ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2015 року ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 звернулась з вищевказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилається на те, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний недієздатним та над ОСОБА_2 встановлено опіку, а її, ОСОБА_1 , призначено опікуном. ОСОБА_2 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик І.О. 3.07.2015 року, зареєстровано в реєстрі № 35, бланк Свідоцтва НАН 557560. Право власності зареєстровано за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису: 10271037. 15.12.2015 року позивачу стало відомо, що належний ОСОБА_2 будинок продано на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Договір купівлі-продажу від 07.08.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. В цей же день здійснено державну реєстрацію права власності на спірний будинок за ОСОБА_3 . Позивач також вказує, що ОСОБА_2 з початку липня 2015 року постійно знаходився і знаходиться до цього часу за місцем її проживання і без неї не покидає квартиру. Правовстановлюючі документи на спірний будинок, паспорт громадянина України ОСОБА_2 знаходяться також у неї, а тому, вважає, що договір купівлі-продажу спірного будинку від 07.08.2015 року, за яким власником будинку став відповідач ОСОБА_3 , укладено шляхом обману зі сторони ОСОБА_3 чи інших неправомірних дій, оскільки ОСОБА_2 є недієздатною особою, що дає підстави для звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним (а.с.1-4).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку - задоволені.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , укладений 7 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., зареєстрований в реєстрі за індексним номером: 23508307 від 7.08.2015 року.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с. 41-43).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. а.с. 87-88,101-102).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року ОСОБА_2 , визнаний недієздатним. Цим же рішенням суду над ОСОБА_2 встановлено опіку та призначено ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_2 . Дане рішення чинне з 27.06.2015 року.

03.07.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик І.О. на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтва про право власності на спадщину за законом на будинок АДРЕСА_1 , який ОСОБА_2 успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_5 .

До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності нотаріусом Чижик І.О. 03.07.2015 року були внесені відповідні відомості. Номер запису про право власності у Держаному реєстрі: 10271037.

За вказаною адресою належного ОСОБА_2 будинку він зареєстрований, а фактично мешкає за місцем проживання опікуна, оскільки потребує постійного уходу та нагляду у зв`язку з його психічним станом.

15.12.2015 року опікуну недієздатного ОСОБА_2 - ОСОБА_1 стало відомо, що належний ОСОБА_2 будинок продано.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 07.08.2015 року був укладений договір купівлі-продажу спірного будинку. Договір купівлі-продажу, серія та номер 1808, виданий 7.08.2015 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В..

В цей же день нотаріусом здійснено державну реєстрацію, індексний номер: 23508307 від 07.08.2015 року про право власності ОСОБА_3 на спірний будинок.

Опікун ОСОБА_1 стверджує, що жодних правочинів вона не укладала від імені ОСОБА_2 та в його інтересах.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу від 07.08.2015 року не відповідає вимогам законодавства щодо вчинення правочинів, оскільки вчинений недієздатною фізичною особою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 41 ЦК України, недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною другою статті 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову застосовують норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішують справи. Згідно зі статтями 4,10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Як вбачається із матеріалів справи, опікун ОСОБА_1 від імені недієздатного ОСОБА_2 та в інтересах останнього правочину купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 не вчиняла.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо того, що договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , укладений 07 серпня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є недійсним, оскільки укладений з недієздатною особою.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом 1 інстанції її не залучено до участі у справі, тоді як на час винесення рішення по справі вона була власником спірного домоволодіння на підставі договору купівлі продажу від 17.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Р.О., колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з того, що хоч апелянт і був власником майна на час вирішення справи, однак на теперішній час її права не порушенні, оскільки вимоги про витребування спірного майна або усунення перешкод в користуванні власністю в даній справі не заявлялися, і її не залучення до участі у справі висновків суду щодо наявності підстав для визнання спірного договору недійсним, оскільки він вчинений недієздатною особою не спростовують і не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на підтвердження відсутності підстав визнання спірного договору недійсним, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: