Запорізький апеляційний суд
Справа № 22-ц/807/309/19 Головуючий у 1-й інстанції: Шалагінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі::

Головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

секретар: Семенчук О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі філії «Запорізьке регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи - ОСОБА_4, Державна іпотечна установа, про визнання поруки припиненою,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - ОСОБА_4, про визнання поруки припиненою, який в процесі судового розгляду уточнив.

В обґрунтування позову, з урахуванням його уточнення, зазначав, що 05.12.2005 між відповідачем та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №1212-125И на суму 30 000,00 доларів США, під 12% річних строком до 05.12.2025. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 05.12.2005 банк із ним уклав договір поруки № 1212-125П. Протягом дії договору поруки ніякої інформації від банку стосовно виконання умов договору позичальником не отримував. 05.10.2015 він дізнався від ОСОБА_5 про укладання додаткової угоди. Ознайомившись із додатковою угодою, з'ясувалося, що сторони збільшили розмір щомісячного платежу до 340 доларів США, а також позичальник припустився прострочення виконання своїх зобов'язань по сплаті процентів в сумі 629,59 доларів США. Якщо до внесення змін ОСОБА_5 повинна була сплатити банку 42 970,19 доларів США, то після внесення змін ця сума зросла і стала 43 343,52 доларів США. Таким чином, збільшився обсяг його відповідальності як поручителя без його згоди.

Крім того, у договорі поруки не було визначено строку, після закінчення якого порука припиняється. У зв'язку із порушенням боржником свого зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та згідно із п. 3.6 Кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши 20.05.2015 досудову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів. Отже, кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання і був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом 6 місяців, починаючи з дня направлення вимоги. Проте, відповідач до теперішнього часу не звернувся до суду із позовними вимогами до поручителя.

Тому просив визнати припиненою поруку, надану ОСОБА_3 на підставі договору поруки № 1212-125П від 05.12.2005 (т. 2 а.с. 46-48).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2016 позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання поруки припиненим задоволено. Визнано припиненою поруку, яка надана ОСОБА_3 на підставі договору поруки № 1212-125П від 05.12.2005 (т. 1 а.с. 71-72).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2016 заяву Публічного акціонерного товариства «Фінанси та Кредит» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (т. 1 а.с. 112).

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 24.01.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2016 у цій справі скасовано, ухвалене нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особи - ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим відмовлено (т. 1 а.с. 241-245).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 08.11.2017 касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2016 та рішення апеляційного суду Запорізької області від 24.01.2017 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 22-24).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запорізької області від 01 червня 2018 року позов задоволено повністю.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_3 за договором поруки № 1212-125П від 5 грудня 2005 р., укладеного між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 487,20 грн..

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 05.12.2005 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №1212-125И, згідно із яким (пп. 2.1, 3.2) позичальнику надано кредит у розмірі 30 000,00 доларів США, під 12% річних строком до 05.12.2025 (т. 1 а.с. 5-6).

Згідно із додатком до кредитного договору № 1 розмір щомісячного ануїтетного платежу становить 334,45 доларів США (т. 1 а.с. 7).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 05.12.2005 між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 1212-125П (т. 1 а.с. 8).

Пунктом 2.2. договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у тому числі по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також відшкодуванню всіх збитків.

Згідно з п. 4.4. договору поруки внесення змін і доповнень у кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без узгодження з поручителем.

21.05.2015 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №1212-125И від 05.12.2005 (т. 1 а.с. 9).

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди, пункт 2.1 кредитного договору викладено у новій редакції: банк надає позичальнику кредитні ресурси в сумі 23 832,83 долари США під 12% річних.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди, п. 3.2 кредитного договору викладено у наступній редакції: позичальник зобов'язується повністю повернути кредит до 05.12.2025. Позичальник зобов'язується щомісяця здійснювати погашення заборгованості по кредиту у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір ануїтетного платежу становить 340,00 доларів США. У складі ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами.

Пунктом 3 додаткової угоди передбачено, що позичальник припустився прострочення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором по сплаті процентів за користування кредитними коштами. Загальна сума простроченої заборгованості, що утворилася на дату укладання цієї додаткової угоди становить 629,59 доларів США.

Позичальник зобов'язується щомісячно одночасно зі сплатою поточної заборгованості за отриманими кредитними ресурсами, процентами за користування кредитними ресурсами, щомісячною винагородою також сплачувати банку згідно із графіком зниження розміру заборгованості вищезазначену суму простроченої заборгованості у розмірі 52,47 доларів США. Позичальник зобов'язується сплатити банку зазначену заборгованість до 01.09.2016.

Договором поруки, між сторонами не встановлено строку дії поруки, оскільки у відповідності до положень ст. 252 ЦК України такий строк має визначатися роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Таким чином, враховуючи, що договором передбачено погашення кредиту періодичними платежами та не визначено строк дії поруки, то у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання порука є припиненою у відповідній частині.

Наведене, повністю узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, де серед іншого зазначено, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

При цьому, із матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2015 року банком ОСОБА_4 було надіслано вимогу про погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором №1212-125И (а.с.50-51 ь. 1)

Проте, будь-яких належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження дати її отримання поручителем матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що з 20 травня 2015 р. розпочався сплив строку пред'явлення банком вимоги до поручителя через неналежне виконання боржником зобов'язань, проте відповідач до спливу шестимісячного строку передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України із вимогою до поручителя не звернувся, позивачем обґрунтовано заявлено позовні вимоги щодо визнання припиненою поруку за спірним договором за виконання ОСОБА_4, тому суд дійшов обгрунтованого висновку, що порука ОСОБА_3 за договором поруки № 1212-125П від 5 грудня 2005 р., укладеного між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_3, ОСОБА_4, припинилась.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: