Єдиний унікальний номер 235/3051/18 Номер провадження 22-ц/804/440/19
Єдиний унікальний номер 235/3051/18 Головуючий у 1 інстанції Величко О.В.
Номер провадження 22-ц/804/440/19 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Дундар І.О.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу №235/3051/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» до ОСОБА_1, фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, треті особи: Покровська районна державна адміністрація Донецької області (відділ реєстрації), Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про визнання договору оренди недійсним та визнання укладеною додаткової угоди,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест»

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2018 року, ухвалене в місті Покровськ Донецької області,

встановив:

В травні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що між ТОВ «Бета-Агро-інвест» та ОСОБА_1 20 серпня 2007 року укладено договір оренди землі на 10 років. 24 червня 2017 року відповідачу було вручено повідомлення про намір скористатись переважним правом на поновлення договору оренди на новий строк. 21 липня 2017 року від ОСОБА_1 надійшла заява у якій він не мотивовано відмовляється від продовження строку дії договору. На дану заяву позивачем 06 серпня 2017 року було вручено ОСОБА_1 лист від 03 серпня 2017 року №302-Д у якому позивач цікавився підставами відмови від продовження строку дії договору, та з метою знайти компроміс, запропонували нові покращені умови оренди, а також, просили ОСОБА_1 повідомити їм письмово причини такого не бажання. Позивач так і не отримав жодної відповіді від ОСОБА_1 та підстави за якими він відмовився від укладення з ТОВ «Бета-агро-інвест» додаткової угоди їм не відомі. В подальшому їм стало відомо, що 01 грудня 2017 року ОСОБА_1 уклав договір з ФОП ОСОБА_2. Просили визнати недійсним договір оренди землі від 01 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 20 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Бета-Агро-інвест».

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Бета-Агро-інвест» до ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_2, терті особи: Покровська районна державна адміністрація Донецької області (відділ реєстрації), Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про визнання договору оренди недійсним та визнання укладеною додаткової угоди, відмовлено.

Додатковим рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2018 року в задоволенні заяви ТОВ «Бета-Агро-інвест» про компенсацію судових витрат відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Бета-Агро-інвест» просить рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2018 року скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не наведено оцінку доказів та аргументів позивача, рішення ґрунтується на хибних висновках, які не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права. Крім того зазначило, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та підлягає безумовному скасуванню, з огляду на ту обставину, що переважне право ТОВ «Бета-Агро-інвест» було і залишається порушеним та підлягає відновленню, в укладений між відповідачами договір визнанню недійсним.

ФОП ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції подав відзив, в якому зазначив, що вимоги апеляційної скарги необґрунтовані з наступних підстав. ТОВ «Бета-Агро-інвест» та власник земельної ділянки ОСОБА_1, не домовились про істотні умови договору оренди, тому переважне право орендаря припинилося. Волевиявлення на поновлення строку дії договору від 20 серпня 2007 року та підписання додаткових угод за цим договором зі сторони орендодавця відсутнє. Суд вірно дослідив заяву ОСОБА_1 від 12 липня 2017 року, який завчасно повідомив орендаря ТОВ «Бета-Агро-інвест» про відмову на продовження дії договору оренди землі від 20 серпня 2017 року. Орендодавець ОСОБА_1, як власник земельного паю спочатку своєю заявою від 12 липня 2017 року відмовився від поновлення строку дії договору оренди землі з орендарем ТОВ «Бета-Агро-інвест», не підписав направлені позивачем проекти додаткових угод, в яких зазначені нові істотні умови договору оренди, пред'явив позивачу претензію від 26 вересня 2017 року про сплату заборгованості по орендній платі, а потім у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 пояснила мотивовані причини відмови від поновлення строку дії договору оренди землі від 20 серпня 2007 року, а саме через не бажання власника землі продовжувати договірні відносини з позивачем, незадовільну якість зерна, яке надавалось в рахунок оренди, неналежне виконання договору позивачем, строк дії якого припинився закінченням строку на який його було укладено, а саме 20 серпня 2017 року, що передбачено п. 36 договору. Крім того, зазначив, що встановлені судом обставини справи і належним чином досліджені докази спростовують вимоги апеляційної скарги, оскільки заява ОСОБА_1 від 12 липня 2017 року не єдина підстава відмови у задоволенні позовних вимог. Також зазначив, що ОСОБА_1 та він не порушували переважне право оренди землі позивача, оскільки судом правильно встановлено, що строк дії договору оренди землі з ТОВ «Бета-Агро-інвест» закінчується 20 серпня 2017 року. Листами від 23 жовтня 2017 року та 20 жовтня 2017 року позивач повідомив ОСОБА_1 про те, що земельні ділянки, по яких закінчилися договори оренди землі та по яких надійшли відмови від поновлення їх на новий строк після збирання врожаю звільненні підприємством та повернені їх власникам. Також позивач підтвердив припинення господарської діяльності на орендованій землі та повідомив про повернення землі орендодавцю. Оскільки земельна ділянка площею 6,5623 га ріллі була повернута позивачем власнику землі ОСОБА_1 після закінчення строку дії договору оренди з ТОВ «Бета-Агро-інвест» і переважне право позивача припинилося, між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 на законних підставах був укладений законний договір оренди землі від 01 грудня 2017 року про передачу в оренду земельної ділянки загальною площею 6,5623 га, кадастровий НОМЕР_1, що розташована на території Іванівської сільської ради Покровського району Донецької області. Даний договір укладений законно, реєстрація договору відбулася 11 грудня 2017 року, його волевиявлення та волевиявлення власника землі ОСОБА_1 було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, при цьому акти законодавства чи інтереси держави або суспільства не порушені, в договорі зазначені всі істотні умови, а отже і відсутні підстави визнання недійсності правочину, що передбачені ч.1 ст.215 ЦК України. Просив апеляційну скаргу ТОВ «Бета-Агро-інвест» залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник позивача ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду просили залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, присутніх осіб, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 6,5623 га, що розташована на території Іванівської сільської ради Красноармійського району Донецької області ( а. с. 82). 20 серпня 2007 року між ТОВ «Бета-Агро-інвест» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі на 10 років.

Також судом встановлено, що листом № 147Д від 20 червня 2017 року позивач повідомив ОСОБА_1 про свій намір скористатися своїм переважним правом на поновлення Договору оренди землі, в якому також зазначили про можливість підвищення орендної плати до 4% в 2017 році та до 5% в 2018 році від нормативної грошової оцінки землі, запропоновано підписати додаткову угоду або Договір оренди в новій редакції або надати свої зауваження до договору. У разі відсутності наміру поновлювати договір запропоновано надати письмову відповідь із зазначенням такої відмови. (т.І, а.с.15-17, 18-23).

Заявою від 12 липня 2017 року відповідач ОСОБА_1 відмовився від продовження строку дії договору оренди земельної ділянки. Вказану заяву отримано позивачем 21 липня 2017 року. (т.І, а.с.26).

Листом за № 320-Д від 03 серпня 2017 року позивачем запропоновані відповідачу ОСОБА_1 нові умови договору щодо розміру орендної плати, зокрема її підвищення до 5% з 2017 року і 6% з 2018 року, а також інші умови, зазначені в листі від 20 червня 2017 року. (т.І, а.с.28-29).

Позивачем надані відомості на виплату відповідачу ОСОБА_1 грошей - орендної плати за серпень 2015 року - 5017,60 гривень та 149,46 гривень, за серпень 2016 року 6809,96 гривень, за січень 2015 року - 4104,79 гривень, за 2017 рік - 1310,96 гривень. (а.с.32-38).

Листом від 09 жовтня 2017 року відповідач просить повернути належну йому земельну ділянку площею 6,5623 га за актом приймання-передачі (а.с.80).

Листом від 23 жовтня 2017 року позивач повідомив відповідача ОСОБА_1І про те, що земельні ділянки, по яких закінчилися договори оренди землі та по яких надійшли відмови від поновлення їх на новий строк після збирання врожаю звільненні підприємством та повернені їх власниками. Оренда плата за 2017 рік буде виплачена у встановлений строк без порушень та відповідно до умов договорів та за період їх дії у 2017 році (а.с.75).

Листом від 20 жовтня 2017 року позивач підтвердив припинення господарської діяльності на орендованій земельній ділянці та повідомлено про її повернення орендодавцю (а.с.78).

Крім того судом встановлено, що відповідно до договору оренди землі від 01 грудня 2017 року орендодавець ОСОБА_1 надав, а орендар ФОП ОСОБА_2 прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 6,5623 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території Іванівської сільської ради Покровського району Донецької області (а.с.69-71).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не підписав направлені позивачем проекти угод, в яких зазначені нові істотні умови договорів оренди, надав позивачу лист про свою відмову від поновлення спірного договору земельної ділянки протягом місяця, з моменту звернення останнього із листом про продовження строку дії договору відповідно до частини 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», то переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі припинилось, що відповідає вимогам ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Також суд першої інстанції зазначив, що вимога про визнання недійсним договору оренди від 01 грудня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, також не підлягає задоволенню, оскільки зазначена вимога взаємопов'язана з вимогою позивача про встановлення переважного права на укладення договорів оренди землі, яке припинилось на підставі ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та оскільки позивачем не доведено, що вказаним договором оренди від 01 грудня 2017 року були порушені його права та інтереси, зокрема переважне право на укладення договору оренди землі.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, ТОВ «Бета-Агро-інвест» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого було укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки з іншим орендарем (т.1 а.с.2-7).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 17 жовтня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1. та ФОП ОСОБА_2, ТОВ «Бета-Агро-інвест» не є стороною зазначеного договору (т.1 а.с.69-71). Разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Пунктами 8, 27-30, 35-39 договору оренди землі від 20 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Бета-Агро-інвест», встановлено права та обов'язки орендодавця та орендаря, умови укладення, зміни, припинення і поновлення цього договору (т.1 а.с.10-13).

Підстави поновлення договору оренди землі передбачені в ч. 2-5, 6 ст. 33 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (далі - Закон).

Так, перша підстава поновлення передбачена частинами 2-5 ст.33 Закону: орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Друга підстава поновлення передбачена в частині 6 ст.33 Закону - у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України, у якій законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбачене статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «Бета-Агро-інвест» посилались на положення ст.33 Закону та фактично доводили наявність підстав для поновлення, передбачені частинами 2-5.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами 2-5 цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Судом першої інстанції було достовірно встановлено, що ТОВ «Бета-Агро-інвест» згідно з вимогами статті 33 Закону України «Про оренду землі» з метою скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди, надіслав відповідачу лист-повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди - 20 червня 2017 року (т.1 а.с.15-17), до якого було додано проект додаткової угоди (т.1 а.с.18-19).

Але листом від 12 липня 2017 року відповідач повідомив, що відмовляється від подовження строку дії договору оренди (т.1 а.с.26).

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Довід апеляційної скарги про помилковість висновку суду щодо не підтвердження факту порушення переважного права ТОВ «Бета-Агро-інвест» не відповідає обставинам справи, оскільки з наведених вище вимог Закону та фактичних обставин вбачається, що умови щодо поновлення договору оренди землі, передбачені ч. 2-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» відсутні, оскільки відповідач ОСОБА_1 на пропозицію продовження договору оренди відмовився, тобто переважне право позивача не порушено.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені в постанові Верховного суду від 18 січня 2018 року у справі №910/12017/17, необґрунтоване.

На підставі ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Згідно ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

По даній справі жодні обставини раніше рішенням суду не були встановлені.

Так само є безпідставним посилання в апеляційній скарзі на висновок, викладений в постанові Верховного суду України від 06 вересня 2017 року у справі №6-2539цс16, а саме: «За відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбачене статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною».

В той же час в тексті постанови Верховного суду України від 06 вересня 2017 року у справі №6-2539цс16 зазначено наступне: «За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбачене статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною».

Отже поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною у разі одночасного існування двох обставин - відсутність заперечень щодо поновлення договору оренди землі та відсутність попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем.

По даній справі достовірно було встановлено, що орендодавець заперечував щодо поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест»

залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складений 21 лютого 2019 року.

Головуючий