Провадження №2/523/945/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2019 р. Суворовський районний суд міста ОСОБА_1 в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

при секретарі Кругліков О. О.

справу за позовом, в порядку загального позовного провадження,

за позовом ОСОБА_2 (місце мешкання : 67570, Одеська область, смт.Чорноморське,вул.Гвардійська,40,7) до ОСОБА_3 ( місце мешкання: 65096, Одеська область, м. Одеса, вулиця Посівна,38), третя особа АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, Київська область, м.Київ, вулиця Іллінська,8), третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» (03150, Київська область, м.Київ, вулиця Велика Васильківська,72, ), про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

Установив:

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача, ОСОБА_3 матеріальної шкоди, що завдана вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та в остаточній редакції позовної заяви просив стягнути з відповідача суму матеріального збитку у розмірі 36651 грн. 25 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 6000 гривень, а також сплачений судовий збір у розмірі 724 грн. 02 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що 19.12.2016 року о 15 годині 45 хвилин ОСОБА_3, рухаючись по вул. Ак. Сахарова в м. Одесі, керуючи транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1 в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху , під час зміни напрямку руху, не переконався,що це буде безпечно, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням якого знаходилась ОСОБА_2. В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_3, отримав механічні пошкодження.

Автомобілем NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_2 володіє на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САЕ 304992.

Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 19.01.2017 року у справі № 523/108/17 про адміністративне правопорушення за вказаною ДТП ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зазначене рішення суду набрало законної сили та ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Для визначення вартості матеріальної шкоди, ОСОБА_2 звернулася до субєкта оціночної діяльності - ОСОБА_4, який проводив оцінку вартості відновлювального ремонту та матеріальної шкоди автомобіля NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2010 року випуску, на підставі договору № 2405/17 від 24 травня 2017 року.

Субєкт оціночної діяльності зробив такі висновки про вартість обєкта оцінки:

- вартість відновлювального ремонту обєкта оцінки - автомобіля NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2010 року випуску, власник якого є ОСОБА_2 складає - 48709, 87 грн. (сорок вісім тисяч сімсот девять грн. 87 коп.), в тому числі 20 % ПДВ за складові - 5167, 67 грн.

За проведення незалежної оцінки для визначення вартості відновлювального ремонту та вартості матеріальної шкоди, мною було сплачено 1500 грн. (одна тисяча пятсот грн.).

Для відшкодування завданих збитків позивачка звернулась до АТ «СК «АХА Страхування». Зазначена страхова компанія виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 18756 грн. 09 коп.

Однак, оскільки майнова шкода за скоєне ДТП в повному обсязі відшкодована не була, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до суду та просив стягнути з відповідача різницю, що залишилась невідшкодованою, у розмірі 36621 грн. 45 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 6000 гривень та судовий збір у розмірі 724 грн. 02 коп.

Ухвалою суду від 19 вересня 2017 року відкрито провадження за зазначеною цивільною справою та ухвалою суду від 05 грудня 2018 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 28, 232).

Окрім того, ухвалою суду від 05 квітня 2018 року по справі було призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу. (а.с. 176, 177, 179).

Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не прибув, однак про розгляд справи представник повідомлявся належним чином, в підготовчих засіданнях приймали участь, матеріали справи містять відзив адвоката ОСОБА_1 (а.а. 122-125) в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки на його думку страхові компанії (треті особи по зазначеній справі) відшкодували в повному обсязі завдану шкоду, котра спричинена вчиненим ОСОБА_3 ДТП. З експертизою, що була проведена на замовлення позивача ОСОБА_2 повністю не згоден.

Треті особи в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причин неявки суду не сповістили та з заявами про відкладення розгляду справи на адресу суду не звертались.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, котра і так розглядається з суттєвим порушенням строків, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача та третіх осіб.

З'ясував обставини справи, вислухав представника позивача, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обовязковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; 3) зявлятися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд встановив наступні обставини.

19.12.2016 року о 15 годині 45 хвилин ОСОБА_3, рухаючись по вул. Ак. Сахарова в м. Одесі, керуючи транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1 в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху , під час зміни напрямку руху, не переконався,що це буде безпечно, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням якого знаходилась ОСОБА_2. В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження.

Автомобілем NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_2 володіє на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САЕ 304992. (а.с. 21 на звороті).

Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 19.01.2017 року у справі № 523/108/17 про адміністративне правопорушення за вказаною ДТП ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. (а.с. 4).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 19 грудня 2016 року, є встановленим і доказуванню не підлягає.

Для визначення вартості матеріальної шкоди, ОСОБА_2 звернулася до субєкта оціночної діяльності - ОСОБА_4, який проводив оцінку вартості відновлювального ремонту та матеріальної шкоди автомобіля NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2010 року випуску, на підставі договору № 2405/17 від 24 травня 2017 року. (а.с. 9).

Субєкт оціночної діяльності зробив такі висновки про вартість обєкта оцінки:

- вартість відновлювального ремонту обєкта оцінки - автомобіля NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2010 року випуску, власник якого є ОСОБА_2 складає - 48709, 87 грн. (сорок вісім тисяч сімсот девять грн. 87 коп.), в тому числі 20 % ПДВ за складові - 5167, 67 грн. (а.с. 11-23).

Приватне акціонерне товариство «СК «ЮНІВЕС» виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 18756 грн. 09 коп., відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, що завдана власнику автомобіля NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_3, за №130417-7 від 13 квітня 2017 року. (а.с. 93-119).

Окрім того, ухвалою суду від 05 квітня 2018 року по справі було призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу за клопотанням відповідача ОСОБА_3, за результатами котрої 06 вересня 2018 року ОНДІСЕ надав Висновок №18-2969 судової автотоварознавчої експертизи колісного транспортного засобу NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_3. (а.с. 194-209). Згідно зазначено висновку, вартість матеріального збитку, завданого колісному транспортному засобу NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_3, пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 19.12.2016 року, станом на час проведення даної експертизи, становить 44793 грн. 68 коп. (а.с. 204, на звороті).

Суд бере за основу звіт №35/17 від 31 травня 2017 року (а.с. 11-23), оскільки стороною відповідача жодним чином не доведено, що зазначена експертиза проведена з будь-якими порушеннями чи неточностями. Навпаки Висновок №18-2969 від 06 вересня 2018 року тільки піддержує шкоду, у зазначеному позивачем розмірі. Різниця вартості матеріальної шкоди між зазначеними експертизами (48709, 87 грн. та 44793 грн. 68 коп.) пояснюється різницею в часі їх проведення та різними коефіцієнтами зносу деталей автомобіля, оскільки між зазначеними експертизами сплив значний проміжок часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Крім того відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно Постанови Верховного Суду України №6-2808цс15 від 20.01.2016р. завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Окрім того, суд звертає увагу відповідача, ОСОБА_3, що особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Розмір матеріальної шкоди визначений згідно:

- Висновку №35/17 від 31 травня 2017 року по встановленню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП, що сталась 19 грудня 2016 року. Вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля склала 48709 грн. 87 коп. (а.с.15, на звороті).

Суд погоджується з обранням способу відшкодування шкоди, обраним позивачем, що є його правом, і котрий є найбільш доцільнішим, виходячи з обставин справи, оскільки позивач поніс реально матеріальні витрати, які потрібні на відновлення автомобіля.

Позивачу відшкодовано частину матеріального збитку страховою компанією у розмірі 18756 грн. 09 коп.

Таким чином, різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_3, та виплаченою страховою сумою (48709 грн. 87 коп. - 18756 грн. 09 коп.) складає 29 953,78 грн., котру суд стягує з відповідача ОСОБА_3

Щодо стягнення витрат з відповідача за проведення експертизи, суд залишає зазначену позовну вимогу без задоволення, оскільки матеріали справи містять лише не завірену належним чином копію квитанції про сплату зазначених коштів. (а.с. 10). Окрім того суд зазначає, що відповідач також поніс витрати на проведення експертизи. (а.с. 192).

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд залишає зазначені вимоги без задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

До матеріалів справи додано розрахунок витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_5 відповідно до договору від 17.07.2017 року (а.с. 7,8), однак зазначений розрахунок суд не приймає до уваги, оскільки розрахунок жодним чином не обґрунтований та окрім того підписано іншою особою ОСОБА_6 Окрім того не надано доказів сплати зазначеної правничої допомоги позивачем.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення правничої допомоги за недоведеністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 131, 141, 211, 223, 258, 263-265, 354 ЦПК України,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_2 (місце мешкання : 67570, Одеська область, смт.Чорноморське,вул.Гвардійська,40,7) до ОСОБА_3 ( місце мешкання: 65096, Одеська область, м. Одеса, вулиця Посівна,38), третя особа АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» ( 04070, Київська область, м.Київ, вулиця Іллінська,8), третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» (03150, Київська область, м.Київ, вулиця Велика Васильківська,72, ), про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН №, 65096, Одеська область, м. Одеса, вулиця Посівна,38, матеріальний збиток завданий внаслідок ДТП від 19 грудня 2016 року в розмірі 29 953,78 грн. на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України серії КМ №216324 від 17 лютого 2004 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН №, 65096, Одеська область, м. Одеса, вулиця Посівна,38, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України серії КМ №216324 від 17 лютого 2004 року, судові витрати : судовий збір в сумі - 724,02 грн.

В частині щодо стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складно повне рішення.

Повний текст рішення складено 08 лютого 2019 року.

Суддя