Справа № 490/6601/18
н/п 4-с/490/150/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2019 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді - Черенкової Н.П.,
при секретарі Янкевич В.С.,
за участю представника скаржника - ОСОБА_1,
зацікавленої особи - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 на дії Інгульського відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Миколаївській області, зацікавлені особи - ОСОБА_2, ОСОБА_5,-
ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, в якій просив визнати постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ленінського управління юстиції м. Миколаєва від 26.07.2004 року про відкриття виконавчого провадження неправомірною; визнати рішення та дії державного виконавця у виконавчому провадженні з приводу примусового виконання виконавчого листа №2-5-2873 неправомірними; зобов'язати начальника Інгульського ВДВС м. Миколаїв скасувати постанову від 26.07.2004 року про відкриття виконавчого провадження; зобов'язати начальника Інгульського ВДВС м. Миколаїв скасувати постанову від 23.04.2010 року про накладення арешту на майно боржника та заборону на відчудження арештованого майна; скасувати постанову головного державного виконавця Ленінського ВДВС м. Миколаєва щодо скасування постанови від 28.03.2013 року про накладення арешту на майно боржника; скасувати постанову головного державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаїв від 12.04.2018 року про обмеження боржника у праві виїзду за межі України; скасувати постанову головного державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаїв від 12.04.2018 року про тимчасове обмеження у праві полювання боржника; постанову головного державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаїв про обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; скасувати постанову головного державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаїв від 12.04.2018 року про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії. При цьому, у скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що строк звернення до суду із скаргою не пропущений, оскільки ОСОБА_3 отримав копію рішення 26.07.2018 року.
Представник заявника ОСОБА_1 скаргу підтримав у повному обсязі, просив поновити строк на оскарження, оскільки взнав про порушене право з моменту ознайомлення з рішенням суду 26.07.2018 року. При цьому, не заперечував, що шлюб розірвано та отримано свідоцтво про розірвання шлюбу у 2008 році. Ніяких повідомлень та викликів до державного виконавця не отримував. Аліменти на утримання сина не сплачував, пояснивши, що обов'язок сплачувати аліменти на утримання дитини законодавством не передбачено і вони підлягають стягненню тільки за рішенням суду, про наявність такого рішення суду не знав.
При цьому пояснив, що обов'язок утримання дитини виникає за домовленістю між батьками, матеріальну допомогу надавав.
Зацікавлена особа ОСОБА_2 вважала за необхідне залишити скаргу в частині визнання постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ленінського управління юстиції м. Миколаєва від 26.07.2004 року про відкриття виконавчого провадження неправомірною; визнання рішення та дій державного виконавця у виконавчому провадженні з приводу примусового виконання виконавчого листа №2-5-2873 неправомірними; зобов'язання начальника Інгульського ВДВС м. Миколаїв скасувати постанову від 26.07.2004 року про відкриття виконавчого провадження; зобов'язання начальника Інгульського ВДВС м. Миколаїв скасувати постанову від 23.04.2010 року про накладення арешту на майно боржника та заборону на відчудження арештованого майна; скасування постанови головного державного виконавця Ленінського ВДВС м. Миколаєва щодо скасування постанови від 28.03.2013 року про накладення арешту на майно боржникабез розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.
При цьому, виконавець послалась на те, що ОСОБА_3 знав про відкриття виконавчого провадження, отримав виклик до виконавця 07.03.2013 року, про що свідчить реєстр № 183 від 12.03.2013 року, частково сплачував аліменти на суму 950 грн., починаючи з листопада 2004 року, тобто після відкриття виконавчого провадження.
Зацікавлені особи ОСОБА_5 та Інгульський відділ Державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Миколаївській області до судового засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Судом постановлено про продовження розгляду скарги у відсутності осіб, які не з'явились.
У відповідності до ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ЦПК України.
За приписами ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Цивільно-процесуальним кодексом України, певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільно-правових відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.
Додаткового суд враховує, що Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, залишення позову без розгляду з підстав, передбачених законом (пропуск строку звернення до суду) не є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, Європейський Суд з прав людини у п.35 рішення від 12.03.2009 (справа "Плахтєєв та Плахтєєва проти України") зазначив, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, № 18, сс. 17- 18, пп. 35- 36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51- 52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, № 316-B, сс. 80- 81, пп. 62- 67).
Відповідно до пунктів 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" правила регулювання строків подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
Рішенням Центрального суду м. Миколаєва від 23.09.2003 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано та стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, 10серпня ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 12.08.2003 року та до повноліття дитини.

У відповідності до приписів статі 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно рішення суду, відповідач до судового засідання не з'явився, про дату та слухання справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав.

Рішення суду вступило до законної сили, та відповідачем не оскаржувалось.(справа № 2873/2003).

За довідкою Центрального суду від 09.08.2018 року дана цивільна справа знищена, оригінал рішення знаходиться в архіві суду.

Згідно довідки Центрального районного у місті Миколаєві відділу державної реєстрації актів цивільного стану №7173 від 07.02.2019 року, ОСОБА_3 24.01.2008 року доповнив актовий запис про розірвання шлюбу №218 від 20.05.2004 року та отримав свідоцтво про розірвання шлюбу І-ФП №032583 від 24.01.2008 року.

07.06.2004 року виданий виконавчий лист, та 19.07.2004 року даний виконавчий лист пред'явлений ОСОБА_5 до виконання.

17.07.2004 року на ім'я ОСОБА_3 отримано довідку про реєстрацію у м. Миколаєві, вулиці 12-Поздовжній, 47 кв.16, яка знаходиться уматеріалах виконавчого провадження ( л.с. 4).

26.07.2004 року відкрито виконавче провадження.

04.03.2013 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Миколаївського міського управління юстиції направлено вимогу про необхідність з'явитися до державного виконавця 13.03.2013 року для вирішення питання щодо сплати аліментів, яку направлено ОСОБА_3 за адресою: м. Миколаїв, вул. 12-А Повздовжня, що підтверджується реєстром відправлень поштової кореспонденції №49/1.

У матеріалах виконавчого провадження на л.с 24 є вимога (№ 9393 ) про виклик, що відповідає реєстру про вручення ОСОБА_3 № 9393 12 березня 2013 року.

В силу вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За приписами ст. 187 ч.4 СК України,особа, на користь якої присуджено аліменти на дитину, може самостійно подати заяву з виконавчим листом про відрахування аліментів із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу платника аліментів безпосередньо за місцем виплати платникові аліментів заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу.

Батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби, батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.( ст.188 СК України).

Отже, враховуючи те, що національним законодавством України встановлені певні обмеження, зокрема, щодо строку звернення до цивільного суду і це не може вважатися незаконним обмеженням у праві на доступ до суду, а також те, що у цій справі судом достовірно встановлено обізнаність ОСОБА_3 з обов'язком утримання дитини з моменту припинення сімейних відносин у 2004 році, проте з даною скаргою звернувся лише 06.08.2018 року, суд вважає, що скаргу в частині визнання неправомірною постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ленінського управління юстиції м. Миколаєва від 26.07.2004 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5-2873, виданого 07.06.2004 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина; визнання неправомірними рішення та дій державного виконавця у виконавчому провадженні з приводу примусового виконання виконавчого листа №2-5-2873, виданого 07.06.2004 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ; зобов'язання начальника Інгульського ВДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ленінського управління юстиції м. Миколаєва від 26.07.2004 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5-2873; зобов'язання начальника Інгульського ВДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 23.04.2010 року про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_3 та заборону на відчудження арештованого майна; зобов'язання начальника Інгульського ВДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області скасувати постанову головного державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ щодо скасування постанови від 28.08.2013 року про накладення арешту на майно боржникаОСОБА_3 та заборону на відчудження арештованого майна слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. 126, 127, 258, 260, 449 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 на дії Інгульського відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Миколаївській області, зацікавлені особи - ОСОБА_2, ОСОБА_5 в частині:

визнання неправомірною постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ленінського управління юстиції м. Миколаєва від 26.07.2004 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5-2873, виданого 07.06.2004 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина;

визнання неправомірними рішення та дій державного виконавця у виконавчому провадженні з приводу примусового виконання виконавчого листа №2-5-2873, виданого 07.06.2004 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ;

зобов'язання начальника Інгульського ВДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ленінського управління юстиції м. Миколаєва від 26.07.2004 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5-2873;

зобов'язання начальника Інгульського ВДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 23.04.2010 року про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_3 та заборону на відчудження арештованого майна;

зобов'язання начальника Інгульського ВДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області скасувати постанову головного державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ щодо скасування постанови від 28.08.2013 року про накладення арешту на майно боржникаОСОБА_3 та заборону на відчудження арештованого майна - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Н.П. Черенкова