Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В. розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро» про скасування рішення та запису про реєстрацію права власності,-

у с т а н о в и в :

29.08.2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до відповідача про скасування рішення та запису про реєстрацію права власності, в якому просить суд: скасувати рішення Державного реєстратора Тарасенка Ігоря Миколайовича, Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 46214342 щодо державної реєстрації права власності Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно всі записи про право власності Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно всі записи про право власності ОСОБА_1 на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "УніКредит Банк" правонаступником якого є Акціонерне товариство "Укрсоцбанк'' було укладено Договір про іпотечний кредит № МRTG - 84 від 26.01.2007 року. На забезпечення виконання умов Кредитного договору між ОСОБА_3 , та Відповідачем було укладено іпотечний договір № МRNG - 84/8 від 26.01.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В. № 120. За умовами Іпотечного договору (п. 2.1.) предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 04.04.2019 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куби Ю.В. з метою отримання інформації про можливість встановлення системи "Маячок" щодо її нерухомого майна, оскільки неодноразово чула зі ЗМІ про протиправні дії банків щодо перереєстрації майна. Одночасно нотаріус запропонував перевірити стан її нерухомого майна та надати Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отримавши відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач виявила, що без її відома 27.03.2019 року Державним реєстратором Тарасенко Ігорем Миколайовичем КП "Реєстраційне бюро" м. Київ було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 46214342 (номер запису про право власності 30937137 від 29.03.2019 року) яким була здійснена реєстрація права власності Відповідача на предмет іпотеки. Позивач зазначає, що реєстрація права власності Відповідача на предмет іпотеки, яка здійснена Державним реєстратором Тарасенко Ігорем Миколайовичем (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 46214342 (номер запису про право власності 30937137 від 29.03.2019 року) є протиправною, незаконною та такою, що порушує її Конституційне право, передбачене ч. 3 ст. 47 Конституції України. Позивач вказує на те, що виходячи з умов Кредитного договору, на відносини які виникли між нею та Відповідачем розповсюджується дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", яким передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Позивач звертає увагу, що будь якого іншого нерухомого майна у власності/користуванні у неї, окрім вищезазначеної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , немає та не було, дане нерухоме майно є єдиним її житлом. Крім того, позивач вказує на те, що будь які-відомості про інформацію про вартість майна за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки, яка є істотною обставиною в силу вищевказаних норм, а також роз`яснень Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, відсутні (немає ні експертної оцінки предмета іпотеки, ні будь якого доказу, яким би даних факт посвідчувався).

Ухвалою суду від 03.09.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

03 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», про скасування рішення та запису про реєстрацію права власності - повернуто заявнику.

17 вересня 2019 року заперечення представника відповідача проти розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», про скасування рішення та запису про реєстрацію права власності, за правилами спрощеного позовного провадження - залишино без задоволення.

Ухвалою суду від 23 вересня 2019 рокузаяву позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», про скасування рішення та запису про реєстрацію права власності - задоволено частково. Заборонено Акціонерному товариству «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії щодо відчуження на користь будь-яких третіх осіб нерухомого майна, а саме: чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 .

07.10.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача Фоміна Т. Л. на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що дійсно 26.01.2007 року ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» уклали Іпотечний договір № МRTG-84/8 відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передає в іпотеку належне їй на праві власності майно. У зв`язку із неналежним виконанням обов`язків за Кредитним договором, ігноруванням вимог про усунення порушень, Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» скористалося своїм правом у порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» та задовольнило свої вимоги кредитора/іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору в позасудовому порядку через звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, а саме на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_4 . Відповідно до Іпотечного договору: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» як заставодавець (іпотекодержатель) за своїм вибором звертає стягнення на Предмет застави (іпотеки) в один із наступних способів, зокрема, шляхом переходу до заставодержателя права власності на предмет застави (Іпотеки) в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відповідач зазначає, що підписанням вищезазначеного Іпотечного договору Позивач засвідчила, що вона надає Банку згоду на прийняття норм одностороннього рішення про перехід права власності на Предмет застави (іпотеки) до Банку (п. 9.3.1. Іпотечного договору). За наведених обставин, відповідач стверджує, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач підписуючи Іпотечний договір, погодив всі умови, які викладені в Іпотечному договорі; підтвердив свою згоду на передачу у власність Іпотекодержателю Предмета іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору та вимог чинного законодавства. У зв`язку з грубим порушенням Позивачем умов Кредитного договору у Іпотекодержателя виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки у досудовому порядку. З урахуванням наведених положень законодавчих актів та умов Іпотечного договору, АТ «Укрсоцбанк» звернулося до Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» державного реєстратора Тарасенко Ігоря Миколайовича з метою набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань. При цьому, відповідач просить звернути увагу на те, що АТ «Укрсоцбанк» з метою виконання вимог означених законодавчих актів надало КП «Реєстраційне бюро» державному реєстратору Тарасенко І.М. копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, надісланого 04.06.2018 року рекомендованим листом. Так як право власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем було зареєстровано 27.03.2019 року, процедура та строки, визначені для цього законом, АТ «Укрсоцбанк» та КП «Реєстраційне бюро» державний реєстратор Тарасенко І.М., дотримані у повному обсязі. Таким чином, АТ «Укрсоцбанк» було у повній мірі дотримані положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ЗУ «Про іпотеку».

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 26 січня 2007 року між УніКредіт Банк ТзОВ та ОСОБА_3 був укладений договір про іпотечний кредит №MRTG-84 на суму 190851,00 доларів США зі сплатою 12% річних строком на 20 років з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 26 січня 2027 року. Кредит наданий для придбання квартири АДРЕСА_5 . (а.с. 12-16)

В забезпечення виконання умов договору іпотечного кредиту між УніКредіт Банк ТзОВ та ОСОБА_3 26 січня 2007 року був укладений іпотечний договір №MRTG-84/S предметом якого стала квартира АДРЕСА_5 .(а.с. 17-20)

ПАТ «Укрсоцбанк» є правонаступником УніКредіт Банк ТзОВ, що визнається та не оспорюється учасниками судового розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону «Про іпотеку»).

Відповідно до положень Статті 9 Іпотечного договору, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору в порядку, встановленому законодавством України (в т.ч. ст. 37 Закону України «Про іпотеку») та умовами цього договору; продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому законодавством України (в т.ч ст. 38 Закону України «Про іпотеку») та умовами цього Договору. Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених цим Договором. За рішенням Іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку, зокрема, шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності ва Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов. У випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодавець цим Договором підтверджує свою згоду на передачу у власність Іпотекодержателю Предмета іпотеки. При цьому різниця між вартістю Предмету іпотеки (визначеною на підставі експертної оцінки предмета іпотеки та/або на підставі зафіксованої в цьому договорі оцінки предмета іпотеки сторонами) та фактичною сумою заборгованості Іпотекодавця перед Іпотекодержателем на дату прийнята Іпотекодержателем одностороннього рішення про придбання предмета іпотеки у власність підлягає відшкодуванню іпотекодавцю. Підписанням цього Договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя (придбання Предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України. Іпотекодавець підписанням цього Договору також засвідчує, що наявності будь-яких інших документів, крім цього Договору та письмового рішення Іпотекодержателя про придбання Предмета іпотеки у власність, для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки не вимагається. Цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя про придбання Предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя. Право власності на Предмет іпотеки переходить до Іпотекодержателя з дати прийняття ним письмового рішення про придбання Предмета іпотеки у власність. Письмові повідомлення Іпотекодержателя Іпотекодавцю, друкуються та підписуються уповноваженими особами Іпотекодержателя і надсилаються Іпотекодавцю телефаксом, кур`єром, або поштою.,

За приписами частини першої статті 35 Закону № ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 27.03.2019 року державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро» Тарасенко І. М. на підставі договору іпотеки, повідомлення здійснив державну реєстрацію права приватної власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_5 .

Таким чином, відповідачем було здійснено дії, щодо набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07 липня 2004 року.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та Договору іпотеки) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Таким чином, у Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Уксоцбанк» з огляду на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка має загальну площу 119,8 кв. м та яка використовується як місце постійного проживання позивачем, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", у тому числі шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов договору про іпотечний кредит від 26 січня 2007 року № MRNG-84, укладеного в іноземній валюті. .

Також, суд зазначає, що при ухваленні судового рішення суд не вбачає за необхідне досліджувати докази відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що під час вчинення реєстраційних дій, державним реєстратором було отримано всі необхідні документи для проведення реєстраційної дії, оскільки позивачем не оскаржуються дії державного реєстратора щодо проведення державної реєстрації, в даному випадку предметом спору є скасування рішення державного реєстратора щодо порушення його прав встановлених Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", крім того, висновок суду щодо правомірних або не правомірних дій державного реєстратора, не матиме значення, про те, що спірна квартира не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

При цьому, суд вважає за необхідне застосувати практику Європейського суд з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з предмету позовних вимог, позивачем окремо пред`явлено вимоги до відповідача про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно всі записи про право власності Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; та поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно всі записи про право власності ОСОБА_1 на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що іншим правонабувачем є орендар, суб`єкт іншого права, похідного від прав власності, іпотекодержатель, спадкоємець (у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно Закону).

Так, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав або нотаріусу, заяву та рішення суду, що набрало законної сили. Скасування запису здійснюється у строк що не перевищує 2 години з часу реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав.

Відповідно до п. 54 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 1141 від 26 жовтня 2011 року, скасування записів Державного реєстру прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у скасуванні відповідних записів.

У разі скасування рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав у такому Реєстрі проводиться редагування відповідного запису з метою приведення його у стан, що існував до прийняття такого рішення та проведення відповідних реєстраційних дій.

Таким чином вирішення питання про виключення та поновлення записів про вчинення нотаріальних дій залежить, зокрема, від вирішення питання про скасування реєстраційної дії.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно всі записи про право власності Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на спірну квартиру та поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно всі записи про право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру не підлягають задоволенню, оскільки виключення та поновлення прав на нерухоме майно здійснюються державним реєстратором на підставі наявності рішення суду скасування рішення державного реєстратора щодо вчинення реєстраційної дії.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України)

За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро» про скасування рішення та запису про реєстрацію права власності підлягає частковому задоволенню.

У зв`язку з наведеним, ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судом здійснений відповідний розподіл судових витрат, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп., пропорційно задоволеним позовним вимогам та 384 грн. 20 коп., за подання заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 27, 29, 202, 316, 317, 319, 321, 334, 346, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про іпотеку», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127, Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 1141 від 26 жовтня 2011 року, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро» про скасування рішення та запису про реєстрацію права власності - задовольнити частково.

Рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46214342 (номер запису про право власності 30937137 від 29.03.2019 року), на підставі якого було внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» - скасувати.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.12.2019 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, );

Третя особа - Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро» (04050, м. Київ, вул.. Дегтярівська, буд. 8а, офіс 406, ).

Суддя -