Справа № 580/1617/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. за участю секретаря - Гладкової С.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Лебедин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Курганської сільської ради Лебединського району Сумської області про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме право на земельну частку (пай) розміром 4,3 га в умовних кадастрових гектарах, що належало померлій на підставі сертифікату НОМЕР_1. Позивач є її племінником, єдиним спадкоємцем майна померлої, однак при зверненні до нотаріуса виявилося, що оригінал правовстановлюючого документу - сертифікат НОМЕР_1, що був виданий на ім'я померлої був втрачений ще за її життя, тому позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на земельну частку (пай), що розташована на території Курганської сільської ради Лебединського району Сумської області належала померлій ОСОБА_3 на підставі вищезазначеного сертифікату.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, надали заяву, кожен зокрема, в якій ствердили позовні вимоги в повному обсязі, просить провести розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, надав заяву в якій не заперечив проти задоволення вимог ОСОБА_1, просить провести розгляд справи у його відсутності.

В судовому засіданні були встановлені факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідними братом та сестрою. Їх батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Вказаний факт стверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 НОМЕР_2 (а.с. 9), та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 4 від 08.06.2017 року, виданого Липоводолинським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального, управління юстиції у Сумській області (а.с. 10).

ОСОБА_3 вступила в шлюб з громадянином ОСОБА_8, в результаті чого змінила прізвище з дошлюбного «ОСОБА_3» на прізвище чоловіка «ОСОБА_3». Однак, згідно довідки №Мз-1355 від 17.11.2016 року (а.с. 11) Державного архіву Сумської області в книгах реєстрації актів громадянського стану про шлюб по с. Капустинці Липоводолинського району Сумської області за 1939 рік такого запису не має.

Листом відділу реєстрації актів цивільного стану Липоводолинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану №1585-14.12-26 від 08.11.2017 (а.с. 12) відмовлено у наданні відповіді на запит, щодо встановлення факту реєстрації шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, через відсутність документів підтверджуючих родинні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

1 липня 1973 року ОСОБА_3 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження Курганським сіль РАЦС Лебединського району зроблено відповідний запис за № 9 та видано свідоцтво про одруження НОМЕР_3 від 01.07.1973 року (а.с. 13). Після реєстрації одруження ОСОБА_3, як дружині ОСОБА_10, було присвоєно прізвище чоловіка «ОСОБА_3».

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_1, батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_11, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження Синівським Рай РАЦС Сумської області 15 липня 1952 року було зроблено відповідний запис за № 170 та видано свідоцтво про народження: НОМЕР_4 (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3, про що в книзі реєстрації актів про смерть Курганською сільською радою Лебединського району Сумської області було зроблено відповідний запис за № 4 та видано свідоцтво про смерть: НОМЕР_5 (а.с. 20), яка на день смерті проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_1 що стверджується довідкою № 555 від 29.11.2017, виданої Курганською сільською радою, (а.с. 21), заповіт від імені ОСОБА_3 Курганською сільською радою не посвідчувався. Раніше сестри - ОСОБА_3 помер її брат - ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5, що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 (а.с. 25)

З довідки Курганської сільської ради Лебединського району від 29.11.2017 за № 556 (а.с. 22), встановлено, що ОСОБА_1 вступив в управління і володіння майном померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3.

ОСОБА_3 була членом колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «РУНО» та відповідно до копії сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1 (а.с. 23) їй належало право на земельну частку (пай) розміром 4,3 га в умовних кадастрових гектарах.

Однак, оригінал вищевказаного сертифікату не зберігся, він був втрачений, про що було розміщено офіційне оголошення у друкованому засобі масової інформації "Життя Лебединщини»№ 2 (11276) від 10 січня 2018 року (а.с. 24).

Вартість земельної частки (паю) станом на 14.05.2001 року становить 36314,52 грн., що стверджується розрахунком відділу головного управління Держгеокадастру у Сумській області у Лебединському районі від 17.07.2018 № 475/106-18 (а.с. 26).

З листа приватного нотаріуса Лебединського районного нотаріального округу Сумської області Жураховського Д.В. від 28 серпня 2018 року вих. № 1699/01-16 (а.с. 34) встановлено, що спадкування спадкоємців за законом, а саме: племінника після смерті тітки передбачена Цивільним Кодексом України, який набрав чинності 01.01.2014 року, оскільки спадщина відкрилася до 01.01.2014 року то цивільні правовідносини племінника і тітки не можуть регулюватися Цивільним Кодексом Української РСР в редакції від 18.07.1963 року, тому ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 22 жовтня 2018 року справа № 580/2154/18 (а.с. 43) встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а саме те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 є племінником померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3.

З відомостей по спадковій справі, що надані приватним нотаріусом Лебединського районного нотаріального округу Сумської області Жураховським Д.В. від 12.12.2018 року (а.с. 54-56) встановлено, що після смерті ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1ст. 1261 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини 1, 3 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Керуючись новою редакцією ЦК України, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень, Цивільний Кодекс України застосовується до цивільні« відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до-спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-751/0/4-13 від 16.05.2013 p., вказано, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була, прийнята до 1 січня 2004, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини)' від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Керуючись ст. 392 ЦК України , власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності

Як слідує із змісту п. п. 5, 10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За відсутності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, або у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право пред'явити вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4/-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Відповідно до п.4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

З системного аналізу вищевикладеного слідує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Оскільки, в ході судового розгляду достовірно встановлено неможливість позивача реалізувати свої спадкові права на вищевказану земельну ділянку, то суд приходить до висновку про необхідність судового захисту прав позивача та вважає за необхідне позов задовольнити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Курганської сільської ради Лебединського району Сумської області про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, спадкоємцем за законом померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 право власності на земельну частку (пай), яка розташована на території Курганської сільської ради Лебединського району Сумської області що належала померлій ОСОБА_3 на підставі сертифікату НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Лебединський районний суд Сумської області до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бакланов Р. В.