Справа № 591/6232/19
Провадження № 2/591/2938/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Грищенко О.В., секретаря судового засідання Сітало Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми, за участю позивача та його представника адвоката Чуяшенка Д.Р., відповідача, справу № 591/6232/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

03 жовтня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 адвокати Чуяшенко Д.О. звернувся до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що 14.05.2018 р. близько 12 год. 10 хв. Відповідач, керуючи автомобілем Chevrolet Aveo, н.з. НОМЕР_1 , біля будинку №65 по вул. С. Табали в АДРЕСА_1 . Суми під час руху не витримав безпечної швидкості та дистанції, допустив зіткнення з автомобілем Toyota Carina н.з. НОМЕР_2 , та останній по інерції від удару здійснив зіткнення з автомобілем Opel Omega н.з. НОМЕР_3 та в подальшому з автомобілем Toyota Carina н.з. НОМЕР_2 , допустив наїзд на перешкоду (паркан), та залишив місце пригоди, чим порушив п.п. 2.10а, 12.1, 13.1 ПДР та скоїв правопорушення передбачені ст.ст. 124 та 122-4 КУпАП. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 06.06.2018 р. справа №591/2863/18 (яка набрала законної сили 19.06.2018) відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн. 00 коп. Внаслідок ДТП було пошкоджено домоволодіння позивача, а саме паркан господарської будівлі за адресою: по АДРЕСА_2 , що належить позивачу на праві приватної власності. Позивач є власником жилого будинку з надвірними та побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_2 ). Згідно зі звітом суб`єкта оціночної діяльності від 13 березня 2019 року №210/04-19 визначено вартість збитку, завданого власнику через пошкодження майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 - в розмірі 952,00 грн. Також позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача йому завдана моральна шкода, оскільки пошкодження належного позивачу майна - паркану приватного житлового будинку призвело до душевних страждань, порушення звичайного укладу життя та потребувало додаткових зусиль для його відновлення. Просить стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 952 грн. 00 коп. та 2000 грн.моральної шкоди.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просить позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, визнав позов в частині заподіяння матеріальної шкоди на суму 952 грн. 00 коп., в частині моральної шкоди визнав позов в розмірі 1000 грн.

Ухвалою суду від 16.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 11 грудня 2019 року о 13-30 год.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.05.2018 близько 12 год. 10 хв. Відповідач, керуючи автомобілем Chevrolet Aveo, н.з. НОМЕР_1 , в районі будинку №65 по вул. С. Табали в м. Суми, під час руху не витримав безпечної швидкості та дистанції, допустив зіткнення з автомобілем Toyota Carina н.з. НОМЕР_2 , та останній по інерції від удару здійснив зіткнення з автомобілем Opel Omega н.з. НОМЕР_3 та в подальшому з автомобілем Toyota Carina н.з. НОМЕР_2 , допустив наїзд на перешкоду (паркан), та залишив місце пригоди, чим порушив п.п. 2.10а, 12.1, 13.1 ПДР та скоїв правопорушення передбачені ст.ст. 124 та 122-4 КУпАП.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 06.06.2018 справа №591/2863/18 (яка набрала законної сили 19.06.2018) відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн. 00 коп. (а.с.12-13).

Внаслідок ДТП було пошкоджено майно в домоволодінні ОСОБА_1 , а саме паркан господарської будівлі за адресою: по АДРЕСА_2 , що належить позивачу на праві приватної власності. Позивач є власником жилого будинку з надвірними та побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_2 ), що підтверджується договором купівлі-продажу та технічним паспортом на індивідуальний житловий будинок (а.с.7-10).

Згідно зі звітом з визначення вартості збитку від 13 березня 2019 року №210/04-19, вартість збитку нанесеного власнику, через пошкодження майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , визначена в розмірі 952,00 грн. (а.с.15-27).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до змісту ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеною небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За ч. 2, ч. 5 вказаної статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи, з вини якої її завдано, є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 2 від 27 березня 1992 р. № 6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

За п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідачем доказів на спростування обставин заподіяння матеріальної шкоди не надано, доказів відшкодування позивачу шкоди, завданої внаслідок ДТП, також не надано.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що неправомірними діями відповідача йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та негативні переживання та спогади, перенесення психологічного стресу в зв`язку з пошкодженням майна. Коли автомобіль в`їхав у паркан, ОСОБА_3 всі мешканці будинку були вдома та сильно перелякалися, паркан по день звернення до суду не відремонтований лише прикритий тимчасовим загородженням (майно господарства не захищене належним чином), сусіди та звичайні громадяни постійно питають про події ДТП. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на пошуки винуватця ДТП, на проведення правових заходів, збирання документів, звернення до правоохоронних органів та суду), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей для їх подолання.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах відшкодування моральної шкоди» від 25.05.2001 року № 5 кожна особа оцінює ступень спричиненої моральної шкоди самостійно, виходячи із глибини своїх душевних страждань та самостійно оцінює суму моральної шкоди.

Пошкодження належного позивачу майна паркану приватного житлового будинку само по собі свідчить про наявність душевних страждань. Останні зокрема полягають у порушенні звичайного ритму життя.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в результаті неправомірних дій відповідача, які завдали пошкодження майна позивача, останньому були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг душевних страждань, вік позивача, характеру його немайнових втрат, сума відшкодування у розмірі 2 000 грн. 00 коп. є достатньою та співмірною з розміром спричинених страждань.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову та в зв`язку із тим, що відповідно до ухвали суду від 16.10.2019 року позивачу було відстрочено сплату судового збору , суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Керуючись ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований в АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на відшкодування матеріальної шкоди 952 гривні 00 коп., моральної шкоди 2 000 гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований в АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір за дві позовні вимоги в сумі 1 536 гривень 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 26 грудня 2019 року.

Суддя О.В.Грищенко