Дата документу 04.02.2019
Справа № 501/1380/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про визнання договорів дарування недійсними

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_3

представник відповідача - Ліферчук Т.С.

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

1. ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними та просить суд:

- визнати договір дарування 1/2 (однієї другої) частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 25.09.2006 року, недійсним з моменту його укладення;

- визнати договір дарування земельної ділянки площею 0,070 га, з яких 0,038 га ріллі, та 0,032 га під одно та двоповерховою забудовою, яка розташована по АДРЕСА_2, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 25.09.2006 року недійсним з моменту його укладення.

2. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є батьком відповідачки по справі ОСОБА_2 Наприкінці 2006 року позивач разом із своєю дружиною ОСОБА_6 звернулись до ОСОБА_2 та домовились, що в обмін на піклування, догляд та матеріальне забезпечення до їх самої смерті, вона отримає право власності на частину житлового будинку із земельною ділянкою, в якому вони проживали та який належав на праві власності ОСОБА_6

Позивач вказує в позові, що 25 вересня 2006 року він, діючи від імені своєї дружини, будучи особою похилого віку та маючи проблеми із здоров'ям, не розуміючи різниці між договорами довічного утримання та договором дарування, уклав із донькою ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) договір дарування 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та договір дарування земельної ділянки, на якій знаходиться вищевказана частина житлового будинку площею 0,070 га, з яких 0,038 га ріллі, та 0,032 га під одно та двоповерховою забудовою, яка розташована по АДРЕСА_2, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8 25.09.2006 року за №11726 та № 11730. Позивач стверджує в позові, що він вважав, що уклав саме договори довічного утримання та право власності на вищевказане нерухоме майно відповідач отримає лише після його смерті.

Також, позивач зазначає в позові, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла та починаючи із дня смерті дружини по сьогоднішній день він жодної допомоги від відповідачки не отримує. Позивач стверджує, що коли він дізнався про те, що уклав договір дарування замість договору довічного утримання, то вирішив їх розірвати. Підставою для їх розірвання він мотивує тим, що він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, відсутність у нього під час укладення договору волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого і що він (позивач) мав на меті передачу майна лише за умови довічного утримання. У зв'язку з цим позивач вважає, що він допустив помилку, яка полягала у неправильному сприйнятті фактичних обставин правочину, що стало підставою для звернення до суду із позовною заявою про визнання договорів дарування недійсними.

3. Відповідач 04 липня 2018 року ОСОБА_2 надала до суду відзив на позов (а.с.45-47), просить суд відмовити у повному обсязі в задоволені позову, посилаючись на те, що спірне нерухоме майно позивачу по справі - ОСОБА_1 ніколи не належало, позивач був лише уповноважений його дружиною ОСОБА_6, згідно довіреності від 13 вересня 2006 року, подарувати її (відповідачці) частину жилого будинку з господарчими будівлями і спорудами та земельною ділянкою, на якій він знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_1 виконав лише доручення, дане ОСОБА_6 26 вересня 2006 року, яка бажала, щоб вищевказане нерухоме майно належало її і ще у травні 1996 року ОСОБА_6 складено заповіт на ім'я відповідачки, а тому права позивача ніяким чином не порушені. Також, відповідачем у відзиві зазначено розмір судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

4. Представник відповідача в судовому засіданні надав до суду клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, згідно якої просить суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4700 грн. (а.с.203).

5. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.86), посилаючись на те, що ОСОБА_6 бажала укласти з відповідачем саме договір довічного утримання в інтересах третьої особи - ОСОБА_1, а не договір дарування. Позивач стверджує, що він відповідно до довіреності від 13 вересня 2006 року був уповноважений ОСОБА_6 лише щодо об'єкту нерухомості, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, будь-яких повноважень щодо земельної ділянки, на якій знаходиться даний об'єкт нерухомості довіреності у нього не було, йому та його покійній дружині не було нотаріусом роз'яснено їх права та обов'язки, та не попереджено про наслідки, що порушило його права та законні інтереси.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

6. Відповідач 04 липня 2018 року звернувся до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (а.с.42-44).

7. Представник відповідача 14 листопада 2018 року надав до суду клопотання про долучення доказів (а.с.90-91).

8. Представник відповідача 14 листопада 2018 року надав до суду заяву про виклик свідків (а.с.97-98).

9. Представник позивача надав до суду клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу та долучення доказів розрахунку витрат на правничу допомогу (а.с.203).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

10. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 30 травня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання (а.с.31-33) накладено заборону на відчуження та вчинення державними реєстраторами органів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно будь-яких реєстраційних дій щодо земельної ділянки площею 0,070 га, з яких 0,038 га ріллі та 0,032 га під одно та двоповерховою забудовою, яка розташована по АДРЕСА_2, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право на яку зареєстровано за ОСОБА_2

11. У зв'язку із відстороненням судді Іллічівського міського суду Одеської області Максимович Г.В. від здійснення правосуддя, відповідно до наказу голови суду №21-ос від 03 серпня 2018 року призначений повторний автоматизований розподіл судових справ.

12. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 22 серпня 2018 року, справа повторно розподілена для подальшого розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.64, 65).

13. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25 серпня 2018 року прийнято справу до свого провадження (а.с.68).

14. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25 жовтня 2018 року у задоволені клопотання ОСОБА_2 та її представника про скасування заходів забезпечення позову, вжиті ухвалою Іллічівького міського суду Одеської області від 30 червня 2018 року по даній справі відмовлено (а.с.76, 82-83).

15. В судовому засіданні ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25 жовтня 2018 року (а.с.77-78) закрито підготовче провадження по даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

16. Судом встановлено, що ОСОБА_6 на праві приватної власності належала 1/2 (одна друга) частини житлового будинку та земельна ділянка площею 0,070 га, з яких 0,038 га ріллі та 0,032 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21, 50, 52).

17. 13 вересня 2006 року ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_1 подарувати гр.ОСОБА_2 належну їй частину жилого будинку з господарчими спорудами та земельною ділянкою, які знаходяться в АДРЕСА_1, що підтверджується копією довіреності, засвідченої приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с.49).

18. 25 вересня 2006 року ОСОБА_1, діючий на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу 13 вересня 2006 року за реєстровим №11142 від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_2 уклали договори дарування, за якими ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_2 1/2 (одна друга) частини житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,070 га, з яких 0,038 га ріллі, та 0,032 га розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.19-20, 22-23).

19. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.24).

20. 13 липня 2013 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9, після реєстрації шлюбу вона змінила своє прізвище на «ОСОБА_2» (а.с.17-18).

21. Листом - роз'ясненням приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8 від 13 листопада 2018 року №466/01-16 повідомлено, що ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 залишила на ім?я ОСОБА_10 заповіт на все належне їй майно (а.с.93).

22. Відповідно до довідки №361 від 13 листопада 2018 року виданої Бурлачобалківською сільською адміністрацією м.Чорноморськ Одеської області спірній земельній ділянці надана адреса: АДРЕСА_2 у зв'язку з тим, що домоволодіння має дві квартири. Дана земельна ділянка належала ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Бурлачобалківської сільської ради від 17.07.1997 року №50, на сьогоднішній день знаходиться у власності ОСОБА_2 (а.с.92) .

23. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань в провадженні Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області знаходиться кримінальне провадження №0000591 від 21.06.2018 року за фактом таємного викрадення майна та документів ОСОБА_2 її батьком (а.с.53).

24. В судовому засіданні свідок ОСОБА_8, яка є приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу пояснила, що 13 вересня 2006 року нею посвідчено довіреність ОСОБА_6, якою остання уповноважила ОСОБА_1 подарувати громадянці ОСОБА_2 належну їй частину жилого будинку з господарчими спорудами та земельною ділянкою, які знаходяться в АДРЕСА_1. Всі права та наслідки вчинюваних правочинів нею були роз'яснені сторонам. Згідно змісту даної довіреності ОСОБА_1 міг лише подарувати вищевказане спірне нерухоме майно, на вчинення будь - яких інших правочинів ОСОБА_6 даною довіреністю не уповноважувала ОСОБА_1

25 вересня 2006 року вона посвідчила договори дарування від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій знаходиться вищевказана частина житлового будинку, яка розташована по АДРЕСА_2. Дані договори посвідчувались відповідно до норм чинного законодавства діючого на час їх посвідчення.

V. Оцінка Суду.

25. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

26. Згідно ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

27. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

28. Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

29. Згідно ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

30. У відповідності до ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

31. Відповідно до ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочини від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом ч.3 ст.238 ЦК України.

32. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

33. Стаття 247 ЦК України визначено строк довіреності, а саме строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії, а у відповідності до п.6 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність.

Волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його волі (ч.3ст.203 ЦК України), є однією з вимог, необхідних для чинності правочину. Таким чином відсутність вільного вираження внутрішньої волі особи є підставою для визнання недійсним правочину.

Волевиявлення особи включає в себе вільне (без будь якого тиску) вираження її волі щодо укладення конкретного правочину (прояв ініціативи); висловлення змісту (умов) зазначеного правочину; вираження бажання щодо особливостей складання правочину; бажання настання наслідків, що обумовлені правочином; можливість ознайомитися зі змістом складено правочину; підписання правочину. Всі ці складові становлять повноцінний вияв волевиявлення особи.

34. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що перед укладенням оспорюваного правочину, відповідач обіцяла його дружині та йому утримання та догляд, а тому він вважав, що укладає від імені своєї дружини (на підставі довіреності) саме договір довічного утримання, а не договір дарування.

35. Згідно з ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

36. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.19 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за №9 від 06 листопада 2009 р., обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Таким чином, підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом помилки, є саме помилка в природі правочину, а не помилка в розрахунку одержання користі від правочину.

37. Крім цього, сторона, яка посилається на ст.229 ЦК України, як на підставу для визнання договору дарування недійсним, повинна довести, що фактично укладено інший правочин і досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, і що вона помилково вважала один правочин за інший, тобто допустила істотну помилку - помилку в природі правочину. Тобто, саме сторона договору повинна довести, що вона помилялася щодо правової природи правочину, що мала намір укласти інший договір.

Наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення та волевиявлення ОСОБА_6 під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору дарування.

38. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 виконав доручення дане ОСОБА_6 26.09.2006 року, яка розпорядилась своїм особистим майном на свій розсуд на користь своєї доньки.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання спірних договорів дарування було передано майно, а саме - 1/2 частини будинку та земельної ділянки, що підтверджено самими договорами дарування, договори між сторонами укладено в належній формі та досягнуто згоди з усіх істотних умов та на їх виконання передано майно.

Суд вважає, що проживання та реєстрація позивача в будинку АДРЕСА_1 не свідчить про недійсність договору дарування та відсутність намірів сторін щодо укладення саме договору дарування майна. Також, не можуть бути підставою для визнання договорів дарування недійсними оплата позивачем ОСОБА_1 комунальних платежів (а.с.110-198).

39. Позивачем не доведено, а також з пояснень сторін не вбачається, що він мав на меті від імені своєї дружини ОСОБА_6 укласти саме договір довічного утримання, а не договір дарування. Так, в позові позивачем не зазначено та при розгляді справи представник позивача не вказав, які істотні умови договору довічного утримання були узгоджені сторонами. Судом встановлено, що в період укладення договорів дарування, його дружина та сам позивач не потребував догляду та сторонньої допомоги.

З огляду на викладене, суд вважає, що спадкодавець ОСОБА_6, розуміючи значення, умови та правові наслідки укладання договорів дарування уповноважила від свого імені свого чоловіка ОСОБА_1 підтвердити свою волю та намір на вчинення правочину, тобто саме укладення договорів дарування належного їй майна на користь їхньої доньки ОСОБА_2

Інших підстав для задоволення позову про визнання спірних договорів недійсним позивачем суду не надано.

40. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

41. Відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

42. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

43. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

44. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

45. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

46. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

47. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

48. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

49. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

50. Дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

51. Крім того, підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Іллічівського міського суду від 30 травня 2018 року у виді заборони на відчуження та вчинення державними реєстраторами органів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно будь-яких реєстраційних дій щодо земельної ділянки площею 0,070 га, з яких 0,038 га ріллі та 0,032 га під одно та двоповерховою забудовою, яка розташована по АДРЕСА_2, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право на яку зареєстровано за ОСОБА_2, з наступних підстав.

52. У відповідності до приписів ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення судом рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

53. Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрату часник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом,та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

54. Представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про відшкодування судових витрат понесених ОСОБА_2 у зв'язку із розглядом справи у розмірі 4700,00 грн. на користь ОСОБА_2 (а.с.203).

55. Судом встановлено, що представник відповідача є адвокатом, який надає адвокатські послуги відповідачу по справі на підставі Договору про надання адвокатських послуг №7 від 19 червня 2018 (а.с.207) та ордеру (а.с.41).

56. Згідно попереднього орієнтовного розрахунку витрат по справі, який відображено у відзиві на позов (а.с.45-47) та надано до клопотання (а.с.204) загальна орієнтовна сума витрат становить 3500,00 грн.

57. Згідно акту виконаних робіт від 23.01.2019 року сума витрат становить 4700,00 грн., які складаються з вартості написання відзиву по справі, підготовка клопотання про долучення доказів, витрат часу на ознайомлення з правовими позиціями у справі, участь у судових засіданнях (а.с.205).

58. В матеріалах справи містяться копії квитанцій про оплату послуг з надання правової допомоги на суму 1300,00 грн. від 19 червня 2018 року та 3400,00 грн. від 23.01.2019 року (а.с.206) грн., а також Акт виконаних робіт, підписаній між відповідачем та адвокатом Ліферчук Т.С. від 23 січня 2019 року (а.с.205).

59. Згідно чч.1, 2, 3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

60. Адвокат відповідача - Ліферчук Т.С. відвідала усі судові засідання, тому суд з урахуванням відмови у задоволенні позову у повному обсязі, доходить до висновку, що вимога про відшкодування витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката підлягає задоволенню в повному обсязі.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст.12, 14, 203, 215, 216, 229, 638, 717 ЦК України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними - залишити без задоволення повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації/проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації/проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 4700 гривень.

3. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 30.05.2018 року у виді заборони на відчуження та вчинення державними реєстраторами органів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно будь-яких реєстраційних дій щодо земельної ділянки площею 0,070 га, з яких 0,038 га ріллі та 0,032 га під одно та двоповерховою забудовою, яка розташована по АДРЕСА_2, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право на яку зареєстровано за ОСОБА_2 - скасувати.

Встановити порядок виконання рішення в частині заходу забезпечення позову, за яким заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання рішенням суду законної сили.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

7. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

8. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

9. Повний текст рішення виготовлено 04 лютого 2019 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко