ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання -Євтодій К.С.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року, ухваленого суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 07 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що 14.05.2004 року о 21 год. 20 хв. на території гірничої дільниці по видобутку руди № 1 Рудоуправління ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», під час виконання трудових обов`язків, при падінні з висоти, її син ОСОБА_2 отримав численні травми, від яких, перебуваючи на лікуванні у 2 міській лікарні, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до розділу 10 акту форми Н-1 «Про нещасний випадок на виробництві» №8 від 31.05.2005 року та розділу 6 акту форми Н-5 «Проведення спеціального розслідування нещасного випадку» від 31.05.2005 року визначено посадових осіб відповідача, дії та бездіяльність яких призвела до смертельного нещасного випадку, внаслідок якого помер її син. Внаслідок смерті сина позивачці завдано моральної шкоди, вона втратила рідну їй людину, зазнала великі душевні страждання, залишилась без підтримки сина на все життя, тому просила суд стягнути з відповідача на свою користь 275000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина на виробництві, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 170000,00 грн. моральної шкоди, завданої смертю сина на виробництві, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1700,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року залишено без змін.

12 грудня 2019 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», в якій представник ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача зауважує, що судом не враховано провина самого потерпілого у нещасному випадку, що визначено в Акті про розслідування. Вважають

визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам виваженості та справедливості, є значно завищеним та не вмотивованим.

Згідно положення ч.1,2 ст.370 ЦПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу на правилами цієї глави.

Відзив на апеляційну скаргу, не надходив. За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 ЦПК України. При цьому за наявності підстав, може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та видно з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 9).

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с.3).

За життя ОСОБА_2 працював в ВАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", правонаступником якого є ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». 14 травня 2004 року о 21 годині 20 хвилин на території гірничої дільниці по видобутку руди №1 Рудоуправління ВАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", правонаступником якого є ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», під час виконання трудових обов`язків виконуючого обов`язки машиніста екскаватора, стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_2 при падінні з висоти отримав численні травми та був доставлений реніанімаційною бригадою до нейрохірургічного відділення 2-ї міської лікарні, де, не приходячи до тями, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 о 15 годині 20 хвилин від черепно-мозкової травми (перелом основи зводу черепа), про що підприємством складений акт форми Н-1 № 8 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом.

Згідно з пункту 6 акту форми Н-1 про нещасний випадок особами, відповідальним за нещасний випадком були визнані - потерпілий ОСОБА_2 , який не застосував запобіжний пояс і каску при заміні механізму відкривання днища ковша екскаватора, при їх наявності, чим порушив п.23 Інструкції з охорони праці для машиніста та помічника машиніст екскаваторів та ПОР №51 по заміні троса механізму відкривання днища ковша екскаватора ЕКГ-81, та гірничий майстер дільниці з видобутку руди №1 ОСОБА_4 , який не забезпечив безпечну організацію робіт підлеглими йому машиністами та помічниками машиністів екскаваторів, чим порушив п. 2.5. та п. 2.12 своєї посадової інструкції та п.10 Правил безпеки при розробці родовищ корисних копалин відкритим способом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи на користь ОСОБА_1 , як матері загиблого моральну шкоду, суд першої інстанції керувався положенням статей 1167, 1168 ЦК України та виходив із того, що нещасний випадок, внаслідок якого загинув ОСОБА_2 , стався під час його роботи на ВАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення з відповідача ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої смертю сина на виробництві, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, як мати загиблого від нещасного випадку на виробництві.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 . колегією суддів відхиляються, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв`язку зі смертю сина доведений матеріалами справи.

Нещасний випадок на виробництві стався з ОСОБА_2 стався в результаті незабезпечення потерпілому відповідачем ПАТ «ПівдГЗК» безпечних та нешкідливих умов праці, встановлений та підтверджується матеріалами справи.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 170 000,00 грн., суд виходив того, що сам факт загибелі ОСОБА_2 беззаперечно свідчить про те, що його мати, відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. Мати втратила близьку людину і таку втрату не можливо відновити, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків і потребує додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, суд дійшов висновку, що сума компенсації моральної шкоди повинна складати 170 000,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Позивач втратила сина, який був для неї опорою, підтримкою, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації її життя, порушено звичайний для неї спосіб життя, переносить нервові потрясіння та душевні страждання, що спростовує посилання представника відповідача про відсутність доказів морального переживаня позивача.

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статей 1167, 1168 ЦК України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивачки, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала ОСОБА_1 , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, провину самого потерпілого, який не застосував індивідуальні захисні засоби, моральні страждання ОСОБА_1 , яка втратила сина та залишилася без його турботи і піклування, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ПТ « ПівдГЗК» зводяться до незгоди з оцінкою суду першої інстанції розміру моральних страждань позивача.

Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: