Номер провадження 2/754/2080/19 Справа №756/6948/18
13 лютого 2019 року Деснянський районний суд м. Києва
у складі судді - Саламон О.Б.
за участі секретаря судового засідання - Вільховченко І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ «БЛІЦ-ІНФОРМ» про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги, а також про зміну дати звільнення, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ «БЛІЦ-ІНФОРМ» про стягнення невиплаченої заробітної плати за квітень та травень 2018 р., грошової компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги, зобов'язання видати належним чином оформлену трудову книжку, з належним записом про звільнення, скасувати Наказ №88-п від 14.05.2018 р., стягнути витрати на правничу допомогу.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що вона тривалий час перебувала у трудових відносинах з відповідачем, однак у зв'язку із невиплатою роботодавцем у визначений строк заробітної плати за квітень та травень 2018 року, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України виявила бажання розірвати із відповідачем трудовий договір, про що подала відповідну заяву про звільнення. Однак, відповідач не здійснив належним чином оформлення трудових відносин, не повернув трудову книжку, не здійснив повного розрахунку по заробітній платі, та не сплатив компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, а тому позивач був вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.
13.08.2018 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. прийнято справу до свого провадження, відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
11.09.2018 р. до суду зі сторони позивача надійшла заява про зміну предмету позову, збільшення розміру позовних вимог, у відповідності до якої просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за квітень 2018 р. в розмірі 8 098, 10 грн., невиплачену заробітну плату за травень 2018 р. в розмірі 2 468, 16 грн., грошову компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 4 980,8 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.05.2018 р. по 31.08.2018 р., в розмірі 28 047, 18 грн., вихідну допомогу в розмірі 24 488, 95 грн., змінити дату звільнення з 10.08.2018 р. на 10.05.2018 р., стягнути витрати на правничу допомогу.
Вимоги заяви мотивує тим, що після пред'явлення до суду позову, позивач отримала трудову книжку, яка підтверджує її звільнення, однак не тією датою, яка зазначена в заяві, також збільшився період не здійснення роботодавцем належного розрахунку при звільненні, у зв'язку із чим було збільшено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.11.2018 р. постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місцем перебування юридичної особи.
Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі.
Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Встановлено, що сторони по справі перебували в трудових відносинах, а ОСОБА_1 працювала в ТОВ «Видавничий дім «Бліц-Інформ» на посаді начальника центру навчання редакції газети «Бухгалтерія».
Відповідно до особисто підписаної позивачем заяви від 03.05.2018 року, адресованої генеральному директору ТОВ «ВД «БЛІЦ-ІНФОРМ» остання, у зв'язку із невиплатою заробітної плати за квітень та травень 2018 року, просила звільнити її з роботи за власним бажанням з 10.05.2018 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.
Вказану заяву позивач направила цінним листом 08.05.2018 року, що підтверджується фіскальним чеком та описом-вкладення поштового відправлення. Факт надання вказаної заяви про звільнення відповідачу та факт відмови від її прийняття підтверджується актом від 08.05.2018 року.
У відповідності до Наказу №163-п від 10.08.2018 р. позивача звільнено за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов трудового договору, з компенсацією за невикористану відпустку за 28 календарних дні та за соціальну додаткову відпустку як одинокій матері 10 днів.
Таким чином, з наданих суду доказів прямо вбачається, що позивача було звільнено з роботи через три місяці після подачі керівництву заяви про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.
З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставин, та з наданих суду доказів випливає, що позивача було звільнено із займаної посади лише 10.08.2018 за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, незважаючи на подану нею заяву від 03.05.2018 р., що є порушенням прав останньої.
Так, положеннями ст.43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Підстави розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника передбачені ст.38 КЗпП України. Ч. 3 даної норми передбачає розірвання трудового договору з ініціативи працівника за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпПУ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
За положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Ч. 5 ст. 97 КЗпП передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.
Як закріплено ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а також ст. 115 КЗпП України, - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
З матеріалів справи та наданих позивачем доказів вбачається, що останній не було виплачено заробітну плату за квітень та травень 2018 року.
В той же час, з довідки про доходи ОСОБА_1 та Виписки за картковим рахунком останньої, вбачається, що за квітень позивачу не виплачено заробітну плату в розмірі 7 019, 09 грн., а не 8 098, 10 грн. як зазначає позивач.
У зв'язку з вказаним, суд приходить до висновку про часткове задоволення вказаної вимоги позову та стягнення з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за квітень 2018 р. в розмірі 7 019, 09 грн., невиплачену заробітну плату за травень 2018 р. в розмірі 2 468, 16 грн.
Крім вказаного, встановлено, що з позивачем не було здійснено розрахунку при звільненні, не виплачено компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок.
Факт несвоєчасної виплати позивачу остаточного розрахунку при звільненні підтверджується випискою за картковим рахунком клієнта та довідкою про доходи, та не спростовано відповідачем по справі.
Положеннями ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачений прямий обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.
Отже, не проведення розрахунку з працівником у зазначені строки в свою чергу є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, згідно з п. 21 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями).
Згідно з п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до ч.1 ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.
Положеннями ч. 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.
Для обчислення тривалості щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу слід використовувати Механізм нарахування заробітної плати за період відпустки для обчислення тривалості щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 № 100(далі - Порядок).
Пунктом 7 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.
Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено, зокрема, наказом про звільнення позивача, останній при звільненні мало бути виплачено компенсацію за за невикористану відпустку за 28 календарних днів та за соціальну додаткову відпустку як одинокій матері 10 днів, проте вказаного відповідачем здійснено не було.
Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Зокрема, відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунків наданих позивачем тощо.
Перевіривши розрахунки позивача, суд вважає їх достовірними, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, та не спростованими стороною відповідача.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову та стягнення з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за квітень 2018 р. в розмірі 7 019, 09 грн., невиплачену заробітну плату за травень 2018 р. в розмірі 2 468, 16 грн., грошову компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 4 980,8 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.05.2018 р. по 31.08.2018 р., в розмірі 28 047, 18 грн., вихідну допомогу в розмірі 24 488, 95 грн.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,4 грн. Також, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 38, 44, 47, 97, 116, 117, 235 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», ст.ст. 2, 12, 13, 17, 19, 76-81, 83, 89, 113, 141, 178, 191, 209, 223, 235, 258-259, 263-265, 273-284, 352, 354-355 Розділом ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ «БЛІЦ-ІНФОРМ» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за квітень 2018 р. в розмірі 7 019, 09 грн., невиплачену заробітну плату за травень 2018 р. в розмірі 2 468, 16 грн., грошову компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 4 980,8 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.05.2018 р. по 31.08.2018 р., в розмірі 28 047, 18 грн., вихідну допомогу в розмірі 24 488, 95 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з «10.08.2018 року» на «10.05.2018 року».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ «БЛІЦ-ІНФОРМ» на користь держави судовий збір в розмірі 768,4 грн.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Позивач ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ «БЛІЦ-ІНФОРМ» - , м. Київ, вул. Мурманська, 7.

Повний текст рішення суду складено 13.02.2019 р.

Суддя