Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2019 Справа №607/21142/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі : головуючого Братасюка В.М.

з участю секретаря Созанської Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, стягнення завданих збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд, з уточненими позовними вимогами від 16.10.2019 року, до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, стягнення завданих збитків та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує на те, що 06.12.2018року між нею та відповідачем було укладено Договір №9/18 про інформаційно-консультаційне обслуговування, згідно з яким їй було надано статус «Працівник», а відповідачу, в особі заступника директора - Цибульського Сергія Петровича, було надано статус «Посередника». За умовами цього Договору Працівник доручає, а Посередник приймає на себе зобов`язання надати послуги та консультації сприяння в оформленні документів, необхідних для отримання в`їзної робочої візи в Фінляндію та працевлаштування, а Працівник зобов`язується оплатити надані послуги. Пункт 3.1 Договору передбачає, що Сторони домовились, що послуги вважаються наданими за даним Договором у повному обсязі з моменту надання Посередником Працівнику належним чином оформленого документу, а саме належно оформленої візи.

З метою виконання умов Договору, позивачкою було перераховано грошові кошти у сумі 27889 гривень 50 копійок на картковий рахунок номер 4731 2191 НОМЕР_1 4772 заступника директора ОСОБА_2 , вказаний у розділі 8 Договору, однак з моменту укладення Договору та до цього часу Відповідач навіть не надав варіантів для працевлаштування у Фінляндії, не провів жодної консультації з цього приводу, вже не говорячи про те, що не взяв паспорту громадянина України для виїзду за кордон для подання на отримання робочої візи або відмови у видачі робочої візи посольством Фінляндії. Відповідач не спроможний виконати умови укладеного між ними Договору, а тому у відповідності до частини 2 статті 230 ЦК України, має відшкодувати збитки у подвійному розмірі - у сумі 55778 гривень. Крім цього, Відповідач зобов`язаний, у відповідності до зазначеної вище норми, відшкодувати завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінює у грошовому еквіваленті у сумі 25000 гривень. Також просить стягнути з Відповідача суму судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подано клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно був повідомлений про час і місце судового розгляду, заперечень на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив, а, відтак, за зазначених обставин, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини:

Копією договору №9/18 від 06.12.2018року про інформаційно-консультаційне обслуговування (далі Договір) стверджується, що між ФОП в особі директора Куциліма А.В., або заступника директора Цибульського С.П. (посередник) та ОСОБА_1 (працівник) укладено договір про те, що Працівник доручає, а Посередник приймає на себе зобов`язання надати послуги та консультації сприяння в оформленні документів, необхідних для отримання в`їзної робочої візи в Фінляндію та працевлаштування, а Працівник зобов`язується оплатити надані послуги. Договір підписано Посередником та Працівником.

За умовами договору посередник зобов`язується надати інформаційно-консультаційні послуги з питань, що стосуються отримання тимчасової робочої візи та бронювання робочого місця. Спосіб інформування: електронна пошта, мобільний зв`язок, пересилка інформації державною поштою. Роз`яснення правил та процедур консульських представництв іноземних держав в Україні та Генеральних консульств України за кордоном. (п.2.1.1).

Приступити до виконання прийнятих на себе зобов`язань посередник зобов`язався в день підписання даного договору Працівником та надання повного переліку необхідних документів.

З метою виконання умов Договору, ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти у сумі 27889 гривень 50 копійок на картковий рахунок номер НОМЕР_2 , який вказаний у розділі 8 Договору «Адреси, реквізити та підписи сторін» та який належить ОСОБА_2 , що підтверджується проставленим в Договорі штампом «Сплачено».

Позивач ОСОБА_1 звертає увагу на те, що пунктом 2.2 Договору, передбачено, що Посередник зобов`язується повернути суму в розмірі 25640 гривень у разі відмови у видачі робочої візи строком на 6-12 місяців Фінським посольством. До того ж, пункт 3.1 Договору передбачає, що Сторони домовились, що послуги вважаються наданими за даним Договором у повному обсязі з моменту надання Посередником Працівнику належним чином оформленого документу, а саме належно оформленої візи.

Відповідно до ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату - замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту).

Відповідно до ч. 3, 5 ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За своєю природою у випадку визнання правочину недійсним, у відповідності до частини 1 статті 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін обов`язана повернути кожній стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що якщо у зв`язку і вчиненням недійсного правочину другі стороні завдано збитки та моральну шкоду, вона підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позивач ОСОБА_1 не довела належними, допустимими та достатніми доказами викладені в позові обставини.

В даному випадку встановлено, що договір передбачався бути укладеним між ФОП в особі директора Куциліма А.В. та Салко О ОСОБА_3 В., проте від імені ФОП ОСОБА_4 , повноважною особою підписати договір було визначено ОСОБА_2 ; поряд з тим оглядом наявної у справі копії договору №9/18 від 06.12.2018року вбачається відсутність підпису Посередника (арк..справи 16), а відтак взагалі не можна стверджувати про укладеність правочину швидше між позивачкою та ФОП ОСОБА_5 . ОСОБА_6 існують відносини, що підлягають до врегулювання за правилами гл. 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» .

Окрім цього, на переконання Суду, позов заявлено до неналежного відповідача - позовні вимоги заявлено до ОСОБА_2 , котрий, за умовами правочину, що мав бути укладений, виступав виключно як повірена особа ФОП ОСОБА_4 .

Хоча обов`язок доказування покладається на кожну із сторін справи, ОСОБА_1 жодних доказів на виконання умов договору саме нею (позивачем), щодо виконання п.2.1.3 Договору, а саме надання повного переліку необхідних документів, після чого Посередник мав би приступити до виконання прийнятих на себе зобов`язань, Суду не надала, як і не намагалася довести і факту виконання взятих на себе зобов`язань Посередником, умислу з боку останнього на невиконання умов договору.

Позивач у достатньому обсязі не визначилася із характером спірних правовідносин, не зазначила у позові та уточненій позовній заяві відповідних фактів та обставин, а саме: чи були виконані в повному обсязі умови договору самим позивачем, які саме послуги був зобов`язаний надати відповідач відповідно до умов Договору, та які з них фактично було надано, крім того за змістом самого Договору взагалі не визначено обсягу та найменувань інформаційно-консультаційних послуг, що мають бути надані, в тексті Договору наявний опис лише загальних обов`язків Посередника, за відсутності будь якої конкретизації які саме послуги мають бути надані, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 280, 281, 282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, стягнення завданих збитків та моральної шкоди відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення

Позивач ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 офіс АДРЕСА_3 .

Головуючий суддяВ. М. Братасюк