ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8581/19 Справа № 204/2674/19 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

10 квітня 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою. Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 21.06.2013 року у розмірі 28590,36 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 21.06.2013 року у розмірі 3117,63 грн., яка складається з основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) та судовий збір в сумі 1921 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с.56-58).

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ ПриватБанк, звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні процентів, пені, штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі (а.с.61-63).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 червня 2013 року між позивачем і відповідачем укладений Кредитний договір б/н, на підставі особистої заяви останнього, згідно з умовами якого він отримав від позивача кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши і надавши відповідачеві кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів, яку (картку) останній отримав і використав кредитні кошти у власних цілях.

Проте, у порушення умов договору і чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав і не повернув використані ним кредитні кошти, а доказів зворотного суду не надано.

При цьому, позивачем вказано, що вищевказаний Кредитний договір б/н від 21.06.2013 року складається з Анкети-заяви про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг.

На підставі вказаних Анкети-заяви про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість, яка станом на 28.02.2019 року становить 28590,36 грн. і складається з наступного: тіло кредиту - 3117,63 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 22335,09 грн.; заборгованість за пенею і комісією - 1300,00 грн.; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1337,64 грн.

У Анкеті-заяві від 21.06.2013 року про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг домовленості сторін щодо процентів і штрафних санкцій немає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги позивача є безпідставними щодо заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 22335,09 грн., за пенею і комісією у розмірі 1300,00 грн., а також штрафів у розмірі 500,00 грн. і 1337,64 грн. відповідно. В той же час, відповідачем ОСОБА_1 не спростований той факт, що вона отримала від позивача кредитну картку з лімітом кредитних коштів, з яких 3117,63 грн. вона використала у власних цілях і не повернула їх позивачеві.

Враховуючи, що рішення суду оскаржується тільки в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, пені та штрафів, перевірка законності рішення суду проводиться в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

З дослідженої судом анкети-заяви не вбачається розміру кредитного ліміту, не визначено за яким тарифом та з якою процентною ставкою відповідач отримав кредитну картку та на яких умовах, що не дає суду можливості визначити умови кредитного договору та відповідно перевірити правильність розрахунку заборгованості.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у стягненні відсотків за користування кредитом та пені , які не погашалися позичальником вчасно та призвели до утворення заборгованості, яка відображена у розрахунку, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу, що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач підписуючи анкету-заяву, оскільки не надано позивачем підписані Умови та Правила.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення в оскаржуваній частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: