ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5955/19 Справа № 201/2884/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Першого заступника прокурора Дніпропетровської області,

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 29 січня 2018 року був укладений договір оренди, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_2 у користування квартиру АДРЕСА_1 та домоволодіння АДРЕСА_2 .

Відповідач неодноразово звертався до нього з вимогами надати йому копії правовстановлюючих документів, однак, у зв`язку з реконструкцією та капітальним ремонтом об`єктів оренди він позбавлений можливості виконати дане зобов`язання за договором.

Починаючи з березня 2008 року позивач постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 , підтримує його у належному стані, проводить ремонтні роботи та продовжує відкрито , безперервно володіти нерухомим майном більше десяти років.

Посилаючись на ч.ч. 1,4 ст. 344 ЦК України та на те, що відповідач вимагає від нього документи у підтвердження права власності на вказані об`єкти нерухомого майна просить визнати за ним право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 та право власності на квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 1-3/.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 задоволено. В іншій частині позовних вимог відмовлено /а.с. 49-51/.

29 травня 2019 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено додаткове рішення, яким вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 91/.

З рішенням суду не погодилася прокуратура Дніпропетровської області, була подана апеляційна скарга в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 65-74/.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду першої інстанції за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України.

Згідно довідки № 4433 від 29 березня 2019 року житловий будинок АДРЕСА_3 на ж/ АДРЕСА_4 Тополя-3 зареєстрований за місцевою радою на підставі рішення виконкому Бабушкінського району № 502 від 02 грудня 1986 року, про що видано реєстраційне посвідчення від 20 вересня 1990 року, відомості про реєстрацію права власності на цю квартиру відсутні /а.с. 78/.

Однак Дніпровська міська рада не була залучена стороною по справі.

Цивільний Кодекс України розглядає набувальну давність як спосіб набуття права власності.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісність володіння за умови, що володіння майном не відбулося з порушенням норм права . Таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець маж ставитися до цього майна, як до свого власного. Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. Також володіння повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків.

В матеріалах справи знаходиться технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 виданий на ім`я ОСОБА_1 /а.с. 6-9/.

Таким чином, відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Таким чином, позивач має право набути у власність спірну квартиру лише шляхом її приватизації у відповідності до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Про неможливість визнання права власності на комунальне майно у порядку набувальної давності за ст. 344 ЦК України, поза процедурою приватизації майна висловився Верховний Суд у постанові від 08 жовтня 2018 року у справі № 501/1725/16-ц та від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 163877115 право власності на спірну квартиру вперше зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2018 року.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають матеріалам справи, а тому рішення підлягає скасуванню.

Судові витрати понесені у в`язку з переглядом судового рішення підлягають стягненню з позивача.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2018 року та додаткове рішення від 29 травня 2019 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір в сумі 3 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров