Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 752/13676/15-ц

провадження № 61-19704св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В. В., ШтеликС. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року у складі судді Антонової Н. В. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Борисової О. В., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві про стягнення виплат.

Позовна заява мотивована тим, що 20 червня 2009 року між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка - ОСОБА_6. З 13 вересня 2010 року вона перебувала у декретній відпустці та займалася вихованням дитини.

Її чоловік працював у ПАТ «Київський картонно-паперовий комбінат».

30 січня 2013 року з її чоловіком ОСОБА_5 на виробництві стався нещасний випадок, у результаті чого останній загинув. У зв'язку з нещасним випадком наказом Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві від 06 лютого 20І3 року № 19-р було створено комісію зі спеціального розслідування нещасного випадку. За результатом розслідування були затверджені акт спеціального розслідування за формою Н-5 та акт про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом - Н-1.

09 липня 2013 року нею в присутності приватного нотаріуса Севастопольського міського нотаріального округу Ревуцької Т. А. за офіційною формою було складено заяву про призначення страхових виплат, яку 11 липня 2013 року надіслано засобами поштового зв'язку відповідачу.

13 серпня 2013 року засобами факсимільного зв'язку та кур'єрською поштою на адресу відповідача уповноваженими особами Управління виконавчої дирекції фонду у м. Севастополі було направлено офіційний лист з відповідними додатками, а саме: заява про страхову виплату на адресу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, свідоцтво про смерть, акт цивільного стану та інші.

Також відповідачу були надані додаткові документи, які не передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», з урахуванням яких було сформовано справу щодо страхових виплат.

Проте, станом на дату звернення до суду, страхові виплати у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 не призначено, листом Управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві № 11-49/08-61 від 20 травня 2015 року їй повідомлено про відсутність правових підстав для призначення страхових виплат та роз'яснено право звернення до судових або правоохоронних органів за захистом своїх прав та інтересів.

Посилаючись на положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідача одноразову допомогу на сім'ю у зв'язку зі смертю годувальника у розмірі 1 173 709,94 грн, одноразову виплату для дружини у розмірі 228 741,96 грн та одноразову виплату для дочки у розмірі 228 741, 96 грн, суму щомісячних страхових виплат за період з 30 січня 2013 року по 01 серпня 2015 року у розмірі 190 618,20 грн для дружини та у розмірі 190 618,20 грн для дочки.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 10 травня 2017 року про виправлення описки у назві відповідача, позов задоволено.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві на користь ОСОБА_4 одноразову допомогу на сім'ю у зв'язку зі смертю годувальника у розмірі 1 173 709,94 грн.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві на користь ОСОБА_4 однорічний заробіток потерпілого ОСОБА_5 у розмірі 228 741,96 грн.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві на користь малолітньої ОСОБА_6, в інтересах якої діє законний опікун - ОСОБА_4 однорічний заробіток потерпілого ОСОБА_5 у розмірі 228 741,96 грн.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві на користь ОСОБА_4 суму щомісячних страхових виплат за період з 30 січня 2013 року по 01 серпня 2015 року у розмірі 190 618,20 грн.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві на користь малолітньої ОСОБА_6, в інтересах якої діє законний опікун - ОСОБА_4 суму щомісячних страхових виплат за період з 30 січня 2013 року по 01 серпня 2015 року у розмірі 190 618,20.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач має правові підстави для отримання страхових виплат від відповідача відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», проте відповідач безпідставно відмовляє у призначенні страхових виплат у зв'язку зі смертю потерпілого ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01 березня 2017 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року в частині стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві на користь ОСОБА_4 одноразової допомоги на сім'ю, у зв'язку зі смертю годувальника у розмірі 1 173 709,94 грн змінено, зменшено стягувану суму до 1 143 709,8 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, разом з цим суд не звернув уваги на арифметичні помилки у наданому позивачем розрахунку, що призвело до стягнення надмірної суми одноразової допомоги на сім'ю у зв'язку зі смертю годувальника, тому рішення підлягає зміні.

У квітні 2017 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просило скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули увагу на те, що позивач належних доказів перебування на утриманні померлого не надала. Крім того, у наданих позивачем актах перевірки, достовірних даних про розмір середньоденної заробітної плати для розрахунку страхових виплат згідно з постановою кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 «Про обчислення середньої плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» немає. Таким чином, судами взято до уваги докази, які є суперечливими, та відповідно не можуть бути підставою для призначення позивачу страхових виплат.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_4 зазначала, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки на підтвердження позовних вимог нею надані належні та допустимі докази.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами установлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 31 січня 2013 року (а. с. 7).

Відповідно до акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, від 11 квітня 2013 року за формою Н-1 (а. с. 22-26) та акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 11 квітня 2013 року за формою Н-5 (а. с. 27-38) нещасний випадок, який стався 30 січня 2013 року з ОСОБА_5 визнано таким, що пов'язаний з виробництвом.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року, яке набрало законної сили, відмовлено у позові Управління виконавчої дирекції соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві до Територіального управління Держгірпромнагляду по Київській області та м. Києву, треті особи: ПАТ «Київський картонно-паперовий комбінат», ОСОБА_4, про скасування акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою № Н-1 від 11 квітня 2013 року, акту проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 11 квітня 2013 року щодо нещасного випадку, який стався 30 січня 2013 року з ОСОБА_5 (а. с. 54-56).

Також судом встановлено, що станом на 30 січня 2013 року ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20 червня 2009 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (а. с. 8).

Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_6 (а. с. 9).

09 липня 2013 року ОСОБА_4 було складено заяву, адресовану Управлінню виконавчої дирекції Правобережного відділу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві, про призначення страхових виплат у зв'язку зі смертю годувальника, посвідчену приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Ревуцькою Т. А. (а. с. 39).

11 липня 2013 року позивачем на адресу відповідача направлено зазначену заяву з додатком необхідних документів для отримання страхових виплат (а. с. 40).

Відповідно до зворотнього повідомлення про вручення поштового направлення, вказаний лист отримано адресатом 12 липня 2013 року (а. с. 42).

Крім того, додатково листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Севастополі № 10/4171 від 13 серпня 2013 року направлено на ім'я начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві заяву про призначення страхових виплат, згоду на збір та обробку персональних даних та копію паспорту ОСОБА_4 (а. с. 43-44).

Відповідно до підпункту «д» пункту частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку: своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

У статті 33 цього Закону зазначено,що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами, зокрема, є діти, які не досягли 16 років.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Аналогічні положення містяться і в статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який був чинний на час звернення ОСОБА_4 з цим позовом.

Згідно з частиною сьомою статті 34 Закону у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Відповідно до частини дев'ятої вказаної вище статті у разі смерті потерпілого суми страхових виплат особам, які мають на це право, визначаються із середньомісячного заробітку потерпілого за вирахуванням частки, яка припадала на потерпілого та працездатних осіб, що перебували на його утриманні, але не мали права на ці виплати.

Сума страхових виплат кожній особі, яка має на це право, визначається шляхом ділення частини заробітку потерпілого, що припадає на зазначених осіб, на кількість цих осіб.

Такі положення містяться і частинах шостій та восьмій статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Як убачається з матеріалів справи, відповідач листом № П-128/07-114 від 20 листопада 2013 року повідомив позивача про затримання призначення страхових виплат у зв'язку з виявленими розбіжностями у довідках про середню заробітну плату ОСОБА_5, а також у зв'язку із поданням позову до суду про скасування актів про нещасний випадок за формами Н-5 та Н1.

Суди, посилаючись на частину третю статті 61 ЦПК України 2004 року, обгрунтовано виходили з того, що не підлягають доказуванню обставни, встановлені рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26 литопада 2014 року, яке набрало законної сили, та яким відмовлено відповідачу у задоволенні позову про скасування зазначених актів.

Апеляційний суд, посилаючись на Акт перевірки достовірності даних про розмір середньої заробітної плати для розрахунку страхових виплат, відповідно до якого дані довідки № 87-12/12369 від 07 червня 2013 року, яка була надана позивачем, співпадають з даними особового рахунку працівника ОСОБА_5, дійшов правильного висновку, що зазначеним актом розбіжності у довідках про заробітну плату померлого були усунуті та визначено його середньоденну заробітну плату у розмірі 626,21 грн (а. с.122).

Також апеляційний суд правильного звернув увагу на арифметичні помилки у наданому позивачем розрахунку сум одноразової допомоги на сім'ю у зв'язку зі смертю годувальника, що призвело до стягнення надмірної суми, та зменшив її розмір до 1 143 709,8 грн (19 061,83 * 60 місяців).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 23 січня 2019 року у справі № 522/24781/16-ц, справи про оскарження актів розслідування випадків і хронічних професійних захворювань розглядаються в порядку цивільного судочинства, оскільки спір стосується життя і здоров'я фізичної особи, що є її особистим немайновим правом, захист якого здійснюється, зокрема, за нормами цивільного законодавства (стаття 275 ЦК України), або виникають із трудових правовідносин, а також відшкодування моральної чи майнової шкоди, спричиненої спадкоємцям особи, що померла, при виконанні трудових обов'язків.

Таким чином суди, урахувавши норми матеріального і процесуального права, які були чинними на час звернення позивача із заявою до відповідача про нарахування страхових сум, та надавши відповідно до положень статті 212 ЦПК України 2004 року оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшли обґрунтованого висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Доводи касаційної скарги, що позивач не надала суду доказів перебування з дочкою на утриманні ОСОБА_5 є безпідставними, оскільки позивачем на підтвердження зазначених обставин було додано наказ АКБ «Форум» Севастопольської філії м. Севастополя від 27 травня 2010 року № 104в та довідку ПАТ «Банк Форум» від 01 серпня 2013 року № 158/2.11.1.ВК, яким судами була надана відповідна оцінка.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик