ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8144/19 Справа № 190/803/18 Суддя у 1-й інстанції - Митошоп В. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»,

на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» у червні 2018 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором /а.с. 3-5/.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 07 жовтня 2009 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку з визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобов`язання за даним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику кредитну картку з відповідним лімітом. Позичальник свої обов`язки системно не виконував, у зв`язку з чим станом на 15 травня 2018 року утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору, у зв`язку з чим виникла необхідність захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені.

Заочним рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2018 року заявлені позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" задоволено в повному обсязі (а.с. 62-63).

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2018 року (а.с. 77-80).

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2019 року вищевказану заяву ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2018 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 134-135).

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року в задоволені заявлених позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" відмовлено /а.с. 197-198/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ "Приватбанк", подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи /а.с. 209-212/.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.10.2009 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , укладений кредитний договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 1 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою», та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно розрахунку, наданого позивачем заборгованість за кредитним договором від 07.10.2009 року складає 10 6305 грн. 75 коп., з яких: 649,54 грн., - заборгованість по тілу кредиту; 94 412,87 грн.,- заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 704,97 грн., - заборгованість за пенею та комісією; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 5 038,37 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 в суді першої інстанції подав заяву про застосування стоків позовної давності до даних правовідносин /а.с. 151-153/.

Суд першої інстанції відмовляючи АТ КБ "Приватбанк" у позові застосував до правовідносин строк позовної давності.

Банк звертаючись з апеляційною скаргою зазначив, що суд першої інстанції при винесенні рішенні не врахував, що платежами здійсненими позичальником 14.06.2012 року та 14.10.2015 року строк позовної давності було перервано, проте з даними твердженнями колегія суддів не може погодитись виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Встановивши, що у жовтні 2009 року відповідач отримав кредит (кінцевий термін повернення якого відповідає строку дії картки) у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, строк дії якої становив 3 роки, тобто до жовтня 2012 року, та з урахуванням передбаченого законом трирічного стоку позовної давності, позовна давність за даним договором сплила у 2015 році, а з позовом до суду банк звернувся у червні 2018 року, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі (а. с. 151-153).

АТ КБ "Приватбанк" не надано доказів продовження строку дії картки або отримання відповідачем у АТ КБ «ПриватБанк» нової кредитної картки з іншим строком дії.

Судом також встановлено, що 14 жовтня 2015 року банком списано 125,03 грн. в рахунок погашення заборгованості (а.с. 106). Оскільки відповідач жодних проплат не здійснював, із заявою про списання банком будь-яких сум з його карткового рахунку на погашення заборгованості не звертався, таке списання банк зробив за власною ініціативою, тому таке списання не може свідчити про визнання боржником боргу та переривання строку позовної давності. Крім того, дане списання відповідачем заперечується та невизнається.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), встановивши, що позивач звернувся з пропуском позовної давності з вимогами про стягнення заборгованості, прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров