ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1903/2463/2012Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/817/1215/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 1903/2463/2012 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2012 року, постановлену суддею Федорончуком В.Б. у справі за поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції ДЗЮБИЧ Ольги Тарасівни про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2012 року Відділ державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції звернувся до Бучацького районного суду Тернопільської області із вищевказаним поданням.

В обґрунтування заявлених вимог державний виконавець посилався на те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання зобов`язання по поверненню боргу за кредитним договором, покладеного на неї рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області. Сума боргу за виконавчим документом становила 85050.60 грн.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2012 року вищевказане подання задоволено.

Обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 13 червня 2019 року ОСОБА_4 ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при постановлені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не перевірено факт ухилення боржника від виконання зобов`язання, покладеного на неї судовим рішенням. Крім того, вона не вчиняла жодних умисних дій щодо ухилення від виконання грошових зобов`язань.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно даних АСВП на виконанні у Відділі ДВС перебувало виконавче провадження ЄДРВП №13916134 з примусового виконання виконавчого листа №2-509, виданого Бучацьким районним судом Тернопільської області 10 березня 2009 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» 85050.60 грн., де боржником виступала ОСОБА_3 .

27 липня 2009 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

27 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Також, згідно даних АСВП на виконанні у Відділі ДВС перебувало виконавче провадження № АСВП: 57559673 з примусового виконання виконавчого листа №2-509, виданого Бучацьким районним судом Тернопільської області 10 березня 2009 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» 85050.60 грн., де боржником виступав ОСОБА_5 .

31 жовтня 2018 року державним виконавцем у відповідності до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки згідно повідомлення ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» та платіжного доручення №3146 та №3147 від 31 жовтня 2018 року солідарне зобов`язання боржником ОСОБА_5 виконано в повному обсязі (а.с.18).

Із свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції серія НОМЕР_1 від 23 травня 2008 року вбачається, що ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_6 - ОСОБА_7 » (а.с. 17).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Також п.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Як передбачено п.18 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи, або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що боржник умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків, які він має змогу виконати.

Сам факт невиконання боржником своїх зобов`язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв`язку із цим колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Однак, судом першої інстанції при розгляді справи не було з`ясовано, чи державним виконавцем було вжито всі передбачені чинним законодавством заходи для забезпечення виконання судового рішення, та що такі заходи не досягли бажаного результату. ?

В силу положень ст.377-1 ЦПК України особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду факт вжиття всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, а тому саме державний виконавець повинен доводити факт ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на момент звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, у суду першої інстанції, за наявних у справі доказів, були відсутні підстави для висновку про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судом, а відтак й були відсутні законні підстави для задоволення подання і тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Також колегія суддів враховує той факт, що 31 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі якого задоволено подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції про обмеження ОСОБА_7 О.М. виїзду за межі України

У відповідності до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що не зайшло свого підтвердження посилання державного виконавця на умисне ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, в зв`язку із чим апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити, а ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2012 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції про обмеження Велещук О.М. виїзду за межі України відмовити.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2012 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції (в даний час - Бучацький міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області) про обмеження ОСОБА_2 (в даний час - ОСОБА_1 ) у праві виїзду за межі України відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 26 грудня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи