Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 127/24847/15-ц

провадження № 61-15671св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророк В. В., ШтеликС. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі: фізична особа-підприємець ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2017 року у складі судді Луценко Л. В. та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів: Шемети Т. М., Берегового О. Ю., Матківської М. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5), ОСОБА_6 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 29 вересня 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитором) та ФОП ОСОБА_5 (позичальником) було укладено кредитний договір № 010/С02-115-0-1/08, відповідно до якого кредитор надав позичальнику кредит у сумі 238 026,62 грн строком до 27 вересня 2021 року зі сплатою 15 % річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісію згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором.

Надання кредитних коштів проводилось згідно з вимогами пунктів 4.1, 4.2 кредитного договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, що підтверджується випискою за рахунком.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору 29 вересня 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 (іпотекодавцем) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т. О., згідно з яким виконання зобов'язань за кредитним договором № 01/С02-115-0-1/08 від 29 вересня 2011 року забезпечено нерухомим майном, а саме: житловим будинком (житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами), загальною площею 81,9 кв. м, АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі свідоцтва про право приватної власності НОМЕР_1, виданого Вінницьким міським житловим управлінням 15 лютого 1973 року; право власності зареєстровано комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 31 серпня 2011 року за № 15460 в книзі № 52, реєстраційний номер 34524002; та земельною ділянкою, загальною площею 0,0761 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 30 квітня 1998 року № 535 та рішення виконкому Вінницької міської ради від 09 листопада 2004 року № 2286, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 15 березня 2005 року за номером 16, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Однак, відповідачем ФОП ОСОБА_5 не виконувались вищезазначені умови, а тому станом на 24 вересня 2015 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 01/С02-115-0-1/08 від 29 вересня 2011 року становить 333 463,24 грн.

У зв'язку з наведеним ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», уточнивши позовні вимоги, просило суд стягнути з ФОП ОСОБА_5 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 010/С02-115-0-1/08 від 29 вересня 2011 року, що утворилася станом на 24 вересня 2015 року в сумі 333 463,24 грн; у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, якийналежить на праві власності ОСОБА_6, житловий будинок АДРЕСА_1, встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки 987 302,00 грн, та земельну ділянку, загальною площею 0,0761 га, на якій розташований будинок з відповідними погосподарськми спорудами, встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки 403 330,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010/СО2-115-0-1/08 від 29 вересня 2011 року в сумі 333 463,24 грн.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 010/СО2-115-0-1/08 від 29 вересня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок (житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами), загальною площею 81,9 кв. м, номер АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_6 та звернуто стягнення на земельну ділянку, загальною площею 0,0761 га, на якій розташовано вказаний будинок.

Встановлено початкову ціну реалізації житлового будинку в розмірі 987 302,00 грн та земельної ділянки в розмірі 403 330,00 грн.

Стягнуто в рівних частках з ФОП ОСОБА_5 та з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 5 001,95 грн та витрати за проведення комплексної оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи у розмірі 5 100,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ФОП ОСОБА_5 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувалися, порушувались умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість, яка підтверджена наданим позивачем розрахунком, а оскільки ОСОБА_6 виступив іпотекодавцем, забезпечивши іпотечним майном вимоги кредитора, тому є правові підстави для звернення стягнення на предмети іпотеки.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2017 року в частині позовних вимог ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» до ФОП ОСОБА_5 скасовано та в цій частині закрито провадження у справі.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2017 року в частині визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки та розподілу судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове.

Встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки: житлового будинку № 14 та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0, 0711 га, розташованих на АДРЕСА_2, - в розмірі 987 302, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» 10 001,95 грн понесених судових витрат.

В решті рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що в резолютивній частині рішення суд першої інстанції виокремив предмет іпотеки: будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, та вказав початкову ціну реалізації земельної ділянки в розмірі 403 330,00 грн, а початкову ціну реалізації будинку - 987 302,00 грн, не звернувши при цьому уваги на те, що зазначені об'єкти (земля та будинок, на якій він розташований) є невід'ємними один від одного та їх загальна вартість складає 987 302,00 грн. В іншій частині висновки суду є законними та обґрунтованими.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У липні 2017 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не взято до уваги доводи відповідачів, що розмір кредитної заборгованості не підтверджений належними доказами, та клопотання про витребування у позивача обґрунтованого та зрозумілого розрахунку кредитної заборгованості. Крім того, суди безпідставно відхилили його доводи, що вартість іпотечного майна набагато перевищує суму кредитної заборгованості, не надали оцінки співмірності суми заборгованості та вартості майна, не врахували при цьому принципи справедливості та добросовісності, оскільки спірне майно є його єдиною власністю та місцем проживання. Також судами не враховано, що строк дії кредитного договору визначено до 2021 року, тому звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СТОРІН

У запереченнях на касаційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначало, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки боржник перестав виконувати зобов'язання за кредитним договором ще в листопаді 2012 року, у зв'язку з чим кредитна заборгованість продовжує зростати. ОСОБА_6, підписавши договір іпотеки, погодився з усіма його умовами.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 29 вересня 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитором) та ФОП ОСОБА_5 (позичальником) укладено кредитний договір № 010/С02-115-0-1/08, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у сумі 238 026,62 грн строком до 27 вересня 2021 року із сплатою 15 % річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісію згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором (а. с. 12-20, т.1).

У додатку № 1 до кредитного договору визначено, що повернення кредиту має здійснюватися рівними щомісячними платежами по 3 840,20 грн (а. с. 21-24, т. 1).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29 вересня 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме:

житловий будинок (з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами), загальною площею 81,9 кв. м, номер АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі свідоцтва НОМЕР_1 про право приватної власності на будівлі, виданого Вінницьким міським житловим управлінням 15 лютого 1973 року на підставі рішення від 18 січня 1973 року № 55, зареєстрованого комунальним підприємством «Вінницьке міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» 19.02.1973 року в книгу за №15460; право власності зареєстровано Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 31 серпня 2011 року за № 15460 в книзі № 52, реєстраційний номер 34524002;

земельна ділянка, загальною площею 0,0761 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 30 квітня 1998 року № 535 та рішення виконкому Вінницької міської ради від 09 листопада 2004 року № 2286, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 15 березня 2005 року за номером 16, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження (а. с. 25-34, т. 1)

09 червня 2015 року позивачем направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань позичальнику ФОП ОСОБА_5 (а. с. 39, т. 1) та вимогу про усунення порушення основного зобов'язання іпотекодавцеві ОСОБА_6 (а. с. 40, т. 1).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з доданим позивачем розрахунком заборгованості ФОП ОСОБА_5 за кредитним договором від 29 вересня 2011 року № 010/С02-115-0-1/08 станом на 24 вересня 2015 року її розмір становить 333 463,24 грн (а. с. 8-11, т. 1) та складається з:

225 697,44 грн - заборгованості за кредитом, в тому числі 42 534,17 грн простроченої заборгованості;

107 765,80 грн - заборгованості за відсотками відсотків, в тому числі 105 261,48 грн простроченої заборгованості.

Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Проте, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції і закриваючи провадження у частині позовних вимог до ФОП ОСОБА_5, та одночасно залишаючи без змін рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, усупереч наведеним нормам матеріального права, не перевірив та не встановив розмір заборгованості боржника перед банком та не зазначив усіх його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Крім того, позовні вимоги до кількох відповідачів, серед яких є хоча б одна фізична особа, мають розглядатися в одному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, нерозривно пов'язані між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення інших вимог.

Такий висновок, викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 14-40цс18, від 21 березня 2018 року у справі № 14-41цс18, від 25 квітня 2018 року у справі № 14-74цс18, від 20 червня 2018 року у справі № 14-224цс18.

Частиною третьою статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Апеляційний суд на зазначені норми матеріального права та обставини справи уваги не звернув, не встановив дійсного розміру кредитної заборгованості, її складових, без встановлення яких задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки апеляційний суд не з'ясував належним чином фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду. Під час нового розгляду справи суду належить урахувати викладене у цій постанові, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

С. П. Штелик