05.2017 року), при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п.20 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що для наявності підстав для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час її навчання, повинно існувати чотири умови, а саме: дитина повинна навчатись, потребувати матеріальної допомоги, її вік не повинен перевищувати 23 років, батьки повинні мати можливість надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач вказує на те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, оскільки працює за кордоном.

Однак, на підтвердження заявленого позову, позивачем не додано жодного доказу, що відповідач працює за кордоном, отримує будь - які доходи, та про наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину.

З матеріалів справи вбачається, що за відповідачем станом на 28.03.2018 року наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина до досягнення дитиною повноліття в розмірі 24902, 88 грн.

Також позивачем не додано жодного доказу на підтвердження того, що син ОСОБА_3 здійснює відповідні витрати у зв'язку з навчанням та потребує матеріальної допомоги у зв'язку з цим.

З огляду на викладене, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано жодних доказів платоспроможності відповідача та про потребу ОСОБА_3 матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий :

Судді :