Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 522/15261/15-ц

провадження № 61-3317св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_6,

треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_7,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Дьякова Віталія Олександровича, який діє в її інтересах, на рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Журавльова О.Г., Кононенко Н. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_2,

ОСОБА_7, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування у державному реєстрі запису про право власності, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 25 грудня 2006 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд»

(далі - ДП «Дирекція верстатобуд») укладений договір про резервування офісного приміщення, відповідно до умов якого ОСОБА_1 придбала майнові права на нежитлове приміщення загальною площею 303,45 кв. м (будівельний номер) № 1 на 1 поверсі блок-секції № 2, яке буде знаходитись у новозбудованому будинку на АДРЕСА_1.

Також 25 грудня 2006 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та

ДП «Дирекція верстатобуд» укладений договір купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до умов якого після викупу пакету облігацій, що дорівнює загальній площі офісного приміщення, ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 як власники набувають право на отримання офісного приміщення.

Проте, у подальшому позивач дізналась, що зазначене вище приміщення було зареєстровано за іншими особами, а саме за ОСОБА_10 та ОСОБА_6, що стало можливим у зв'язку із зміною адреси будинку з будівельного АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що відповідачі незаконно набули право власності на підставі фіктивних договорів та привласнили належне їй приміщення, ОСОБА_1, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати недійсним видане ОСОБА_3 свідоцтво про право власності від 03 лютого 2014 року № 17276320 на нежитлове приміщення

№ 1 загальною площею 324 кв. м у будинку АДРЕСА_1; скасувати у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про право власності від 30 січня 2014 року № 4546645 за

ОСОБА_3 на Ѕ частину нежитлового приміщення № 1 у будинку АДРЕСА_1; визнати недійсним договір дарування, укладений 25 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус Одеського МНО)

Кіріченко І. Є. за № 213; скасувати у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про право власності від 25 лютого 2015 року

№ 8855424 за ОСОБА_6 на Ѕ частину нежитлового приміщення № 1 загальною площею 324 кв. м у будинку АДРЕСА_1; визнати недійсним видане ОСОБА_3 та

ОСОБА_6 свідоцтво про право власності від 14 серпня 2015 року

НОМЕР_1 на нежитлове приміщення № 1 загальною площею 457,4 кв. м у будинку АДРЕСА_1; скасувати у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про право власності

від 30 січня 2014 року № 10812771 за ОСОБА_3 на Ѕ частину нежитлового приміщення № 1 у будинку АДРЕСА_1; скасувати у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про право власності від 14 серпня 2015 року № 10812791 за ОСОБА_6 на Ѕ частину нежитлового приміщення № 1 у будинку

АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 І право власності на Ѕ ідеальну частку вказаного нежитлового приміщення № 1 загальною площею 324 кв. м у будинку АДРЕСА_1.

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання недійсними свідоцтв про право власності, скасування у державному реєстрі записів про право власності, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що у 2006 році ОСОБА_2 вирішив інвестувати свої кошти у будівництво, тому 25 грудня 2006 року між ним, ОСОБА_1 та ДП «Дирекція верстатобуд» укладений договір про резервування офісного приміщення загальною площею 303,45 кв. м (будівельний номер) № 1 на 1 поверсі блок-секції № 2, яке буде знаходиться у новозбудованому будинку на АДРЕСА_1. Відповідно до умов зазначеного договору замовник здійснив резервування за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вище зазначене приміщення, які вони мають право придбати у власність за умови укладення договору купівлі-продажу цінних паперів та викупу пакету облігацій. Пакет облігацій - це сукупність облігацій, емітованих ДП «Дирекція верстатобуд», в якій кількість облігацій дорівнює загальній площі офісного приміщення.

Проте, під час введення в експлуатацію будинку АДРЕСА_1, де знаходиться належне ОСОБА_2 офісне приміщення, було присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1, а приміщення, яке фактично належить ОСОБА_2, було повторно реалізовано ОСОБА_10, яка 30 січня 2014 року зареєструвала право власності на вказаний вище об'єкт нерухомості у реєстраційній службі.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_2, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати недійсним видане

ОСОБА_3 свідоцтво про право власності від 03 лютого

2014 року №17276320 на нежитлове приміщення № 1 загальною площею

324 кв. м у будинку АДРЕСА_1; скасувати у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про право власності від 30 січня 2014 року № 4546645 за ОСОБА_3 на Ѕ частину нежитлового приміщення № 1 у будинку АДРЕСА_1; визнати недійсним договір дарування, укладений 25 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Одеського МНО Кіріченко І. Є. за № 213; скасувати у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про право власності від 25 лютого 2015 року № 8855424 за ОСОБА_6

на Ѕ частину нежитлового приміщення № 1 у будинку АДРЕСА_1; визнати недійсним видане ОСОБА_3 та ОСОБА_6 свідоцтво про право власності від 14 серпня 2015 року

НОМЕР_1 на нежитлове приміщення № 1 загальною площею 457,4 кв. м у будинку АДРЕСА_1; скасувати у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про право власності

від 30 січня 2014 року № 10812771 за ОСОБА_3

на Ѕ частину нежитлового приміщення № 1 у будинку АДРЕСА_1; скасувати у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про право власності від 14 серпня 2015 року

№ 10812791 за ОСОБА_6 на Ѕ частину нежитлового приміщення № 1 у будинку АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ ідеальну частку нежитлового приміщення № 1 загальною площею 324 кв. м у будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 04 квітня 2017 року (у складі судді Нікітіної С. Й.) позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 14 серпня 2015 року НОМЕР_1, видане ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на нежитлове приміщення № 1 загальною площею 457,4 кв. м у будинку АДРЕСА_1.

Скасовано у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про право власності від 11 серпня 2015 року № 10812771 за

ОСОБА_3 на Ѕ частину нежитлового приміщення № 1 у будинку АДРЕСА_1.

Скасовано у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про право власності від 11 серпня 2015 року № 10812791 за

ОСОБА_6 на Ѕ частину нежитлового приміщення № 1 у будинку

АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір дарування, укладений 25 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Одеського МНО Кіріченко І. Є. за № 213.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ ідеальну частку нежитлового приміщення № 1 загальною площею 324 кв. м у будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 14 серпня 2015 року НОМЕР_1, видане ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на нежитлове приміщення № 1 загальною площею 457,4 кв. м у будинку АДРЕСА_1.

Скасовано у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про право власності від 11 серпня 2015 року № 10812771 за

ОСОБА_3 на Ѕ частину нежитлового приміщення № 1 у будинку АДРЕСА_1.

Скасовано у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про право власності від 11 серпня 2015 року № 10812791 за

ОСОБА_6 на Ѕ частину нежитлового приміщення № 1 у будинку

АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір дарування, укладений 25 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Одеського МНО Кіріченко І. Є. за № 213.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ ідеальну частку нежитлового приміщення № 1 загальною площею 324 кв. м у будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 виконали свої зобов'язання за договорами у повному обсязі,

з посиланням на акт приймання-передачі від 16 березня 2011 року та довідки ДП «Дирекція Верстатобуд» від 16 березня 2011 року про виконання грошових зобов'язань за договором, які підписані директором підприємства ОСОБА_12, відповідно до яких ДП «Дирекція верстатобуд» передала, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли нежитлове приміщення № 1 загальною площею 324 кв. м у будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 24 липня 2015 року, а саме: скасовано арешт Ѕ ідеальної частки нежитлового приміщення № 1 загальною площею 324 кв. м у будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6, та Ѕ ідеальної частки нежитлового приміщення № 1 загальною площею 324 кв. м у будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 виконали свої грошові зобов'язання за договорами про резервування офісного приміщення та купівлі-продажу цінних паперів. Проте, право власності на спірне нежитлове приміщення у вказаних осіб не виникло. Договором купівлі-продажу цінних паперів передбачено лише право на набуття права власності позивачів на нерухоме майно у майбутньому. Проте, у подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконали свого зобов'язання зі сплати коштів за збільшення площі нежитлового приміщення, тобто не виконали умов договорів, що призвело до їх розірвання, про що ДП «Дирекція верстатобуд» повідомила

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 листами та згідно з якими зобов'язання між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ДП «Дирекція Верстатобуд» припинилися.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, адвокат Дьяков В. О., який діє в інтересах ОСОБА_1, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність порушеного майнового права у зв'язку з розірванням договорів резервування офісного приміщення та купівлі-продажу цінних паперів. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази отримання листів про розірвання вказаних договорів, також відповідачами не доведено належними та допустимими доказами про збільшення площі офісного приміщення та виникнення у позивачів обов'язку доплатити за збільшення площі.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, оскільки не перевірив, чи дійсно відбулося розірвання договорів резервування офісного приміщення та купівлі-продажу цінних паперів. Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують надіслання

ДП «Дирекція верстатобуд» позивачам та отримання ними листів про розірвання вказаних договорів. Крім того, ОСОБА_3 у суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення судової технічної експертизи на предмет ідентифікації часу виконання акта прийому-передачі від 16 березня 2011 року та довідки про виконання зобов'язань

від 16 березня 2011 року, проте у задоволенні клопотання відмовлено.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

23 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що 25 грудня 2006 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ДП «Дирекція верстатобуд» укладений договір резервування офісного приміщення, відповідно до пункту 2.1 якого ДП «Дирекція верстатобуд» зобов'язалось здійснити резервування за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 офісного приміщення АДРЕСА_1, загальною запроектованою площею 303,45 кв. м.

На виконання умов вказаного договору резервування офісного приміщення, 25 грудня 2006 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ДП «Дирекція верстатобуд» укладений договір купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до умов якого після викупу пакету облігацій, що дорівнює загальній площі офісного приміщення 303,45 кв. м, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набувають право на отримання офісного приміщення.

Відповідно до пункту 2.3 договору резервування офісного приміщення резервування зазначеного у пункті 2.1 цього договору офісного приміщення здійснюється з метою придбання його замовниками у майбутньому у власність в процесі погашення цільових облігацій, емітованих виконавцем.

На виконання умов договору купівлі-продажу цінних паперів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було здійснено викуп цінних іменних паперів, що підтверджується випискою за рахунком ДП «Дирекції верстатобуд», відповідно до якої 08 лютого 2007 року ОСОБА_1 перерахувала передбачені договором суму 1 164 640 грн для придбання пакету облігацій,

а ОСОБА_2 - 672 680 грн.

Відповідно до акта приймання-передачі від 16 березня 2011 року та довідки ДП «Дирекції верстатобуд» від 16 березня 2011 року про виконання грошових зобов'язань за договором ДП «Дирекція Верстатобуд» передала, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли нежитлове приміщення № 1 загальною площею 324 кв. м у будинку АДРЕСА_1

Після введення в експлуатацію будинку приміщенню було присвоєно нову адресу, а саме: будинок АДРЕСА_1.

Після завершення будівництва площа офісного приміщення збільшилася на 20,55 кв. м - з 303,45 кв. м до 324 кв. м, згідно з обмірами, проведеними Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» (далі - КП «Одеське МБТІ та РОН»).

Пунктом 3.1.3 договору резервування офісного приміщення передбачено, що якщо після завершення будівництва за даними БТІ загальна площа офісного приміщення буде визнана більшою від запланованої, замовник зобов'язується відшкодувати у 5-ти денний термін на користь виконавця різницю за ціною, яка встановлена останнім на момент розрахунків.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 4.2 договору резервування офісного приміщення передбачено, що у разі не оплати або порушення замовниками строків оплати повної вартості пакету облігацій, встановлених договором купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення, виконавець має право розірвати цей договір в односторонньому порядку, повідомивши про це замовника.

Відповідно до п. 5.2 договору купівлі-продажу цінних паперів у разі не оплати або порушення покупцями строків оплати повної вартості пакета цінних паперів, встановлених пунктом 4.2 цього договору, емітент надсилає покупцям повідомлення про необхідність внесення оплати та попереджає про дострокове розірвання цього договору. Покупці у 5-ти денний строк з моменту отримання повідомлення емітента повинні погасити заборгованість. У разі не погашення покупцями заборгованості у встановлений цим пунктом строк, емітент має право розірвати цей договір та повернути покупцям кошти за оплачені останніми цінні папери.

З пояснень ОСОБА_7 вбачається, що у зв'язку із порушеннями умов договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а саме: несплатою різниці у сумі 190 601,25 грн, непред'явленням доказів оплати повної вартості пакету облігацій до 29 січня 2007 року, договір резервування офісного приміщення, який укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ДП «Дирекція верстатобуд», розірвано відповідно до пункту 4.2. вказаного договору, а договір купівлі-продажу цінних паперів, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ДП «Дирекція верстатобуд», розірвано відповідно до пункту 5.2 зазначеного договору.

15 червня 2013 року ДП «Дирекція верстатобуд» надіслало ОСОБА_2 та ОСОБА_1 лист від 07 червня 2013 року, в якому повідомило останніх про те, що договір резервування офісного приміщення розірвано відповідно до пункту 4.2 договору, договір купівлі-продажу цінних паперів розірвано відповідно до п. 5.2 Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Дирекція верстатобуд» надіслало ОСОБА_2 та ОСОБА_1 лист від 14 березня 2011 року із пропозицією виконати умови, а саме: сплатити грошові кошти у сумі 190 601,25 грн, у зв'язку із збільшенням площі відносно запланованої на 20,55 кв. м, пред'явити докази оплати повної вартості пакету облігацій та провести акт звірки.

07 червня 2013 року ДП «Дирекція верстатобуд» надіслало ОСОБА_2 та ОСОБА_1 лист від 07 червня 2013 року, в якому зазначило, що у зв'язку із порушенням умов договору з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_1, несплатою різниці в сумі 190 601,25 грн, непред'явленням доказів оплати повної вартості пакету облігацій та проведенням звірки розрахунків

з ДП «Дирекція верстатобуд» договір резервування офісного приміщення, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_13 та ДП «Дирекція верстатобуд», розірвано відповідно до пункту 4.2 договору, договір купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ДП «Дирекція верстатобуд» розірвано відповідно до пункту 5.2 договору.

Суд апеляційної інстанції встановив, що зазначені обставини підтверджуються копіями вказаних листів та копіями квитанції про відправлення адресатам поштової кореспонденції, що додані до матеріалів справи відповідачами, отже, на думку апеляційного суду, ДП «Дирекція верстатобуд» розірвало договір резервування офісного приміщення та договір купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення в односторонньому порядку.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що до справи додано незасвідчені належним чином копії квитанції про відправлення рекомендованих листів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з яких неможливо визначити, які саме листи і ким направлено. Також зі списку № 1 згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів) не вбачається, коли і які саме документи направлено, зокрема, ОСОБА_1 та

ОСОБА_2

Відповідно до статті 64 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Матеріали справи також містять копії незавірених належним чином двох листів ДП «Дирекція Верстатобуд», які адресовані позивачам, проте, які є фактично угодами про розірвання договору резервування офісного приміщення та договору купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення. Однак, докази відправлення вказаних листів в матеріалах справи відсутні.

Отже, апеляційний суд не перевірив відповідність поданих сторонами доказів вимогам статей 58, 59, 64 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), оскільки в порушення цих вимог надані сторонами копії документів, належним чином не засвідчені.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55), згідно з яким відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи. Перелік документів, на які ставлять відбиток печатки, визначає організація на підставі нормативно-правових актів. Його подають в інструкції з діловодства організації. Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23 (підпису).

Крім того, докази отримання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вказаних листів про розірвання зазначених договорів матеріали справи взагалі не містять.

Отже, умови договорів про розірвання в односторонньому порядку відповідно до пункту 4.2 договору резервування офісного приміщення, де вказано про повідомлення осіб про оплату повної вартості пакета цінних паперів протягом 5-ти днів, не перевірені на предмет належного виконання. Тому, в цій частині обставини справи належним чином апеляційним судом не встановлені, що свідчить про передчасний висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивачі заперечували проти доводів відповідачів, вказуючи на те, що не отримували листи про доплату за збільшення площі офісного приміщення та як наслідок непогодження з висновком товариства про розірвання договорів в односторонньому порядку.

Отже, апеляційний суд не встановив фактичні обставини справи та не перевірив, чи дійсно надсилалися листи про розірвання вказаних договорів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, чи отримували їх позивачі, чи дійсно відбулося розірвання договорів резервування офісного приміщення та купівлі-продажу цінних паперів.

Разом з тим, не можна залишити в силі й рішення суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виконали свої грошові зобов'язання за договором резервування офісного приміщення та договором купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення, сплативши вартість цінних паперів, тобто вчинили дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги для переходу права власності на об'єкт будівництва або для набуття права на майнові права на цей об'єкт.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги та не перевірив обставини справи щодо розміру площі офісного приміщення, на яке дійсно суд визнав право за позивачами, та не встановив, на скільки вона збільшилась під час введення в експлуатацію. У зв'язку з цим не встановив, чи виконали позивачі свої грошові зобов'язання зі сплати коштів за збільшення площі офісного приміщення, якщо таке збільшення відбулося.

Крім того, не звернув уваги та відповідно до вимог статті 10 ЦПК України

(у редакції, чинній на час розгляду справи) не уточнив позовних вимог, щоб ефективно захистити порушені права позивачів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що договір інвестування укладено та виконувався він обома позивачами, позовні вимоги є взаємопов'язаними, тому касаційний суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення судів повністю.

Отже, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Дьякова Віталія Олександровича, який діє в її інтересах, задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 04 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська