ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання недійсними дій банку щодо збільшення процентної ставки за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до АТ «Банк Кредит Дніпро» про визнання недійсними дій банку щодо збільшення процентної ставки за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29.03.2017 року між сторонами був укладений кредитний договір № 401 про отримання кредиту готівкою «споживчого кредиту» у розмірі 137 935 грн.

Фактично отримано суму кредиту на споживчі потреби у розмірі 122 500 грн, оскільки відповідачем одразу утримано комісію за надання кредиту у розмірі 15 435 грн, що було сплачено одноразово в день укладання Кредитного договору, виходячи з суми кредиту на споживчі потреби і строку кредиту.

Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та складає: - на строкову заборгованість по кредиту 9,00% річних; - на прострочену заборгованість по кредиту 56,00% річних.

Відповідно до Додатку №1 до договору існує графік платежів та розрахунок сукупності споживчого кредиту та реальної процентної ставки, де зазначено, що розпочинаючи з 29.03.2017 року, при отриманні споживчого кредиту у розмірі 137 935 грн та фактично отриманого кредиту на споживчі потреби у розмірі 122 500 грн, позивач, відповідно до графіку, 28.03.2020 року повинен повернути відповідачу 229 294,29 грн.

Розпочинаючи з 29.03.2017 року по 29.12.2017 року позивач сплачувала регулярно по 10 000 грн, замість необхідної суми платежу 9765,77 грн, що підтверджуються квитанціями про сплату заборгованості за кредитом. Розпочинаючи з 09.02.2018 року позивач сплачував не у повному обсязі, а частково, про що і повідомила відповідача листом, який ним отримано 13.02.2018 року.

У даному листі, позивачем повідомлено відповідача, що з 08.12.2017 року у позивача сталось погіршення фінансового стану, що пов`язано з втратою роботи позивачем. Також повідомлено, що позивач стоїть на обліку у центрі зайнятості, а також, що чоловік позивача пішов служити в АТО.

На підставі викладеного, позивач просила відповідача увійти в становище та надати кредитні канікули, або зниження ставки по кредиту, тощо. Відповідач ніяким чином не реагував на звернення позивача та у подальшому, без письмового повідомлення, застосував 56,00% річних на прострочену заборгованість. Позивач зазначає, що першу відповідь відповідача на звернення отримано позивачем лише у серпні 2018 року.

Враховуючи зазначене, просила суд визнати недійсним збільшення відповідачем процентної ставки до 56,00% річних на прострочену заборгованість за кредитом, що визначена розділом 9 кредитного договору № 401 від 29.03.2017 року, укладеного між сторонами, за весь час його застосування (а.с.2-11).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року у позові ОСОБА_1 до АТ «Банк Кредит Дніпро» про визнання недійсними дій банку щодо збільшення процентної ставки за кредитним договором - відмовлено (а.с.120-121).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права (а.с.123-137).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року, підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 березня 2017 року між сторонами був укладений кредитний договір № 401 про отримання кредиту готівкою «споживчого кредиту» у розмірі суми 137 935 грн.

Відповідно до розділу 9 кредитного договору, укладеного між сторонами, 29.03.2017 року, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та складає: - на строкову заборгованість по кредиту 9,00% річних; - на прострочену заборгованість по кредиту 56,00% річних.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що застосування банком процентної ставки в розмірі 56% на прострочену заборгованість передбачено умовами договору, укладеного між сторонами. Договір в цій частині позивачем не оспорювався та є дійсним, таким чином банк діяв в межах положень договору, укладеного між сторонами. Вимог щодо нікчемності або недійсності положень договору щодо процентної ставки в розмірі 56% на прострочену заборгованість позивачем не заявлялось.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку.

У договорі, укладеному між сторонами зазначена фіксована процентна ставка 9% та банком в односторонньому порядку не змінювалась, доказів протилежного позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки застосування банком процентної ставки в розмірі 56% на прострочену заборгованість передбачено умовами договору, укладеного між сторонами, договір в цій частині позивачем не оспорювався та є дійсним. Таким чином банк діяв в межах положень договору, укладеного між сторонами.

Вимог щодо нікчемності або недійсності положень договору щодо процентної ставки в розмірі 56% на прострочену заборгованість позивачем не заявлялось.

Крім того, позивачем обрано такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання недійсними певних дій, що суперечить способам, визначеним ст. 16 ЦК України.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з`ясував права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: