Справа № 589/935/18
Провадження № 2/589/232/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.,

з участю секретаря судового засідання Ніколаєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2018 року акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту Банк) звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.09.2012р. в розмірі 15888 грн 24 к., посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань.

В свою чергу відповідач 11.11.2018р. надав до суду відзив, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування такої своєї позиції зазначив, що позивачем у складі заборгованості неправомірно нараховані одночасно пеня та штрафи, що свідчить про притягнення до одного виду юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення та суперечить приписам ст. 61 Конституції України. Акцентував увагу суду на зависокому розмірі пені, вважаючи при цьому, що таким чином Банк зловживає своїми правами. Також відповідач просив суд застосувати інститут позовної давності та здійснити у зв`язку з цим перерахунок заборгованості. Крім того, зазначав, що після втрати відповідачем банківської картки 20.11.2016р. невстановлена особа заволоділа грошовими коштами, що малися на її рахунку в сумі 5000 грн, а заборгованість, що існувала у відповідача перед Банком, на той час (1124 грн 26 к.) погашена в повному обсязі. У доповненнях до відзиву від 11.03.2019р. відповідач також вказував про відсутність у підписаній ним анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, в свою чергу, надані Банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ним не підписані та не є складовою укладеного між ним та Банком кредитного договору. Таким чином відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

16.04.2019р. позивач надав відповідь на відзив, у якій на спростування доводів відповідача, покладених в обґрунтування відзиву, зазначив, що між Банком та ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений договір приєднання, шляхом заповнення останнім відповідної анкети-заяви, на підставі якої був відкритий картковий рахунок, ключем до якого є пластикова картка, яку отримав позичальник та мобільний телефон, який він зазначив у своїй заяві. Таким чином Банк надав можливість Позичальнику користуватись картковим рахунком, а той в свою чергу зобов`язався сплачувати Банку винагороду (проценти). Позивач зазначає, що Правила та Умови є лише публічною офертою, а позичальник, підписуючи анкету-заяву, приєднується до Умов та Правил, що становлять договір між сторонами. За доводами представника позивача вимоги Банку щодо стягнення заборгованості відповідають вимогам закону та визначені умовами договору. При цьому, щодо втрати відповідачем банківської картки та зняття з її рахунку коштів невстановленою особою зазначив, що про цей факт відповідач не повідомив Банк, а тому, посилаючись на п. 14.16 ст. 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», вважає, що відповідальність за ризик збитків у такому випадку несе відповідач. Відтак вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

У судове засідання представник позивача не з`явився. До позову додав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить провести розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, також в цих заявах зазначили, що проти задоволення позовних вимог заперечують з підстав, викладених у відзиві та доповненнях до нього.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

26.09.2012р. АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (Позичальник) уклали кредитний договір (без номеру), у відповідності до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

За доводами позову відповідач належним чином не виконував своїх договірних зобов`язань з повернення тіла кредиту та сплати процентів, внаслідок чого відповідно до розрахунку Банку станом на 14.02.2018р. у відповідача перед Банком утворилась заборгованість на загальну суму 15888 грн 24 к., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7095 грн 75 к.; заборгованість за нарахованими відсотками - 2824 грн 40 к.; нарахована пеня - 4735 грн 32 к.; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина) 500 грн та штраф (процентна складова) 732 грн 77 к.

Першочергово суд вважає необхідним оцінити доводи відповідача щодо втрати ним банківської картки та заволодіння грошима на її рахунку в розмірі 5000 грн невстановленою особою внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Так, з наявного в матеріалах справи витягу з ЄРДР /а.с. 52/ вбачається, що 20.11.2016р. за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою: АДРЕСА_2 , після втрати ОСОБА_1 банківської картки « Приватбанк » невстановлена особа таємно викрала грошові кошти у сумі 5000 грн з рахунку останнього. За даним фактом Шевченківським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснювалося кримінальне провадження № 0006026 за ч. 1 ст. 190 КК України, яке закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто через відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Слід також зазначити, що з наданої суду банківської виписки по картковому рахунку відповідача за вказаний період (20 листопада 2016 року) жодних операцій на заявлену ним суму в розмірі 5000 грн. не має.

Тобто доводи відповідача про неправомірне заволодіння його грошима іншою особою спростовуються наявними у матеріалах справи документами.

Крім того, як вбачається з положень п. 14.16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Проте жодних доказів на підтвердження повідомлення Банку з дотриманням приписів п. 14.16 ст. 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» про втрату банківської картки ОСОБА_1 суду не надав.

З огляду на викладене у сукупності, відповідні доводи ОСОБА_1 судом до уваги не приймаються як недоведені та безпідставні.

В свою чергу, вирішуючи заявлені позивачем вимоги, суд вважає за необхідне дослідити умови вказаного договору, укладеного між сторонами, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві від 26.09.2012 року процентна ставка не зазначена, наданий Банком Витяг з Тарифу обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем не підписано.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначав, що підпис відповідача в анкеті-заяві про приєднання свідчить про факт його ознайомлення та згоду з Умовами та Правилами надання банківський послуг, а також Тарифами банку.

На підтвердження цих вимог позивач надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в яких визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення Банку, який може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем витяги з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанком, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вищевикладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Велика Палата у вказаній постанові зробила наступний правовий висновок: витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами та неустойкою.

Також зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 26 вересня 2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Підсумовуючи наведене, позов Банку підлягає задоволенню лише в частині стягнення з відповідача отриманої суми кредитних коштів, а саме заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7095 грн 75 к.

Разом з тим, відповідач подав заяву про застосування судом позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відмови у стягненні з відповідача заборгованості через пропуск позивачем строку позовної давності, суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Доказів того, що між сторонами досягнуто домовленість про збільшення позовної давності матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, до спірних правовідносин підлягає застосуванню строк позовної давності, установлений законом, тобто статтею 257 ЦК України.

При цьому, аналізуючи умови договору та зміст наведених вище правових норм ст. 253, ч. 1 ст. 261 ЦК України, суд дійшов висновку, що за даним договором, який не містить строку повернення кредиту, і строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, при пред`явленні цього позову строк позовної давності не сплив, а тому суд відхиляє відповідні доводи відповідача.

Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 11, 261, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 629,1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3/ на користь акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» /, адреса: вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпро/ заборгованість за кредитним договором від 26.09.2012р. в сумі 7095 грн 75 к. /сім тисяч дев`яносто п`ять грн 75 к./

Стягнути з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3/ на користь акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» /, адреса: вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпро/ судовий збір в сумі 786 грн 92 к. /сімсот вісімдесят шість грн 92 к./

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова