Справа № 343/1415/18
Провадження № 22-ц/4808/241/19
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Томин О.О., Ясеновенко Л.В.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 07 листопада 2018 року, в складі судді Лицура І.М., по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивував тим, що перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_3 року народився син ОСОБА_4.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02 липня 2010 року їхній шлюб розірвано, а сина ОСОБА_4 залишено на проживанні з матір'ю. Рішенням цього ж суду від 30.07.2010 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно.

Зазначив, що на даний час він не в змозі сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у визначеному рішенням суду розмірі, оскільки у вересні 2010 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5, від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_4 року народився син ОСОБА_6. Крім сина ОСОБА_6 на їх утриманні знаходяться також діти дружини від першого шлюбу: син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також, послався на те, що в січні 2016 року він важко захворів, у зв»язку з чим на даний час є інвалідом третьої групи. Його доходи є незначі, враховуючи його витрати на лікування та сплату кредиту за квартиру, яку придбала його дружина він не взмозі сплачувати визначені судом аліменти.

Заочним рішенням Долинського районного суду від 04 вересня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зменшено розмір аліментів з 1/4 частки до 1/6 їх частки зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Ухвалою Долинського районного суду від 12 жовтня 2018 року за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_9 заочне рішення Долинського районного суду від 04 вересня 2018 року скасовано, а справу призначено до розгляду по суті у порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Долинського районного суду від 07 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.07.2010 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 їх частки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнення яких проводити щомісячно з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення сином повноліття.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Представник апелянта зазначив, що син постійно проживає з матір»ю, утримання дитини вимагає постійних та щоденних витрат на харчування, одяг, забезпечення нормальних та належних умов розвитку дитини. Судом не враховано той факт, що дитина періодично знаходиться на диспансерному обліку, що підтверджується доданими до матеріалів справи виписками. Посилання позивача на той факт, що він не бачився з дитиною протягом чотирьох років, оскільки син перебував за межами країни в Іспанії не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи відсутні будь які докази з цього приводу.

Судом не взято до уваги, що позивач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини в сумі 35 406, 56 грн що підтверджується розрахунком зі сплати аліментів.

Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем в 2016 році придбано автомобіль марки «Волга», вартість якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Вважає, що позивач є особою працездатного віку, постійно працює, отже спроможний сплачувати аліменти на дитину у визначеному в попередньому рішенні розмірі, оскільки обов»язок забезпечувати дітей покладається як на матір, так і батька дитини, які відповідно до ст.180 СК України несуть рівні обов»язки щодо утримання дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Вказав, що автомобіль, про який зазначає відповідач, придбаний не ним, а його батьками в грудні 2016 року після його тривалого стаціонарного та амбулаторного лікування і визнання його інвалідом другої групи, оскільки на той час не міг ходити та задихався при найменшому фізичному навантаженні. Даний автомобіль не є предметом розкоші, оскільки ринкова вартість його на даний час становить 1500 дол США.

Позивач зазначив також, що доводи апелянта про наявну заборгованість по сплаті аліментів в сумі 35406,56 грн за період з червня 2014 року по червень 2018 року не підтверджені доказами, оскільки в цей період відповідач зверталась до виконавчої служби про відкликання виконавчого листа, а свій обов»язок по утриманню сина він виконував добровільно за домовленістю з відповідачкою.

У поясненнях на відзив до апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначив що твредження позивача про його начебто участь в утриманні дитини в період з травня 2014 року по даний час є вигаданими та не підтверджені будь-якими доказами, натомість представлені відповідачем докази підтверджують необхідність додаткових витрат на дитину у зв»язку з захворюванням.

Представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності апелянта та його представника, вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання апеляційного суду не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 яким зменшено розмір аліментів з 1/4 частки всіх доходів його заробітку до 1/6 їх частки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції виходив із того, що матеріальний та сімейний стан позивача змінився, він має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 від другого шлюбу, хворіє та є інвалідом третьої групи.

З таким висновоком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони, шлюб між якими розірвано, мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н, на утримання якого рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.07.2010 р. з позивача стягнуто аліменти у користь відповідачки у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач пред»явив позов, у якому просив змінити розмір стягуваних з нього аліментів з 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до 1/8 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов»язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов»язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалюючи рішення про зміну розміру стягуваних аліментів з ? частки зі всіх видів заробітку до 1/6 їх частки, суд першоїі інстанції обгрунтовано взято до уваги подані позивачем докази щодо зміни його сімейного стану, одруження та народження у нього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, який перебуває на його утриманні, а також погіршення стану його здоров»я, важкий перебіг хвороби - абсцесу нижньої долі правої легені, у зв»язку з чим 26 травня 2016 року його визнано інвалідом другої групи, а з 01 липня 2018 року - інвалідом третьої групи.

Разом з тим, суд правильно відхилив доводи позивача - як підставу зменшення розміру аліментів - його обов»язок утримувати дітей дружини від першого шлюбу, оскільки син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є повнолітнім, а обов»язок по утриманню ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 лежить на батьках неповнолітньої - ОСОБА_5 та ОСОБА_5

Суд вірно визнав необгрунтованими посилання позивача про сплату ним платежів за за кредитним договором, оскільки такий укладений 22 квітня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5, позивач не являється його стороною, а сплата ним вказаних платежів у добровільному порядку не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Посилання апелянта на те, що суд не врахував той факт, що дитина періодично знаходиться на диспансерному обліку не заслуговаують на увагу, оскільки у випадку понесення додаткових витрат пов»язаних з хворобою дитини, відповідач вправі вирішити питання про участь позивача у понесенні таких витрат у судовому порядку відповідно до положень ст. 185 СК України.

Доводи апелянта про придбання позивачем автомобіля не підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріальноого та процесуального права, доводи апеляційної скарги обгрунтованості висновків суду не спростовують, а тому підстав длля його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 07 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: О.О. Томин Л.В. Ясеновенко