Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 304/958/13-ц

провадження № 61-2308св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом),

відповідачі: ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом), Перечинська міська рада Закарпатської області, відділ Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області (третя особа за зустрічним позовом),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2014 року у складі судді Ганька І. І. та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17 червня 2016 року у складі колегії суддів: Кожух О. А., Готри Т. Ю., Леска В. В.,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 , Перечинської міської ради Закарпатської області, відділу Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області про визнання недійсними та скасування рішень Перечинської міської ради, визнання недійсними договору купівлі-продажу та державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позов мотивовано тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0711 га в урочищі «Поляково» в м. Перечин, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 22 лютого 2008 року серії ЗК № 004962, яка передана їй для ведення особистого селянського господарства. Однак, у 2013 році, прийшовши на свою земельну ділянку, вона побачила там відповідача, який є суміжним землекористувачем. ОСОБА_2 повідомив їй що вказана ділянка є його власністю та показав державний акт на право власності на земельну ділянку на своє ім`я, який отримав у Перечинському районному відділі земельних ресурсів. Позивач вважає, що Перечинська міська рада протиправно позбавила її права приватної власності на землю, прийнявши без її відома і поза її волею рішення 7 сесії 5 скликання ради № 375-Р від 05 жовтня 2010 року, на підставі якого з відповідачем укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки шляхом викупу від 12 листопада 2010 року, та, в подальшому, 16 червня 2011 року, видано ОСОБА_2 державний акт на право власності на землю серії ЯЛ №749407 по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:0110. Відчужуючи ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,0642 га, кадастровий номер :01:004:0110, Перечинська міська рада не була власником або уповноваженою особою на розпорядження даною земельною ділянкою, оскільки така не була в комунальній власності, а перебувала у її приватній власності.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд:

- визнати недійсним рішення 7 сесії V скликання Перечинської міської ради № 375-Р «Про затвердження експертних грошових оцінок земельних ділянок та надання дозволу на продаж земельних ділянок з розстроченням платежу» від 05 жовтня 2010 року;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки шляхом викупу від 12 листопада 2010 року;

- визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0642 га в АДРЕСА_2 », виданий ОСОБА_2 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 звільнити незаконно захоплену земельну ділянку площею 0,0711 га, яка належить позивачу;

- заборонити ОСОБА_2 проводити будь-які роботи на цій земельній ділянці.

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - відділ Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області, про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Зустрічний позов мотивовано тим, що з моменту укладення між ним та Перечинською міською радою договору купівлі-продажу від 12 листопада 2010 року № 1705 земельної ділянки шляхом викупу, йому на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0642 га по АДРЕСА_2 . Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства при розгляді законності надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки встановлено, що останній на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0711 га, яку надано для ведення особистого селянського господарства згідно державного акту на право власності серії ЗК № 004962, кадастровий номер :01:004:0067, проте дані про розробника технічної документації відсутні. У списку громадян, яким надані земельні ділянки в урочищі «Поляково», громадянки ОСОБА_1 немає. Оскільки державний акт виданий ОСОБА_1 без додержання норм чинного законодавства України, тому просив позов задовольнити та визнати недійсним і скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 0004962, виданий на ім`я ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано недійсним та скасовано рішення 7 сесії V скликання Перечинської міської ради № 375-Р «Про затвердження експертних грошових оцінок земельних ділянок та надання дозволу на продаж земельних ділянок з розстроченням платежу» від 05 жовтня 2010 року в частині погодження звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення на АДРЕСА_1 , що знаходиться у користуванні на умовах оренди у ОСОБА_2 , площею 0,0642 кв. м; надання дозволу ОСОБА_2 на її викуп; її продажу з розстроченням платежу в два роки, а також оформлення та видачі ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки шляхом викупу, укладений між Перечинською міською радою Закарпатської області та ОСОБА_2 12 листопада 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 1705, в частині продажу земельної ділянки 2 площею 0,0642 га, кадастровий номер :01:004:0110, що розташована на АДРЕСА_1 . Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №749407, по АДРЕСА_1 , площею 0,0642 га, кадастровий номер :01:004:0110 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, виданий ОСОБА_2 20 червня 2011 року. У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 004962, яка розташована в урочищі «Поляково» в м. Перечин Закарпатської області, площею 0,0711 га кадастровий номер :01:004:0067, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, виданий ОСОБА_1 22 лютого 2008 року; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 024,00 грн в якості відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи; стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 294,60 грн з кожного на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Задовольняючи частково первісний позов суд першої інстанції виходив з того, що прийняття Перечинською міською радою рішення «Про затвердження експертних грошових оцінок земельних ділянок та надання дозволу на продаж земельних ділянок з розстроченням платежу» від 05 жовтня 2010 року в частині спірної земельної ділянки і без висновку державної експертизи технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок суперечить законам України та підлягає скасуванню, а оскільки оскаржуване рішення Перечинської міської ради слугувало підставою укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 листопада 2010 року і видачі ОСОБА_2 20 червня 2011 року державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, тому суд дійшов висновку про визнання їх недійсними. Задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка розташована у межах населеного пункту міста Перечин, а отже, районна державна адміністрація не мала повноважень на виділення такої земельної ділянки ОСОБА_1 , тому зустрічний позов підлягає задоволенню, державний акт на право власності на земельну, який посвідчує право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, слід також визнати недійсним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено; апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2014 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 скасовано та у задоволенні таких позовних вимог відмовлено. В решті рішення Перечинського районного суду від 03 грудня 2014 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про задоволення зустрічного позову, оскільки установлено, що рішення про надання земельної ділянки ОСОБА_1 прийняте неповноважним органом, межі такої ділянки не встановлювалися та не реєструвалися. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні первісного позову, апеляційний суд виходив з того, рішенням Перечинської міської ради від 05 жовтня 2010 року надано ОСОБА_2 дозвіл на викуп орендованих земельних ділянок розміром 1 371 кв. м. із розстроченням в два роки, а 12 листопада 2010 року між Перечинською міською радою та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу № 1706 цих земельних ділянок. Суд виходив з того, що такий правочин укладений відповідно до чинного законодавства на виконання рішення міської ради, нотаріально посвідчений, ціна об`єкта продажу визначена експертною грошовою оцінкою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася засобами поштового зв`язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог зустрічного позову та рішення апеляційного суду і направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що її земельна ділянка набута на законних підставах, та вказує, що особу може бути позбавлено її права власності лише в інтересах суспільства з дотриманням рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Короткий зміст вимог заперечень на касаційну скаргу

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих у серпні 2016 року до ВССУ ОСОБА_2 просить у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення апеляційного суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено згідно із нормами законодавства.

Крім того, ОСОБА_2 з метою особистої участі просить повідомити його про час та місце розгляду справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої даної статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 14 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Ухвалою ВССУ від 18 жовтня 2017 року справу № 304/958/13-ц призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 січня 2018 року вищевказану справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 004962, в урочищі «Поляково» м. Перечин, площею 0, 0711 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:004:0067, видано ОСОБА_1 Перечинською міською радою на підставі розпорядження Перечинської районної державної адміністрації від 02 жовтня 2003 року № 277.

ОСОБА_1 на підставі рішення Перечинської районної державної адміністрації від 12 червня 1997 року № 146 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП ім. І. Франка, розміром 2,1 в умовних кадастрових гектарах, що стверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033147, який зареєстрований 18 червня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за НОМЕР_5 .

Спірна земельна ділянка розташована у межах населеного пункту міста Перечин.

Проведеними у справі судовими земельно-технічними експертизами встановлено, що земельна ділянка під кадастровим номером :01:004:0110, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 749407, накладається на земельну ділянку, яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 004962 належить ОСОБА_1 , та повністю входить до її площі.

Установлено, що 17 квітня 2003 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Земледар» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості: незавершеного будівництва будівлі котельні в АДРЕСА_1 . У 2007 році будівлі котельні присвоєно поштову адресу - АДРЕСА_1 На підставі рішення Перечинської міської ради від 06 березня 2008 № 145-Р ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельних ділянок, призначених для надання в оренду, розміром 0,144 га, для ведення виробничої діяльності.

За заявою ОСОБА_2 від 24 грудня 2009 року ПП «ЗГКЦ» «Земля» виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для виробничої діяльності (виробництво будівельних матеріалів) (далі - Проект) площею 0, 1371 га. Фактично, це дві земельні ділянки, які не межують між собою, яким присвоєно кадастрові номери :004:0109 та :004 :0110 , про що 26 січня 2010 року видано відповідні довідки. 09 липня 2010 складено акт встановлення та погодження меж земельної ділянки.

У Державному земельному кадастрі ці ділянки значаться як землі житлової та громадської забудови; вид використання - для виробничої діяльності. Згідно кадастрового плану, який міститься у Проекті, на земельній ділянці площею 0,0642 з кадастровим номером :004:0110 розташовано фундамент площею 0,0342.

16 вересня 2010 між Перечинською міською радою та ОСОБА_2 укладено договір оренди, складено акт приймання-передачі земельної ділянки.

Рішенням Перечинської міської ради від 25 травня 2010 року № 352-Р ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення експертної-грошової оцінки земельної ділянки площею 0,1371 га, призначеної для обслуговування будівлі, здійснення виробничої діяльності (виробництво будівельних матеріалів), для подальшого викупу. Рішенням Перечинської міської ради від 05 жовтня 2010 року погоджено такий звіт та надано дозвіл ОСОБА_2 на викуп орендованих земельних ділянок розміром 1 371 кв. м (ділянка 1 - 0,0729, ділянка 2 - 0,0642) із розстрочкою в два роки.

12 листопада 2010 року між Перечинською міською радою та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу № 1706 цих земельних ділянок.

У квітні 2011 року, виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_2 (далі - Технічна документація) та видано ОСОБА_2 державні акти на право власності на земельну ділянку, зокрема, на земельну ділянку з кадастровим номером :004:0110 - державний акт серії ЯЛ № 749407.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки

здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або

органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно із частиною першою статті 153 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до пункту 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, що набрав чинності 01 січня 2002 року (далі - ЗК України), сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних паїв у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

На підставі Указу № 720/95 було розроблено Методичні рекомендації щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій, які затверджено наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04 червня 1996 року № 47/172/48 (далі - Методичні рекомендації).

Таким чином, наведеними правовими нормами гарантується недопущення порушень майнових прав колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до пунктів 5, 6 Указу № 720/95 видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Статтею 2Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , як член колективного сільськогосподарського підприємства отримала сертифікат № ЗК 0033147 на право на земельну частку (пай) у розмірі 2,1 умовних кадастрових гектарів на підставі рішення Перечинської районної державної адміністрації від 12 червня 1997 року № 146.

Розпорядженням голови Перечинської районної адміністрації від 02 жовтня 2003 року № 277 «Про передачу в приватну власність та виділення земельних часток (паїв) в натурі взамін сертифікатів на території Перечинської селищної ради» затверджено проект поділу земель колективної власності, виділено власникам земельних сертифікатів (у тому числі ОСОБА_1 , як власнику сертифікату № ЗК 0033147) земельні ділянки в натурі відповідно до схеми поділу земель колективної власності та видано державні акти на право приватної власності на землю.

22 лютого 2008 року Перечинською міською радою ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0711 га, яка розташована у урочищі «Поляково» м. Перечин, з цільовим призначенням земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, ОСОБА_1 отримала право власності на спірну земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій неправильно застосували вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та передчасно дійшли висновків про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, який видано ОСОБА_1 .

За змістом вищенаведеної статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Згідно із частиною другою статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо

виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Отже, Перечинською міською радою правомірно видано державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , оскільки земельна ділянка знаходиться у межах міста Перечин.

Крім того, і Перечинська районна державна адміністрація діяла в межах своїх повноважень, оскільки пунктом 5 Указу № 720/95 передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Вирішуючи справу суду належить з`ясовувати, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені. Підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків визначені статтею 11 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

З урахуванням норм частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та частини першої статті 15 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Перечинською міською радою прийнято рішення щодо експертної грошової оцінки земельних ділянок з порушенням законів України, оскільки на час виникнення спірних відносин був введений мораторій на купівлю-продаж земель сільськогосподарського призначення, тому вказане рішення міської ради підлягає скасуванню. А оскільки зазначене рішення міської ради було підставою для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 листопада 2010 року і видачі ОСОБА_2 20 червня 2011 року державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, то і договір купівлі-продажу і державний акт є недійсними.

Однак, суд Верховний Суд не погоджується з такими висновками з огляду на те, що ОСОБА_1 отримала державний акт про право власності на спірну земельну ділянку відповідно до вимог законодавства, а на час придбання ОСОБА_2 цієї ж земельної ділянки саме ОСОБА_1 була її власником, тому спірною земельною ділянкою не могла розпоряджатися ні районна державна адміністрація ні будь хто інший крім її власника ОСОБА_1 Саме з таких підстав первісний позов підлягає задоволенню.

Зважаючи на встановлені обставини, виходячи з того, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 004962, який посвідчує право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, є дійсним, у ОСОБА_2 відсутнє право, яке підлягає захисту в судовому порядку, тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення задоволення первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог з наведених вище підстав.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини другої статі 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені сторонами у цій справі підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, тому розмір сплаченого нею судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на її користь в розмірі 114,70 грн. Сплачений ОСОБА_1 судовий збір у сумі 121,80 грн за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_2 на її користь.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а тому сплачений нею судовий збір у розмірі 661,44 грн за подання касаційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Сплачені ОСОБА_1 витрати на проведення судової експертизи у сумі 2 024,00 грн підлягають стягненню з ОСОБА_2 на її користь.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17 червня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Перечинської міської ради Закарпатської області та відділу Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним рішення 7 сесії V скликання Перечинської міської ради № 375-Р «Про затвердження експертних грошових оцінок земельних ділянок та надання дозволу на продаж земельних ділянок з розстроченням платежу» від 05 жовтня 2010 року, а також договору купівлі-продажу земельної ділянки шляхом викупу від 12 листопада 2010 року - задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення 7 сесії V скликання Перечинської міської ради № 375-Р «Про затвердження експертних грошових оцінок земельних ділянок та надання дозволу на продаж земельних ділянок з розстроченням платежу» від 05 жовтня 2010 року в частині погодження звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення на території АДРЕСА_1 що знаходиться у користуванні на умовах оренди у ОСОБА_2 , площею 0,0642 кв. м; надання дозволу ОСОБА_2 на її викуп; її продажу з розстрочкою вартості в два роки, а також оформлення та видачі ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки шляхом викупу, укладений між Перечинською міською радою Закарпатської області та ОСОБА_2 12 листопада 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 1705, в частині продажу земельної ділянки 2 площею 0,0642 га, кадастровий номер :01:004:0110, що розташована на АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №749407, по АДРЕСА_1 , площею 0,0642 га, кадастровий номер :01:004:0110 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, виданий ОСОБА_2 20 червня 2011 року .

Зобов`язати ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0067, площею 0,0711 га, яка належить ОСОБА_1 .

Заборонити ОСОБА_2 проводити будь-які роботи на земельній ділянці кадастровий номер :01:004:0067, площею 0,0711 га, яка належить ОСОБА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - відділ Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області, про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 114,70 грн судового збору за подання позову та 121,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 661,44 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судової експертизи у сумі 2 024,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді: В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов