Справа № 308/1458/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Торчинович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 20 грудня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 27 грудня 2019 року.

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позов мотивує тим, що батьки позивача: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в шлюбних відносинах з 24.12.1998 р. по 29.05.2012 р. Шлюб між ними розірвано рішенням суду від 17.05.2012 р., яке набуло законної сили 29.05.2012 р. Від даного шлюбу у них народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 донька - ОСОБА_1 (Позивач), яка на даний час, повнолітня, однак продовжує навчатись в Ужгородському Національному університеті на стоматологічному факультеті, на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток.

В позовній заяві вказано, що мама позивача, - ОСОБА_3 щороку сплачує за навчання 24900 грн. згідно договору про платне навчання від 01.09.2017 р. ( загальна сума до сплати становить 124900 грн. до 31.05.2022 р .)

Позивач вказує також, що після розлучення батьків відповідач не сплачував аліменти на її утримання, всі витрати здебільшого оплачувала мама. Разом із тим остання на даний час остання офіційно не працює, надавати матеріальної допомоги донці не може.

Враховуючи те, що щорічний розмір грошових коштів за навчання становить за перший рік - 24900 грн., за другий рік навчання - 28700 грн. ( 1 семестр - 14350,00 грн., що підтверджується квитанцією про сплату від 28.12.2018 р.),позивач вважає, що дані витрати повинні сплачувати обоє батьків по Ѕ , а тому слід стягнути з батька щомісячно по 1200 грн. на навчання.

Позивач вважає, також, що розмір аліментів на утримання необхідно визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот грн.) грн. з моменту звернення з цим позовом до суду та до досягнення нею двадцяти трьох років.

З огляду на викладене позивач просила суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 26.06.1997 р. Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання в Ужгородському Національному університеті в розмірі 1800 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення мною двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. А також, стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 26.06.1997 р. Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 додаткові витрати на оплату навчання дитини, яка продовжує навчання у Ужгородському Національному університеті в розмірі 1200 грн. витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Відповідачем на адресу суду 29.05.2019 року подано відзив на позовну заяву, так ОСОБА_2 , просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Від представника позивача13.06.2019 року надійшла відповідь на відзив.

Від відповідача надійшли пояснення щодо відповіді на відзив 24.06.2019 року.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. Від представника позивача - ОСОБА_4 , надійшло клопотання в якому вона просила справу розглядати за відсутності позивача та її представника, а також вказала, що позовні вимоги підтримують та просять задоволити.

Відповідач та його представник, в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Від відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_9. надійшла спільна зава про розгляд справи без їх участі, в якій вони просили в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом

Водночас, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У відповідності зі ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом ст.199 СК України обов`язок утримувати повнолітнього доньку (сина), яка (який) продовжує навчання, покладено на обох батьків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 24.12.1998 р. по 29.05.2012 р. Шлюб між ними розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2012 р., яке набуло законної сили 29.05.2012 р

Від даного шлюбу у них народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 донька - ОСОБА_1 .

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 навчається у Державному навчальному закладі «Ужгородський національний університет», стоматологічний факультет, форма навчання - денна. Вказане підтверджується Договором про платне навчання від 01.09.2017 року №161/17-114с, та довідкою про навчання №154 від 30.01.2019 копія яких міститься у матеріалах справи.

Навчаючись на денній формі навчання, позивач не в змозі влаштуватися на роботу, матеріально себе забезпечувати. Окрім того, як встановлено, мати позивачки, яка за твердженням ОСОБА_1 , до даного часу утримувала її та оплачувала навчання, офіційно не працює, а тому матеріальної допомоги дочці надавати не може.

Відповідачем стверджується, що позивач проживала разом із ним з часу розлучення, а саме з 2012 року та перебувала на його повному утриманні та саме він оплачував навчання позивача в Ужгородському торгівельно-економічному коледжі, а також здійснив оплату за перший курс навчання на стоматологічному факультеті ДНЗ «УжНУ».

Разом з тим, відповідачем доказів наведеному суду не надано, копії квитанцій не містять відомостей про оплату саме відповідачем коштів. Позивач, заперечує факт спільного проживання та повного матеріального забезпечення позивача батьком, а також те, що відповідач оплатив перший рік навчання позивача.

Відповідач у вказаному відзиві на позовну заяву вказує на те, що мати позивача на даний час перебуває на заробітках, а тому в змозі матеріально утримувати дочку та оплачувати її навчання. Разом з тим, твердження відповідача про виїзд за кордон матері спільної дочки, не можуть бути доказом офіційного працевлаштування такої за кордоном.

Відповідач стверджує, що не має змоги матеріально утримувати дочку, сплачувати за її навчання. Вказане обґрунтовує тим, що він працюючи торговельним представником в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ДАН-ГРУП» та отримує заробітну плату у розмірі 3359,26 гривень на місяць, що підтверджується довідкою від 24.05.2019 р. За період з квітня 2018 року до квітня 2019 року загальний розмір отриманої ним заробітної плати склав 40 970,36 грн.

Відповідач стверджує, що на його утриманні перебуває його дружина - ОСОБА_6 , син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , патчериця - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , його мати - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

При цьому, доказів того, що мати відповідача ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 перебуваються на його утриманні суду не надано. Сам факт спільного проживання вказаних осіб, підтвердженням утримання батьків відповідачем не може бути.

Крім того, відповідачем не надано доказів того, що дружина відповідача не працює, у зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною та не отримує соціальну допомогу.

Суд враховує, що відповідач одружений, та має на утриманні сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньку від першого шлюбу дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Разом із тим суд вважає, що дані доводи не є достатніми для відмови в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання його повнолітньої доньки ОСОБА_1 яка продовжує навчання.

СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 зазначала, що вона потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на витрати у зв`язку із навчанням.

Зокрема суд вважає за необхідне вказати на те, що як батько так і мати мають в одинаковій мірі брати участь у матеріальному забезпеченні дитини та у її вихованні. Посилання позивача на те, що у матері є більше можливості для надання матеріальної допомоги позивачу не є підставою для звільнення його від виконання своїх батьківських обов`язків, власне як і твердження ОСОБА_2 про те що він в минулому матеріально забезпечував позивача.

Суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на повнолітню доньку, в зв`язку з її навчанням, оскільки є працездатною особою, працює та отримує заробіток, а тому може сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідачем не надано доказів незадовільного стану здоров`я та матеріального становища.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до обґрунтованого висновку про те, що повнолітня дочка відповідача, яка навчається у вищому навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги, а тому стягнення аліментів з батька на її утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на її утримання до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років, слід задовольнити частково, так як повнолітня донька відповідача продовжує навчання, в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, враховує суд також те, що форма навчання - контрактна, тому суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі, що становить 1100 грн. щомісячно.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 додаткові витрати на оплату навчання дитини, яка продовжує навчання у Ужгородському Національному університеті в розмірі 1200 грн. витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою, суд прийшов до наступних висновків:

Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які утримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Разом з тим стаття 199 СК України передбачає лише право на стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, а не додаткових витрат на повнолітню дитину.

Вказане узгоджується із висновками щодо застосування статті 185 СК України висловленими в постановах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, та Верховного Суду від № 521/2016/16-ц від 24 липня 2019 року

А тому вимога щодо стягнення додаткових витрат до задоволення не підлягає.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Позивачем заявлено дві вимоги майнового характеру, її звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину до суду за дві вимоги майнового характеру на суму 768,40 гривень та 768,40 гривень ( за кожну вимогу). Судом задоволено одну позовну вимогу, а в задоволенні іншої відмовлено. Тому, підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 гривень, а судовий збір в розмірі 768,40 гривень за вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину, в задоволенні якої відмовлено, слід віднести за рахунок держави.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264 ЦПК України, ст.ст.182,199, 200,201 Сімейного Кодексу України, - суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт НОМЕР_1 , виданий 26.06.1997 р. Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаюча за адресою АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатись, у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 (однієї тисячі сто) гривень щомісячно, починаючи з 07.02.2019 року до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт НОМЕР_1 , виданий 26.06.1997 р. Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області) судовий збір на користь держави в розмірі 768 (семиста шістдесяти восьми) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош