ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6034/19 Справа № 215/2646/18 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М.І. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про визнання недійсним рішення комісії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електричні мережі", яким просить суд визнати недійсним рішення комісії Криворізьких міських електричних мережпо розгляду Акту про порушення №103247 від 17 червня 2016 по нарахуванню фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 вартості недорахованої електричної енергії по договірній потужності за період з 04 серпня 2014 року по 17 червня 2016 року в сумі 70091,80 гривень. 01 серпня 2018 надав суду додатковий позов, яким визначив додаткові обставин, якими обґрунтовує заявлені позовні вимоги (а.с.2-9, 88-89).

Позов мотивований тим, що 12 липня 2004 року між ним та відповідачем було укладено договір №604163 про постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 з 2006 року АДРЕСА_3 , бар , потім фітнес - клуб. 17 червня 2016 року відповідачем було складено акт про порушення №103247, в якому зазначено, що він нібито порушив Правила користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_5 . Поряд з цим, за вказаною адресою між ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» та ним жодного договору постачання електричної енергії не укладалося. 06 червня 2018 відповідачем було складено протокол №10/04, відповідно до якого він повинен відшкодувати збитки в сумі 70091,80 грн. Також посилався на те, що при складанні акту про порушення №103247 від 17 червня 2016 року він був особисто присутній, але йому не були продемонстровані зазначені в акті виявлені ознаки втручання у розрахунковий засіб обліку електроенергії під впливом радіочастотного випромінювача, при наявності та цілісності пломб та індикатору, відсутності пошкодження корпусу або скла, про що зафіксовано у самому акті. Також відсутності жодних сторонніх приладів у спеціальній шафі (у якому знаходиться лічильник електричної енергії) який було встановлено та опломбовано представниками відповідача, та на момент здійснення перевірки цілісність шафи та пломби порушено не було, що також зафіксовано у акті про порушення. На засіданні комісії КМЕМ по розгляду Акту, яка відбулася 06 червня 2018 йому стало відомо про наявність протоколу від 17 червня 2016 інструментальної оцінки характеристик виявленого незаконного діючого джерела радіозавад РЕЗ, ВП, який був вказаний у п.1 Додатку до Акту про порушення, про наявність якого уповноважені особи при складані акту його не повідомили та в самому Акті на нього не посилаються. Крім цього у Протоколі № 10/4 від 06 червня 2018 засіданні комісії КМЕМ по розгляду Акту відсутні посилання на норми Правил користування електричної енергії, які на їх думку було порушено, та не зазначено вид порушення, що унеможливлює, відповідно до підпункту 1-8 пункту 2.1 цих Правил, визначити обсяг та вартість електричної енергії. Також позивач зазначає, що рішення оформлене протоколом №10/4 від 06 червня 2018 було ухвалено не повноважними членами комісії з огляду на те, що станом на 21 травня 2018 у зв`язку зі зміною типа Товариства, змінено його найменування з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» на Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» структурна одиниця Криворізькі міські електричні мережі була зупинена, тому оскаржуване рішення є недійсним. З огляду на вказані обставини, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення, оформлене протоколом №10/4 від 06 червня 2018, а також стягнути понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року позов задоволено та ухвалено визнати недійсним та скасувати рішення комісії Криворізьких міських електричних мереж АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» по розгляду Акту про порушення №103247 від 17 червня 2016 року по нарахуванню фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 вартості недорахованої електричної енергії по договорній потужності за період з 04 серпня 2014 року по 17 червня 2016 року у сумі 70091,80 грн., яке оформлено протоколом комісії Криворізьких міських електричних мереж №10/4 від 06 червня 2018 року; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що у комісії були відсутні підстави для застосування Методики для здійснення на підставі Акта розрахунку обсягу та вартості не облікованої енергії, тому рішення комісії, яке оформлено протоколом №10/4 від 06 червня 2018 судом визнається недійсним та таким що підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, у зв`язку з чим ухвалено незаконне та необґрунтоване рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Так, судом встановлено, що 12 липня 2004 між ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» правонаступником якого є «ДТЕК Дніпровські електромережі» та приватним підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір №604163 з додатками до нього про постачання електричної енергії за адресою, яка неодноразово змінювалася: АДРЕСА_6 (а.с.10-29).

Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками технічної перевірки стану електричних приладів обліку електроустановок у фітнес клубі по АДРЕСА_7 , що проводилась 10.08.2016 року працівниками первісного відповідача, у присутності позивача було зафіксовано факт явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів (систем) обліку з метою зміни їх показів радіочастотним випромінювачем.

Про що, на підставі статей 26,27 Закону України «Про електроенергетику», п.п.1.3,5.1,6.40,10.2 Правил користування електричною енергією було складено акт про порушення №103247 від 17 червня 2016 року (а.с.30).

06 червня 2018 року відбулось засідання комісії та складено протокол №10/4, згідно якого на підставі виявленого порушення та відповідно до п.п.2.5, 2.4 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ №562 від 04.05.2006 року (далі Методика), комісією було прийнято рішення провести нарахування позивачу ПП ОСОБА_1 вартості недорахованої електричної енергії (збитків) в розмірі 70091 грн. 80 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у комісії були відсутні підстави для застосування Методики для здійснення на підставі Акта розрахунку обсягу та вартості не облікованої енергії, тому рішення комісії, яке оформлено протоколом №10/4 від 06 червня 2018 судом визнається недійсним та таким що підлягає скасуванню.

Проте, в повній мірі погодитись з висновками суду неможливо, виходячи із наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив визнати недійсним рішення комісії Криворізьких міських електричних мереж по розгляду Акту про порушення №103247 від 17 червня 2016 по нарахуванню приватному підприємцю ОСОБА_1 вартості недорахованої електричної енергії по договірній потужності за період з 04 серпня 2014 року по 17 червня 2016 року в сумі 70091,80 гривень.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник внаслідок здійснення господарської діяльності з надання послуг.

Так, колегія суддів встановила, що договір на постачання електричної енергії укладений між ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» правонаступником якого є «ДТЕК Дніпровські електромережі» та приватним підприємцем ОСОБА_1 .

Оскільки спірні правовідносини виникли саме між юридичними особами, договір про постачання електричної енергії укладений між приватним підприємцем, акт про порушення складений на приватного підприємця, колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття провадження по справі.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки спірні правовідносини виникли між суб`єктами господарювання, розгляд даної справи підвідомчий господарському суду.

Згідно з частиною статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на наведене вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Пунктом 4 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19, 22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч. 2 ст. 377).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає за необхідне закрити провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. Що не позбавляє права позивача звернутись для вирішення даного спору до суду в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст. 377 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про визнання недійсним рішення комісії - закрити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко