Провадження № 2/161/582/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 лютого 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В. секретаря Шумиводі О.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» про стягнення нарахованої, але невиплаченої при звільненні заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В:

28 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» про стягнення нарахованої, але невиплаченої при звільненні заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 02 листопада 1985 року по 16 серпня 2017 року перебувала у трудових відносинах з державним підприємством «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2». За період з березня 2017 року по серпень 2017 року у відповідача виникла перед ним заборгованість по виплаті заробітної плати та індексації заробітної плати, нарахованої в липні 2015 року, що становить 19607,88 грн.

Наказом №47-К/тр від 16 серпня 2017 року позивач була звільнена з вказаного місця роботи за угодою сторін.

Вказує, що після звільнення відповідач не провів з нею остаточного розрахунку по заробітній платі, а саме їй не було виплачено нараховану заробітну плату у повному обсязі та індексацію заробітної плати, нарахованої в липні 2015 року.

Зазначає, що у звязку з невиплатою державним підприємством «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» належної їй суми при звільненні, відповідач зобовязаний відшкодувати середній її заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи наведене, просить суд, з врахуванням уточненних позовних вимог, стягнути з відповідача в її користь невиплачену заробітну плату за період з березня 2017 року по серпень 2017 року у розмірі 19607,88 грн., а також, середній заробіток за час затримання розрахунку при звільнені за період з 16 серпня 2017 року по 26 листопада 2018 року в сумі 53207,28 грн.

Ухвалою суду від 04 грудня 2018 року було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Станом на 04 лютого 2019 року відзив на позов від відповідача державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Від позивача надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує щодо постановлення заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявне повідомлення про вручення поштового відправлення.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, зокрема, з копії трудової книжки (а.с. 7-9), позивач ОСОБА_1 у період з 02 листопада 1985 року по 16 серпня 2017 року працювала на державному підприємстві «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на посаді апаратника борошномельного виробництва 6 розряду.

Відповідно до наказу № 47-К/тр від 16 серпня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено з вказаного місця роботи за угодою сторін (а. с. 9).

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку зі звільненим працівником - виплати всіх сум, що належать йому, а у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Оскільки обов'язок своєчасної виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку покладається саме на власника підприємства або уповноваженого ним органу, тому суд вважає, що саме роботодавець повинен доводити ту обставину, що заборгованість по заробітній платі у нього перед працівником відсутня.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі, яка видана директором державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» ОСОБА_2 відповідач, в порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України, у день звільнення позивача не виплатив останній всіх сум, що належать їй від підприємства, а саме нараховану заробітну плату у період з березня 2017 року по серпня 2017 року у розмірі 15626,30 грн. та індексацію заробітної плати, нарахованої в липні 2015 року в розмірі 3981,58 грн., яка станом на 26 листопада 2018 року не виплачена.

Із роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у звязку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Таким чином? суд прийшов до висновку, що оскільки з вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, останній вправі згідно ст. 117 КЗпП України вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 16 серпня 2017 року по 26 листопада 2018 року ( в межах позовних вимог).

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата.

Згідно п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивачем було надано суду розрахунок, згідно якого сума середньоденного заробітку позивача становить 165,24 грн. (а.с. 5).

Період затримки розрахунку при звільненні позивача з 16 серпня 2017 року по 26 листопада 2018 року включно, становить 322 робочих дні.

Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 53207,28 грн., з розрахунку: 322 робочі дні (з 16 серпня 2017 року по 26 листопада 2018 року) х 165,24 грн. (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення).

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на користь позивача слід стягнути 19607,88 грн. заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 53207,28 грн. (в межах позовних вимог).

Згідно положень ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У звязку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 .п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» в користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 19607 (девятнадцять тисяч шістсот сім) гривень 88 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 53207 (пятдесят три тисячі двісті сім) гривень 28 копійок.

Стягнути з державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» в дохід держави 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1);

Відповідач: державне підприємство «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» (місцезнаходження: Волинська область, Луцький район, с. Рованці, вул. Промислова, 4; ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Олексюк А.В.