ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/6623/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року, які ухвалені суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 жовтня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійних захворювань внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійні захворювання, у зв`язку із чим, висновком МСЕК від 04.04.2019 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 35 % ( 30% - ХОЗЛ, 5% - приглухуватість) з 25 березня 2019 року до 01 квітня 2020 року та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, з наступним переоглядом 01.03.2020 року.

Вважає, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на його користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 146 055, 00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 55 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судові витрати у розмірі 768,40 грн.

В решті позову відмовлено.

Додатковим рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року доповнено вступну та резолютивну частину, а також повний текст рішення від 21 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків текстом наступного змісту: Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з надання професійної допомоги у розмірі 3900 гривень

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та додаткового рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що судом першої інстанції стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості та судової практики. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що основну частину трудової діяльності, а саме 18 років 09 місяців, позивач працював на інших підприємствах в шкідливих умовах праці, а на підприємстві відповідача тільки 5 років 09 місяців, також не звернув увагу на те, що позивач звільнився з підприємства в 2005 році, при цьому стан його здоров`я не погіршувався під час роботи на підприємстві відповідача. Згідно медичних документів, позивач почав хворіти, працюючи на ПрАТ «Суха Балка». Наголошує на тому, що саме з вини ПрАТ «Суха Балка» позивач отримав професійне захворювання, що також підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року, яким стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь позивача 33 500,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 350 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами. Зазначає, що у п.19 Акту розслідування причин виникнення професійних захворювань у позивача не зазначено конкретних посадових осіб підприємства відповідача. Оскільки у позивача обсяг втрати професійної працездатності не визнаний сталим, тому стан здоров`я позивача може бути відновлений. Звільнився позивач за угодою сторін, а не в зв`язку з погіршенням стану здоров`я. При цьому, позивач при прийомі на роботу був під підпис ознайомлений з умовами праці та добровільно працював у шкідливих умовах Не погоджується відповідач з розміром стягнутих судом першої інстанції витрат на правничу допомогу, оскільки він не доведений позивачем.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював з 23.02.2000 року по 09.02.2005 року підземним стовбуровим по обслуговуванню дозатора шахти імені Леніна ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», з 23.02.2005 року по 07.06.2006 року та з 31.10.2007 року по 18.02.2013 року підземним механіком дільниці шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка», з 02.04.2013 року по 02.06.2013 року та з 24.03.2014 року по 31.10.2014 року підземним електрослюсарем, підземним машиністом електровоза ТОВ «Кривбасшахтобуд», з 01.11.2014 року по 20.02.2015 року підземним машиністом електровозу ШБУ ПАТ «Суха Балка» у шкідливих умовах праці (а.с. 13-16).

12.04.2018 року позивач звільнений з роботи на ПрАТ «Суха Балка» за станом здоров`я, що перешкоджає роботі на підставі п.2 ст.40 КЗпП України (а.с. 16-зворот).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 09.01.2019 року, протокол № 40, у позивача встановлені професійні захворювання з діагнозами: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії,емфізема легень другої стадії), група В. ЛН другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). (а.с. 8).

Відповідно до п.п. 16, 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 лютого 2019 року, причиною професійних захворювань позивача є його робота в шахтобудівельному управлінні підземним електрослюсарем, де він виконував роботи з ревізії та ремонту гірничошахтного устаткування та механізмів, також профмаршрут: 23.02.2000 року - 09.02.2005 року стовбуровий шахти імені Леніна ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», 23.02.2005 року - 07.06.2006 року та 31.10.2007 року - 18.02.2013 року підземний механік дільниці шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка», 02.04.2013 року - 02.06.2013 року та 24.03.2014 року - 31.10.2014 року підземний електрослюсар, підземний машиніст електровоза ТОВ «Кривбасшахтобуд», 01.11.2014 року - 20.02.2015 року підземний машиніст електровозу ШБУ ПАТ «Суха Балка» , крім того, вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70 % в повітрі робочої зони в 2,4 рази перевищує ГДК, шум, еквівалентний рівень звуку, дБА: 91 при гранично допустимому 80 (а.с.4-5).

У пункті 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 лютого 2019 року вказано, що осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи (із зазначенням статей, пунктів законів та інших нормативно-правових актів, вимоги яких порушені), встановити неможливо, враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 16 років 01 місяця в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівників структурних підрозділів.

Висновком МСЕК від 04.04.2019 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 35% (30% - ХОЗЛ, 5% - приглухуватість) з 25 березня 2019 року по 01 квітня 2020 року, з наступним переоглядом 01 березня 2020 року та визнано людиною з інвалідністю третьої групи(а.с. 6,6-зворот, 7,7-зворот).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позивачем позовних вимог та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки, професійні захворювання, отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і воно пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, ст. 173 КЗпП, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 лютого 2019 року, причиною професійних захворювань позивача є також робота позивача в ПАТ «Кривбасзалізрудком», впродовж 4 років 11 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували нормативні показники.

Отже, роботодавець ПАТ «Кривбасзалізрудком», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли також і з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком»,яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що наявний причинно-наслідковий зв`язок між професійними захворюваннями і діями самого позивача, оскільки він свідомо обирав роботу, знаючи про важкі умови праці і шкідливі виробничі фактори, які можуть негативно вплинути на його здоров`я, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди, за умови доведеності такої шкоди, та не мають враховуватися судом при визначенні розміру моральної шкоди.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст.153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача, що у позивача виникли професійні захворювання внаслідок його роботи не тільки на підприємстві відповідача, але й на інших підприємствах, оскільки, як зазначено в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 лютого 2019 року, причиною професійного захворювання позивача послужив профмаршрут: 23.02.2005 року - 07.06.2006 року та 31.10.2007 року - 18.02.2013 року підземний механік дільниці шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка»,02.04.2013 року - 02.06.2013 року та 24.03.2014 року - 31.10.2014 року підземний електрослюсар, підземний машиніст електровоза ТОВ «Кривбасшахтобуд», 01.11.2014 року - 20.02.2015 року підземний машиніст електровозу ШБУ ПАТ «Суха Балка»

Виходячи з цих обставин та, враховуючи те, що позивач працював в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача тільки 4 роки 11 місяців, що зазначено у Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 лютого 2019 року, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість наслідків отриманих професійних захворювань, наявність фізичних страждань позивача, що в свою чергу викликають моральні страждання вважає, що розмір моральної шкоди визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Тому колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача, щодо незгоди з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, оскільки він не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та є необґрунтованим.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у загальному розмірі 35 %. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення стану здоров`я не спостерігається.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, впродовж 4 років 11 місяців з загального стажу в шкідливих умовах праці 16 років 1 місяць, що потягло втрату працездатності, крім того суд апеляційної інстанції враховує розмір втрати професійної працездатності, визнання позивача людиною з інвалідністю третьої групи, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 55 000 грн. до 15 000 гривень 00 копійок.

Погоджується колегія суддів з висновком суду першої інстанції щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, а саме визначеного розміру витрат на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 було сплачено адвокату Карнаух Т.В. 3900,00 грн. за надання професійної правничої допомоги за договором про надання правової допомоги від 05.04.2019 року, також, позивачем надано детальний опис наданих адвокатом послуг.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Колегією суддів не приймаються доводи відповідача щодо не надання позивачем належних доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору за п.2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», колегія суддів вважає за необхідне компенсувати відповідачу судовий збір у розмірі 841,40 грн. за подання апеляційної скарги за рахунок держави, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 55 000,00 гривень до 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року зашити без змін.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Криворізький залізорудний комбінат» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 841,40 (вісімсот сорок одна) грн. 40 ( сорок) коп. за рахунок держави.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: