Справа № 168/312/18 Головуючий у 1 інстанції: Назарук О. В.
Провадження № 22-ц/802/141/19 Категорія: 50 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Бовчалюк З. А., Русинчука М. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 16 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивувала вимоги тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на її утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні та матеріальному забезпеченні сина. Вказувала, що відповідач фізично здоровий, має у користуванні новопридбаний спортивний мотоцикл «ХОНДА Х11», здійснює виїзди за кордон з метою заробітку, отже має достатній заробіток для належного утримання дитини.

Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 16 липня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити в частині визначення розміру аліментів та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов частково та стягувати з нього аліменти на користь позивачки на утримання сина у розмірі 1200 грн. В апеляційній скарзі посилається на необгрунтованість рішення суду, на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Свої вимоги мотивує тим, що він погоджується сплачувати аліменти в сумі 1200 грн щомісячно, оскільки не має постійного доходу, періодичні поїздки за кордон не дають змоги в повній мірі забезпечити сплату аліментів у визначеному судом розмірі. Також зазначає, що слід взяти до уваги неодноразове придбання ним одягу, побутових речей для дитини.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з пріоритетності інтересів дитини, обов'язку утримання дитини обома батьками, тому відповідач, як батько дитини, зобов'язаний утримувати свою дитину, а з урахуванням його матеріального становища, віку та повної працездатності, він має можливість сплачувати аліменти на утримання свого сина.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

У справі, що переглядається, установлено, що сторони з 15 березня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 09 березня 2017 року було розірвано (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1, виданого 02.10.2013 року виконкомом Смідинської сільської ради Старовижівського району, актовий запис №20 (а.с.5) та свідоцтвом про зміну імені відповідача з ОСОБА_4 на ОСОБА_2 (а.с.29).

Дитина проживає з позивачем ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні, що підтверджено довідкою сільського голови с. Смідин Старовижівського району від 03.04.2018 р. № 605 (а.с.7).

Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.18, ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України).

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1 ) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2 ) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Установивши, що малолітня дитина проживає разом із матір'ю і перебуває на її утримані, а батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні сина, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів та обґрунтовано стягнув їх, починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини.

Визначаючи розмір аліментів, суд врахував обставини, що передбачені ст.182 СК України, потреби дитини, можливості сторін, загальний матеріальний стан відповідача, загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей.

Будь-яких обмежень за станом здоров'я, працевлаштування, чи утримання інших дітей та надання синові утримання відповідач не має, що і вбачається зі змісту апеляційної скарги.

Також судом встановлено, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, періодично виїзджає за межі України на тимчасові заробітки.

Відповідач не довів неможливість сплачувати ним аліментів на утримання свого сина щомісяця в сумі 2000 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо неодноразового придбання ним одягу, побутових речей для сина не знайшли свого підтвердження, оскільки не доведені відповідачем.

Доказів існування обставин, що мають істотне значення для врахуванням судом при визначенні розміру аліментів, матеріали справи не містять.

Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо стягнення аліментів на утримання дитини у визначеному позивачем розмірі, який є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини сторін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384,389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 16 липня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді