КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів: Нежури В.А., Сержанюка А.С.,

при секретарі - Макаровій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року було визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва щодо відмови в призначенні позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Вказував, що до цього часу рішення суду не виконане та відповідач, як правонаступник Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва не лише не виплатив заборгованість, але й не виплачує поточну додаткову пенсію.

На неодноразові звернення щодо необхідності здійснити перерахунок пенсії відповідач не відреагував.

Позивач стверджує, що тривале невиконання рішення суду завдало йому моральної шкоди, він зазнав значних душевних і моральних страждань, які виразилися у погіршенні стану здоров`я та самопочуття, змінився його ритм життя.

На підставі викладеного, просив стягнути з державного бюджету на його користь 134 028,00 грн. за завдану моральну шкоду Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року та ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити.

У апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, заперечує проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на їх безпідставність, необґрунтованість та бездоказовість, вказує на законність рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року.

Державна казначейська служба України відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надала.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року скасуванню з прийняттям у справі постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року не відповідає

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва щодо відмови позивачу в призначенні додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриману суму додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком з 12 травня 2015 року з урахуванням виплачених коштів.

На даний час, рішення суду не виконано, та відповідач, як правонаступник Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва не лише не виплатив йому заборгованість, але й не виплачує поточну додаткову пенсію.

На неодноразові звернення позивача щодо необхідності здійснити перерахунок пенсії відповідач не відреагував.

У січні 2017 року ОСОБА_1 звертався в Дарницький районний суд м. Києва з позовною заявою до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління державної казначейської служби України в якій просив стягнути на його користь 115 200 грн. з державного бюджету за завдану моральну шкоду Управлінням Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва, яка, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року задоволена часткова. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 8 000 грн. за завдану моральну шкоду. В решті позову відмовлено.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року оскаржувалося в апеляційному порядку Лівобережним об`єднанням управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві . В апеляційних скаргах апелянти просили, скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду від 19 квітня 2018 року, апеляційні скарги Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року скасовано та відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В подальшому, 12 червня 2019 року, постанову колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду від 19 квітня 2018 року було скасовано Верховним Судом у складі колегії суддів судової палати Касаційного цивільного суду, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи, постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року, яка набрала законної сили, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року залишено без змін.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року на час розгляду даної справи не виконано.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Протиправність дій відповідача, встановлена рішеннями суду, а тому, не потребує повторного доказування.

За правилами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з п.п. 1 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання.

Згідно з п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, (далі Положення),затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України ( далі Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (п.п. 3 п. 4 Положення).

Згідно із п. 9 Положення, Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

В п.п. 14 п. 4 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2011 року № 1280, вказано, що Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Частиною 1 ст. 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Державна казначейська служба України, діючи від імені держави в цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету.

Пред`являючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, заподіяної органами Пенсійного фонду України, позивач зазначив відповідачами ті територіальні органи фонду, які спричинили йому цю шкоду та Державну казначейську службу України.

Таким чином, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є відповідний орган Казначейської служби та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, Шевченківський районний суд м. Києва у своєму рішенні від 18 жовтня 2019 року вказав, на не доведеність та не обґрунтованість ОСОБА_1 наявності моральної шкоди та її розміру, її причинно-наслідковий зв`язок з протиправними діями територіальних органів Пенсійного Фонду України та не дав належної оцінки цим доводам. Суд також не співставив доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди неправомірними діями органів Пенсійного фонду України з тим, що порушені права позивача щодо нарахування йому пенсії відновлено постановою суду про зобов`язання нарахувати та виплатити йому призначену пенсію, та не визначився чи є само по собі визнання дій органів Пенсійного фонду України протиправними, підставою для звільнення позивача від обов`язку доведення наявності моральної шкоди та її розміру.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

В ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду слід розуміти як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки п. 3 ч. 2 вказаної статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Виходячи з приписів ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказав на те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва щодо відмови в призначенні додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, зобов`язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриману суму додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Бездіяльність відповідача призвела до заподіяння йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, значному погіршенні його стану здоров`я внаслідок цих страждань та необхідності захищати права у судовому порядку.

Посилання Шевченківського районного суду м. Києва в рішенні суду від 18 жовтня 2019 року на те, що підставами відмови ОСОБА_1 в задоволенні позову є те, що позивач вже звертався до тих самих відповідачів, з тим самим предметом позову та з тих самих підстав, а тому питання щодо відшкодування моральної шкоди вже вирішено, а також на те, що згідно з положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, є помилковими так як ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду, що є підставою для відшкодування моральної шкоди внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків працівниками пенсійного фонду, в зв`язку з чим, ОСОБА_1 вимушений був докладати значних зусиль для захисту своїх прав та інтересів, та був змушений витрачати свій вільний час на участь у судових засіданнях, звертатися за правовою допомогою до адвокатів, що у свою чергу свідчить про необхідність докладання позивачем значних додаткових зусиль для організації свого життя.

Безпідставне не нарахування та невиплата позивачу коштів у належному розмірі свідчить про порушення його прав.

Тобто, в судовому порядку встановлено, що саме через незаконні дії Пенсійного Фонду України позивач був змушений звертатись до суду, оскільки йому не було призначено додаткову пенсію, яку відповідач зобов`язаний був призначити і виплачувати без судового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у позові з вище викладених підстав, так як його доводи, формуються на вимогах закону.

При визначенні розміру відшкодування ОСОБА_1 заподіяної моральної шкоди, колегія суддів виходить з вимог розумності і справедливості та приходить до висновку про відшкодування відповідачем заподіяної позивачу моральної шкоди в зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду в розмірі 5000 грн., що буде відповідати фактичному характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), стану здоров`я, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

За таких обставин, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року скасуванню з прийняттям у справі нової постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) 5000 (п`ять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; ).

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: В.А. Нежура

А.С. Сержанюк