КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 752/18635/15-ц

провадження № 22-ц/824/16492/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

заявник - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Олексій Олександрович

стягувач - суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_1

боржник - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року у складі судді Колдіної О.О.

у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Олексія Олександровича про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, за позовом суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко О.О. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

В обґрунтування вимог зазначав, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Клименка О.О. перебуває виконавче провадження №59995571 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 3% річних у сумі 134 032,11 гривень, інфляційних збитків в сумі 574 516,62 гривень та судового збору в сумі 4 090 гривень.

06 вересня 2019 року приватним виконавцем Клименком О.О. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно і попереджено про відповідальність за її неподання або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію зазначеної постанови приватним виконавцем було направлено стягувачу для відома, боржнику - для виконання.

Посилався на те, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржником отримано 10 вересня 2019 року, про що свідчать відомості з Укрпошти щодо відстеження поштових відправлень.

Окрім того, Клименком О.О. надіслано виклик ОСОБА_2 з вимогою з`явитися до приватного виконавця 12 вересня 2019 року о 12 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Є.Сверстюка, 23, оф. 1220 щодо сплати боргу за виконавчим документом та надання підтверджуючих документів.

Однак, як зазначив приватний виконавець, боржником указаний виклик було проігноровано. В добровільному порядку рішення суду останнім не виконується.

Здійсненими в межах виконавчого провадження заходами щодо розшуку рухомого майна боржника та нерухомого майна, що належить боржнику, на яке можливо звернути стягнення, було встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстрована квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Договору дарування від 12 лютого 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., зареєстрованому в реєстрі за №133, ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_4 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 12 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , визнано недійсним.

Ураховуючи викладене, з метою забезпечення реального виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/18635/15-ц заявник просив суд звернути стягнення на вищевказане нерухоме майно.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року подання приватного виконавця задоволено.

Звернуто стягнення на кваритру АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 , право власності на яку не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 28 листопада 2019 року ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні подання у повному обсязі, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що порушує гарантовані статтею 33 Конституції України права на свободу пересування ОСОБА_5 .

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції апелянта не було повідомлено про розгляд справи у порядку, визначеному законом, у зв`язку з чим ОСОБА_2 позбавлено прав, гарантованих Конституцією України та Цивільним процесуальним кодексом України.

Посилається на те, що приватним виконавцем не доведено, а судом не досліджено відсутність у ОСОБА_2 грошових коштів на рахунках та наявність рухомого майна чи земельних ділянок, окремих від будинку та не звернено стягнення на заробітну плату ОСОБА_2 , який працює у ТОВ «МСС ТІДІСІ ДАЛЬНОБОЙ».

Отже, на думку апелянта, місцевим судом неправильно звернуто стягнення на нерухоме майно, на яке у відповідності до норм чинного законодавства України має бути звернено стягнення в останню чергу.

Окрім того, зауважує, що вартість квартири, на яку судом першої інстанції дозволено звернути стягнення, перевищує суму заборгованості більше ніж у 26 разів, що є грубим порушенням співмірності заходів примусового виконання рішення.

Також зазначає, що місцевим судом невірно встановлено факт реєстрації нерухомого майна, оскільки право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 ще 30 березня 2009 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в реєстровій книзі №601-3 за реєстровим номером 45825, реєстраційний номер 31302340, тобто ще до впровадження нового реєстру прав власності на нерухоме майно. Уважає, що даний факт повністю спростовує висновки суду першої інстанції про те, що нерухоме майно не було зареєстровано у встановленому законом порядку.

24 грудня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив приватного виконавця Клименка О.О. на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Безпосередньо у відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Клименко О.О. просив розглядати справу за його відсутності.

24 грудня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_6 та ОСОБА_2 - Щелкова П.С. про відкладення розгляду справи, в якій останній зазначає, що у призначений апеляційним судом час не зможе бути присутній в судовому засіданні, оскільки 24 грудня 2019 року о 12 годині 00 хвилин буде присутній в іншому судовому засіданні (справа №296/11833/19) по кримінальному провадженню №0000070 від 01 червня 2018 року, як представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Разом з тим, з наданих адвокатом Щелковим П.С. на підтвердження викладених обставин доказів не вбачається за можливе встановити, що останній приймає участь у розгляді саме тієї справи, яка зазначена у списку призначених справ, та саме в інтересах указаної ним юридичної особи. Окрім того, зазначена кримінальна справа призначена до розгляду на 12 годину 00 хвилин, а дана цивільна справа - на 15 годину 30 хвилин, при цьому, адвокатом не обґрунтовано надано перевагу участі у кримінальній справі, а не в даній цивільній. У зв`язку із викладеним, заява представника ОСОБА_2 та ОСОБА_6 - Щелкова П.С. задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що за ОСОБА_2 , який не виконує рішення суду про стягнення грошових коштів, не зареєстровано право власності у встановленому законом порядку на квартиру АДРЕСА_1 , проте в матеріалах виконавчого провадження є докази, що підтверджують наявність у ОСОБА_2 права власності на зазначене нерухоме майно.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2018 року позов суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача суму 3% річних у розмірі 134 265 грн 48 коп., інфляційні збитки в розмірі 314 146 грн 80 коп. та судовий збір в розмірі 960 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2018 року змінено в частині розміру присуджених до стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 грошових коштів, визначено до стягнення 3% річних у сумі 134 032,11 гривень та інфляційні збитки в розмірі 574 516,62 гривень, судовий збір в розмірі 4 090 гривень.

На підставі зазначених судових рішень Голосіївським районним судом м. Києва 07 серпня 2019 року видано виконавчий лист № 752/18635/15-ц, за яким 06 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком О.О. було відкрито виконавче провадження №59995571.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржником отримано 10 вересня 2019 року, на підтвердження чого заявником до матеріалів подання долучено відомості з офіційного сайту Укрпошти щодо відстеження поштових відправлень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

За змістом статті 50 вказаного закону звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Системний аналіз положень ч. 10 ст. 440 ЦПК України ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» приводить до висновку, що державний виконавець під час виконання судового рішення наділений повноваженнями звернутися до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване за ним у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 не виконує рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2018 року, змінене в частині постановою Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання.

Також згідно матеріалів справи та встановлених судом обставин, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником 30 березня 2009 року була зареєстрована Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згодом, на підставі договору дарування від 12 лютого 2015 року ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_4 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року, договір дарування квартири від 12 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , визнано недійсним.

В подальшому, на підставі вказаного рішення апеляційного суду за заявою ОСОБА_1 скасовано право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одними із загальних засад державної реєстрації є обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав та публічність державної реєстрації прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державній реєстрації прав підлягають: І) право власності: 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітального спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі, або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 у визначеному законом порядку зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, доводи апелянта про те, що судом першої інстанції невірно встановлено факт реєстрації нерухомого майна є необґрунтованими.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно не доведення відсутності у ОСОБА_2 грошових коштів на рахунках, наявність рухомого майна чи земельних ділянок, окремих від будинку та не звернено стягнення на заробітну плату ОСОБА_2 , який працює у ТОВ «МСС ТІДІСІ ДАЛЬНОБОЙ» на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та спростовуються матеріалами справи.

Так, відповідно до інформації про виконавче провадження №59995571 по виконанню виконавчого листа №752/18635/15-ц від 07 серпня 2019 року, приватним виконавцем вчинявся ряд виконавчих дій, спрямованих на забезпечення виконання рішення суду, а саме: 06 вересня 2019 року та 20 вересня 2019 року винесено постанову про арешт майна боржника; 09 вересня 2019 року винесено постанову про розшук майна боржника, оскільки встановлено з відповіді МВС України, що за боржником на праві власності зареєстровано транспортний засіб Infinity, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , місцезнаходження якого невідомо; постановами приватного виконавця від 12 вересня 2019 року та 27 вересня 2019 року накладено арешт на кошти боржника.

Окрім того, приватним виконавцем Шуляку О.В. надсилався виклик з вимогою явки до приватного виконавця 12 вересня 2019 року за адресою: м. Київ, вул. Є.Сверстюка, 23, оф. 1220 щодо сплати боргу за виконавчим документом та надання підтверджуючих документів, який боржником було проігноровано.

Отже, приватним виконавцем вчинено передбачені законом виконавчі дії з метою розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, та виконання рішення суду.

А відтак, є безпідставними доводи скаржника, що приватним виконавцем порушено порядок звернення стягнення на майно боржника.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що у спірних правовідносинах право власності на нерухоме майно не зареєстровано у встановленому законом порядку, боржником рішення суду не виконується, при цьому приватним виконавцем вчинено передбачені законом виконавчі дії, спрямовані на розшук майна боржника та виконання рішення суду, у зв`язку з чим погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення подання.

Приписами статті 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових та службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Оскільки право на звернення до суду гарантоване статтею 6 Конвенції, таке право передбачає практичне виконання остаточних судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують правильність висновків місцевого суду, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Інші докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай