гСправа № 358/1599/18 Провадження № 2/358/104/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кіхтенка С.О.,

за участю: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на спадкове нерухоме майно,

суд,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10.03.2010 року, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.2006 року на ім'я ОСОБА_2, яким підтверджується право власності на земельну ділянку площею 0,5951 га., з кадастровим номером НОМЕР_2, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області. Також, позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,375 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Медвинської сільської ради, Богуславського району Київської області, яка належала ОСОБА_4 на підставі державного акту серії НОМЕР_3 від 11.07.2005 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати ОСОБА_4, після смерті якої залишилось спадкове майно, в тому числі право на земельну частку (пай).

Так, за життя, а саме 06.02.1995 року ОСОБА_4 заповіла все своє майно порівну своїм дітям - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується заповітом, складеним і посвідченим секретарем Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області та зареєстрованим у реєстрі заповітів за №9.

Вказаний заповіт після його складення і посвідчення у лютому 1995 року не змінений, не скасований та на день смерті заповідача був чинний, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.2006 року за реєстровим № НОМЕР_6.

Спадковим майном на яке було видано вказане свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом є: право на земельну частку (пай) у землі яка перебуває у колективній власності КСП «Медвинське», місцезнаходження - Медвинська сільська рада Богуславського району Київської області, розмір 1,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_5.

ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 успадкували по 1/2 вище вказаної земельної ділянки та виготовили державні акти на належні земельні частки.

10.03.2010 року ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею -0,5951 га., з кадастровим номером НОМЕР_2.

14.03.2012 року ОСОБА_3, отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею - 1,1900га, з кадастровим номером НОМЕР_4.

Натомість, в процесі оформлення своїх спадкових прав позивачем було з'ясовано, що сільською радою народних депутатів на ім'я матері позивача було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 2,375 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області, який було видано після смерті спадкодавця ОСОБА_4, а саме 11.07.2005 року.

Таким чином, право на спадкове майно у вигляді вищевказаної земельної ділянки позивач не може оформити в адміністративному порядку, тому що державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця, а згідно п.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Представник позивача ОСОБА_5 подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та без участі позивача, а також зазначила, що позов ОСОБА_2 підтримує.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, а також зазначив, що позов ОСОБА_2 визнає.

Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 відповідно до ст.1223 ч. 1 ЦК України являється спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть спадкодавця та копією заповіту посвідченого 06.02.1995 року секретарем виконавчого комітету Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області.

У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно положень ч. 1 ст. 1270 ЦК України позивач та відповідач прийняли спадщину після смерті спадкодавця, оскільки після відкриття спадщини в шестимісячний строк подали заяви про прийняття спадщини до Богуславської районної державної нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Інші спадкоємці відсутні.

Вказаний вище заповіт після його складення і посвідчення у грудні 1995 року не змінений, не скасований та на день смерті заповідача був чинний, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.2006 року за реєстровим № НОМЕР_6.

Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано в порядку спадкування за заповітом право власності по 1/2 частину земельної ділянку яка перебуває у колективній власності КСП «Медвинське», місцезнаходження - Медвинська сільська рада Богуславського району Київської області, розмір 1,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_5.

Належність спадкодкоємцю ОСОБА_2 земельної частки (паю), розміром - 0,5951 га., з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Медвинської сільської ради, кадастровий номер НОМЕР_2, підтверджується копією державного акту на право власності на земельну частку серія НОМЕР_7, зареєстрованого 10.03.2010 року за НОМЕР_8, виданого Богуславською районною державною адміністрацією Київської області.

Належність спадкодкоємцю ОСОБА_3 земельної частки (паю), розміром - 1,1900 га., з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Медвинської сільської ради, кадастровий номер НОМЕР_4, підтверджується копією державного акту на право власності на земельну частку серія НОМЕР_10, зареєстрованого 27.04.2010 року за НОМЕР_9, виданого Богуславською районною державною адміністрацією Київської області.

Належність спадкодавцю ОСОБА_4 земельної частки (паю), розміром - площею 2,375 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Медвинської сільської ради, Богуславського району Київської області, підтверджується на підставі державного акту серії НОМЕР_3 від 11.07.2005 року та згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,

Оскільки в адміністративному порядку неможливо оформити право власності на спадкову земельну частку (пай), то позивач просить вирішити дане питання в судовому порядку, тому що державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця ОСОБА_4

За змістом ст. 25 ЦК України, здатність фізичної особи мати цивільні права та нести цивільні обов'язки є правоздатністю. Зміст правоздатності складає сукупність тих цивільних прав та обов'язків, які можуть мати фізичні особи. Цивільна правоздатність є невіддільною від самого існування людини, виникає в момент народження і припиняється зі смертю.

Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст. 14 Конституції України.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного суб'єктивного земельного права, суб'єктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку, чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - четвертою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 4 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4).

Згідно ч. 5 п. 5 Постанови ПВС України від 06.11.2009 року за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу місцевого самоврядування який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Судом встановлено, що рішення сесії Медвинської сільської ради від 23.02.2001 року № 66-14-23 ОСОБА_4 у власність передано земельну ділянку, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю видано Медвинською сільською радою народних депутатів 11.07.2005 року, тобто після смерті, що суперечить вимогам ст. 25 ЦК України.

Разом із тим факт належності померлій ОСОБА_4 зазначеної земельної ділянки визнається належним та не оспорюється сторонами.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч.2 ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Відповідно до п. г ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно дост.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні відповідні правовстановлюючі документи.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи, а тому спадкоємцю ОСОБА_2 з дня смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, належить спадкове майно, а саме земельна ділянка, що залишилась після смерті спадкодавця. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_3 від 11.07.2005 року, який був виданий Медвинською сільською радою народних депутатів, спадкодавець ОСОБА_4 була власником земельної ділянки площею 2,375 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Оскільки спадкоємці за заповітом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 але не може в адміністративному порядку оформити право на спадкове нерухоме майно, для захисту її прав на землю даний позов необхідно задовольнити.

Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову.

В матеріалах справи наявна копія посвідчення серії НОМЕР_11, особи, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, виданого позивачу ОСОБА_2.

Згідно п. 10 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 206, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 1218, 1220 ч. 2, 1223 ч.1, 1241, 1268, 1269, 1270 ЦК України, п. 10 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»,

суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10 березня 2010 року, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.2006 року на ім'я ОСОБА_2, яким підтверджується право власності на земельну ділянку площею 0, 5951 га., з кадастровим номером НОМЕР_2, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,375 га., кадастровий номер НОМЕР_12, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Медвинської сільської ради, Богуславського району Київської області, яка належала ОСОБА_4 на підставі державного акту серії НОМЕР_3 від 11.07.2005 року.

Звільнити позивача ОСОБА_2 від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п/п 15.5) п/п 15 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме через Богуславський районний суд Київської області.

Головуючий: суддя С. О. Кіхтенко