Єдиний номер справи 489/5478/18
Провадження 22-ц812/383/19 Головуючий по 1 інстанції Рум'янцева Н.О.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2019р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Богуславська О.М.,

за участі: позивача ОСОБА_4, представників відповідачів Букрєєва Є.С., Іванченка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2018р.

за позовом ОСОБА_4 до Департаменту патрульної поліції, Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області про відшкодування шкоди,

встановила:

У вересні 2018р. ОСОБА_4 пред'явив позов до Департаменту патрульної поліції, Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області про відшкодування шкоди.

Позивач зазначав, що 30 липня 2016р. його як власника автомобіля марки Ford Fusion 1.41, реєстраційний номер НОМЕР_1 за порушення правил дорожнього руху притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, який він сплатив у подвійному розмірі (850 грн.) 30 серпня 2016р.

20 червня 2018р. в с. Коблево інспектором патрульної зупинено його автомобіль за кермом якого була дружина з дітьми та здійснено тимчасове затримання транспортного засобу. В подальшому викликано евакуатор та примусово вилучено автомобіль.

Після ознайомлення в серпні 2018р. з матеріалами виконавчого провадження з'ясовано, що заява про примусове виконання до органу виконавчої служби була подана патрульною поліцією 16 вересня 2016р., тобто вже після сплати ним штрафу, що свідчить про неправомірність таких дій. Документи виконавчого провадження, в тому числі про розшук і арешт автомобіля на його адресу не надсилались та виносились через два роки після відкриття виконавчого провадження, а також не вживались заходи по з'ясуванню його адреси. Після надання листа з казначейської служби про сплату штрафу державним виконавцем припинено розшук автомобіля та закінчено виконавче провадження.

Внаслідок таких дій він зазнав майнової шкоди, яка полягає у необхідності сплати 2300 грн. та 432 грн. за послуги по евакуації і зберігання автомобіля на спеціальному майданчику, а також 23 грн. та 10 грн. комісії за послуги банку, що загалом складає 2765 грн.

Також було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав та його рідні у зв'язку з неправомірними діяннями відповідачів.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив відшкодувати з першого відповідача 2765 грн. майнової і 4000 грн. моральної шкоди, а з другого відповідача - 1000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2018р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Другий відповідач, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним і обґрунтованим.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог до першого відповідача, суд виходив з того, що позивач надав документ на підтвердження сплати адміністративного штрафу після вилучення у нього транспортного засобу.

Проте з такими висновками погодитись не можна, оскільки до них суд дійшов з порушенням закону.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19 Конституції).

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст.56 Конституції).

Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (ч.3 ст.19 Закону «Про національну поліцію»).

У ст.23 ЦК передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166,1167 ЦК, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади або його посадовою, службовою особою, визначені ст.ст.1173,1174 ЦК, згідно яких при заподіянні шкоди фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю названих суб'єктів при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих осіб.

Згідно зі ст.307 КУпАП (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення

штрафу. Штраф, накладений за вчинення адміністративного

правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за

винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення,

якщо інше не встановлено законодавством України.

Відповідно до ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою ст.307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

За правилами розділу VI Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затверджено Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.11.2015р. за №1408/27853) у разі несплати штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення провадження в справі, а потім виконання постанови здійснюються в порядку, передбаченому КУпАП.

Штраф сплачується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення їй постанови про накладення штрафу.

У разі несплати особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, штрафу в установлений КУпАП строк постанова у справі про адміністративне правопорушення протягом п'яти днів з супровідним листом надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання (перебування), роботи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, або за місцезнаходженням її майна в порядку, установленому законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 є власником автомобіля марки Ford Fusion 1.41, реєстраційний номер НОМЕР_1.

30 липня 2016р. до ОСОБА_4 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Копію постанови ОСОБА_4 отримав одразу після її винесення.

16 вересня 2016р. Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції не перевіривши належним чином сплату ОСОБА_4 штрафу постанову про адміністративне правопорушення щодо нього направило для примусового виконання до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції у Миколаївській області.

Між тим, 29 серпня 2016р. ОСОБА_4 за платіжним дорученням №WB003530 сплатив подвійний штраф за вказаною постановою у розмірі 850 грн.

Головне управління державної казначейської служби України в Миколаївській обл. листом від 21.06.2018р. підтвердило зарахування коштів, сплачених ОСОБА_4 на рахунок державного бюджету Миколаївської області за КБК 21081300 «Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» за меморіальним ордером від 30.08.2016р. №WB003530 у сумі 850,00 грн.

Отже, на час звернення постанови до примусового виконання ОСОБА_4 сплатив штраф і не був зобов'язаний надсилати першому відповідачу підтверджуючі документи.

Такий обов'язок, а саме надсилання документу, що підтверджує сплату штрафу до органу (посадової особи), який виніс постанову про накладення цього штрафу покладено на правопорушника Законом № 2293-VIII від 27.02.2018, яким ст.307 КУпАП доповнено новою частиною.

Проте даний Закон не може бути застосований до спірних правовідносин в силу ст.58 Конституції «Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, якщо вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи».

20 червня 2018р. автомобіль марки Ford Fusion 1.41, реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі постанови державного виконавця був затриманий інспектором патрульної поліції в с. Коблеве Березанського району Миколаївської області та переміщений евакуатором на спеціальний майданчик за адресою: Миколаївська обл., Березанський р-н, с. Красне, вул. Одеська, 25.

За даними квитанцій №0.0..1, №0.0..1 від 22.06.2018р. ОСОБА_4 здійснено оплату за евакуацію і зберігання транспортного засобу Ford Fusion 1.41, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі відповідно 2300 грн., 432 грн. та комісії банка у розмірі 23 грн., 10 грн.

Враховуючи те, що понесені ОСОБА_4 витрати за евакуацію і зберігання належного йому транспортного засобу та за послуги банківської установи були обумовлені неправомірним діянням першого відповідача (передача до примусового виконання постанови про стягнення штрафу, який правопорушник сплатив, вилучення транспортного засобу), то наявні підстави для задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди у повному обсязі та часткового задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн., яка полягає у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою.

При визначені грошової компенсації приймались до уваги характер правопорушення, глибина душевних страждань, вимоги розумності і справедливості.

За таких обставин рішення суду в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК в частині вимог до першого відповідача про відшкодування шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих вимог.

Часткове задоволення позову (48,49%) є підставою (ст.141 ЦПК) для пропорційного стягнення з першого відповідача судового збору в дохід держави у зв'язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій та на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу

В той же час можна погодитись по суті з висновком суду в частині відхилення вимог щодо другого відповідача.

Так, 21 вересня 2016р. заступником начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Іванченко І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52270881 з примусового виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення від 30.07.2016р. серії ПС 2 № 599434. При цьому у цій постанові місце проживання ОСОБА_4, який не надав номер телефону, зазначено: АДРЕСА_1.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлена ОСОБА_4 22.09.2016р. за вих. № 39966 на адресу: АДРЕСА_1

Під час виконавчого провадження з'ясовано, що за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на автомобіль марки Ford Fusion 1.41, державний номер НОМЕР_1 та його місце проживання: АДРЕСА_2.

28 лютого 2018р. заступником начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанови про арешт та розшук майна боржника ОСОБА_4, копія яких була направлена 28.02.2018р. за вих. №13310, №13319 боржнику на адресу: АДРЕСА_2.

21 червня 2018р. ОСОБА_4 звернувся до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з заявою про долучення до матеріалів виконавчого провадження платіжного доручення та довідки з державного казначейства про сплату штрафу.

В цій заяві ОСОБА_4 зазначив місце проживання: АДРЕСА_2, хоча за даними паспорта зареєстрований в АДРЕСА_1 з 18 грудня 2017р.

21 червня 2018р. заступником начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанови про припинення розшуку майна боржника ОСОБА_4 та про закінчення виконавчого провадження №52270881 з примусового виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення від 30.07.2016 року серії ПС 2 № 599434.

Протиправність рішень, дій або бездіяльності посадових або службових осіб другого відповідача під час виконання постанови про стягнення штрафу в установленому законом порядку ОСОБА_4 не визнавались.

Закон «Про виконавче провадження», зокрема його статті 18,26, не містять правових норм, які б зобов'язували державного виконавця перед відкриттям виконавчого провадження перевіряти сплату боржником штрафу за виконавчим документом, що пред'являється уповноваженим органом до примусового виконання.

Крім того, як вже зазначалось вище невірно вказана адреса боржника в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, зміна реєстрації боржником під час виконавчих дій також є чинниками, які стосуються його обізнаності з виконавчим провадженням.

За таких обставин відсутні підстави для покладення на другого відповідача цивільно-правової відповідальності за таким позовом з мотивів відсутності зв'язку між діяннями другого відповідача, які неправомірними не визнані з душевними стражданнями позивача, що пов'язувались з вилученням транспортного засобу. А тому апеляційна скарга в цій частині в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374-376,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2018р. в частині вимог до Департаменту патрульної поліції про відшкодування майнової і моральної шкоди скасувати і ухвалити нове рішення про їх часткове задоволення.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_4 2765 грн. майнової, 1000 грн. моральної шкоди, 727,35 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а в дохід держави 341,76 грн. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 20 лютого 2019р.

Головуючий: Судді: