Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 755/10189/15-ц

провадження № 61-2683св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»,

представники позивача:Литвиненко Олександр Олександрович, Тараненко Аліна Петрівна,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року в складі судді Бартащук Л. П. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 березня

2016 року в складі колегії суддів: Музичко С. Г., Прокопчук Н. О., Саліхова В. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПАТ «СК «Уніка») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 27 лютого 2014 року між ОСОБА_8 та ПАТ «СК «Уніка» було укладено договір добровільного страхування автотранспорту № 800001/4017/0000273, за яким застраховано автомобіль марки «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1.

01 лютого 2015 року по вул. Серафимовича у м. Києві сталася дорожньо-транспортна приигода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля, під керування ОСОБА_8 та автомобіля марки «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 Внаслідок ДТП застрахований автомобіль був пошкоджений.

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року ДТП сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України.

02 лютого 2015 року ОСОБА_8 звернувся з заявою про настання страхового випадку та подав усі необхідні документи.

Згідно зі звітом від 18 березня 2015 року № 65/29.03.15 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу складала 78 295,39 грн.

Відповідно до рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Мотив Лтд» (далі - ТОВ «Авто-Мотив Лтд») від 12 лютого 2015 року № 832 та ремонтної калькуляції від 12 лютого 2015 року № е56, вартість відновлюваного ремонту автомобіля становила 67 853,48 грн.

20 лютого 2015 року ПАТ «СК «Уніка» було складено та затверджено страховий акт № 0162072. Відповідно до страхового акта та листа від вигодонабувача публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування.

На виконання договору страхування позивач виплатив страхове відшкодування в сумі 66 453,48 грн шляхом перерахування коштів на готівковий рахунок офіційного дилера товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Авто», оскільки автомобіль перебував на гарантії, що підтверджено платіжним дорученням від 24 лютого 2015 року № 06599.

Згідно з листом ТОВ «Авто-Мотив Лтд» від 04 березня 2015 року, офіційний дилер збільшив вартість запчастин у зв'язку зі зміною прас-листів від офіційного представництва компанії Рено в Україні.

31 березня 2015 року було складено аварійний сертифікат та страховий акт

№ 00162072, за якими було здійснено доплату в розмірі 10 426,23 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 02 жовтня 2015 року № 011579.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у АСК «ОМЕГА» згідно з полісом АІ/4444134, за яким ліміт виплати складає 50 000,00 грн, франшиза - 1 000,00 грн, тому сума, яку відшкодовує АСК «ОМЕГА» складала 49 000,00 грн.

З урахуванням викладеного, ПАТ «СК «Уніка»просило суд стягнути з відповідача на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди, яка була заподіяна внаслідок дій особи, винної у ДТП, та сумою, що покриває поліс АСК «ОМЕГА» у розмірі 27 879,71 грн (76 879,71 грн - 49 000,00 грн).

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 березня

2016 року, позов ПАТ «СК «Уніка» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «СК «Уніка» 27 879,71 грн завданої шкоди внаслідок ДТП.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, щоз моменту виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги на отримання від відповідача шкоди, завданої власнику застрахованого і пошкодженого у ДТП автомобіля на підставі статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2016 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами порушено норми матеріального права, а саме статтю 25 Закону України «Про страхування» та частину першу статті 92 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення спору.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 27 лютого 2014 року між ПАТ «СК «Уніка» та

ОСОБА_8 було укладено договір добровільного страхування автотранспорту № 800001/4017/0000273, за яким застраховано автомобіль марки «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1.

01 лютого 2015 року сталася ДТП за участю ОСОБА_8, який керував автомобілем марки «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 та ОСОБА_5, яка керувала транспортним засобом «Hyundaі», державний номерний знак НОМЕР_2.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до рахунка ТОВ «Авто-мотив Лтд» від 12 лютого 2015 року № 832 та ремонтної калькуляції від 12 лютого 2015 року № 56, вартість відновлюваного ремонту автомобіля становила 67 853,48 грн.

20 лютого 2015 року ПАТ «СК «Уніка» було складено та затверджено страховий акт № 00162072.

Згідно зі звітом № 65/29.03.15 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Renault Megane» з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу складала 78 295,39 грн.

На підставі страхового акта № 00162072, затвердженого начальником Департаменту врегулювання збитків від 20 лютого 2015 року та листа

від вигодонабувача ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 16 лютого 2015 року

№ 12608/542БТ позивачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування.

Згідно з розрахунком страхового відшкодування та страхового акта

від 20 лютого 2015 року № 00162072 позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 66 453,48 грн, що підтверджено копією платіжного доручення від 24 лютого 2015 року № 006299.

Згідно з листом ТОВ «Авто-Мотив Лтд» з ремонтною калькуляцією від 04 березня 2015 року, який було надіслано позивачу, збільшено вартість запчастин у зв'язку зі зміною прас-листів від офіційного представництва компанії Рено в Україні.

31 березня 2015 року було складено аварійний сертифікат та страховий акт

№ 00162072, за якими позивачем було здійснено доплату в розмірі

10 426,23 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 02 жовтня

2015 року № 011579.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у

АСК «Омега» згідно з полісом АІ/4444134. Ліміт за цим полісом складає

50 000,00 грн, франшиза складає - 1 000,00 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, вказані норми надають страховикові право звернутися із вимогою до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 512, частини першої статті 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, у зв'язку із виплатою страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до заподіювача шкоди, у межах фактичних витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач зобов'язана відшкодувати завдані збитки позивачу, до якого в силу вимог статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги, оскільки такі збитки завданні із вини відповідача.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. М.Коротун

В. І.Крат

В. П.Курило