ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5861/19 Справа № 204/2535/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Тітова І. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2016 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И Л А:

08 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку регресу. Просив стягнути з відповідача суму в розмірі 9 584,42 грн. та судовий збір (а.с.3-4).

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2016 року позов ПАТ «СК «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку регресу задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «АХА Страхування» матеріальну шкоди у розмірі 9 584 грн. 42коп. Вирішено питання щодо судового збору (а.с.53-55).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення (а.с.90).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимоги відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що він є неналежним відповідачем по справі, відповідно до ст. 13.1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, так як обов`язок відшкодування заподіяних збитків покладено на МТСБУ.

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 серпня 2013 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Мерседес Бенц, державний номер НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з автомобілем "Тойота Яріс", державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Під час ДТП автомобілі отримали пошкодження.

ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що підтверджується постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2013р., яка набрала законної сили 15 жовтня 2013 р. (а.с.20).

Транспортний засіб «Toyota Yaris», номерний знак НОМЕР_2 , належить ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.17).

Відповідно до договору № ТП109879Га/13дп від 29 квітня 2013 року добровільного страхування наземного транспорту "Все включено", укладеного між ПАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 , транспортний засіб «Toyota Yaris», номерний знак НОМЕР_2 , було застраховано на випадок пошкодження на строк з 30 квітня 2013 року по 29 квітня 2014 року (а.с.5-14).

Власник транспортного засобу «Toyota Yaris», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 звернулась до страхувальника з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с.15-16).

За даними довідки міліції, яка була видана громадянці ОСОБА_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 26 серпня 2013 року автомобіль «Toyota Yaris», номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження "задній бампер" (а.с.18).

Згідно відомостей № НОМЕР_4 про дорожньо-транспортну пригоду 26 серпня 2013 року сталося зіткнення легкового Mercedes - Benz 110 CDI, державний номер НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_3 , під керуванням ОСОБА_1 та легкового «Toyota Yaris», номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , під її керуванням, внаслідок чого останньому автомобілю було завдано механічні пошкодження, а саме у задній центральній частині (а.с. 19).

27 серпня 2013 року було складено акт огляду транспортного засобу, відповідно до якого транспортному засобу «Toyota Yaris», номерний знак НОМЕР_2 , були спричинені механічні пошкодження на задньому бамперу (а.с.21-22), що також підтверджується фототаблицею (а.с. 23-24).

Відповідно до ремонтної калькуляції та рахунку №АМ-8564 від 28.08.2013 року вартість робіт з ремонту транспортного засобу «Toyota Yaris», номерний знак НОМЕР_2 , становить 9 584,48 грн. з ПДВ (а.с. 25-27).

На підставі розрахунку страхового відшкодування та страхового акту № 1.002.13.10700/VESKO32349 від 12 вересня .2013 року позивач сплатив за ремонт транспортного засобу «Toyota Yaris», номерний знак НОМЕР_2 , страхове відшкодування у розмірі 9 584,48 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 57 710 від 13 вересня 2013 року (а.с.30-31).

25 вересня 2015 року позивач звернувся із письмовою претензією до відповідача на суму 9 584,24 грн. №ЛВ0017992, яку було направлено на його адресу (а.с. 32-33). Відповідачем сума не відшкодована.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та наявності у ПАТ «СК «АХА Страхування» права вимоги в порядку регресу стягнення суми виплаченого страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статті 979 ЦК України та 16 Закону України «Про страхування» визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем за договором страхування виплачено страхове відшкодування потерпілій стороні, а тому до позивача перейшло право вимоги до винної особи.

Щодо доводів апелянта про те, що він є неналежним відповідачем по справі, відповідно до ст. 13.1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів тоді, як обов`язок відшкодування заподіяних збитків покладено на МТСБУ, колегія суддів зазначає наступне.

ОСОБА_4 надано посвідчення інваліда війни Серія НОМЕР_6 та зазначено, що він є інвалідом 3 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с.77).

Відповідно до пп. 13.1 ст. 13 Закону учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Для учасників бойових дій та інвалідів війни, що визначені законом, інвалідів I групи умовою їх страхування є особисте керування належними їм транспортними засобами, а для інвалідів I групи - також і керування належними їм транспортними засобами іншою особою в їх присутності. Отже, особи, наведені у пункті 13.1 статті 13 Закону № 1961, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів Моторного бюро із фонду захисту потерпілих.

Аналіз положень ст. 13 Закону вказує на те, що однією з обов`язкових умов відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є особи, зазначені у пункті 13.1 вказаної статті, такою умовою є керування транспортним засобом, який належить учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі.

З матеріалів справи вбачається, що легковий автомобіль Mercedes - Benz 110 CDI, державний номер НОМЕР_5 , яким керував ОСОБА_1 , належить ОСОБА_3 , тому посилання апелянта нате, що він є неналежним відповідачем по справі, відповідно до ст. 13.1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - є безпідставними.

Інші доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам законодавства і його слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2016 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: