Постанова

Іменем України

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 234/11692/16-ц

провадження № 61-25594св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

треті особи: Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 березня 20117 року у складі судді Карпенко О. М. та рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2017 року у складі колегії суддів: Папоян В. В., Кішкіної І. В., Санікової О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області, про визнання правочину недійсним, повернення сторін у первісний стан, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12 травня 2014 року, близько 11 год 30 хв, невстановлені озброєні особи у камуфльованому одязі, перебуваючи поблизу магазину «Дон», що розташований за адресою: вул. Дніпровська, 4 у м. Краматорськ Донецької області, діючи умисно, незаконно заволоділи належним йому транспортним засобом «Daihatsu terios», державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску, та незаконно позбавили його волі і перемістили до місця подальшого утримання у приміщення Слов'янського міського відділу Служби безпеки України. За цими фактами слідчим Слов'янського міського відділу Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області відкриті кримінальні провадження, які у подальшому об'єднані в одне.

07 червня 2014 року належний йому автомобіль у центрі надання послуг, пов'язаних із використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Донецька (далі ? центр НППВАЗО м. Донецька) без заяви власника перереєстровано згідно з довідкою-рахунком від 23 травня 2014 року № ВІА 435644 на ім'я ОСОБА_5

03 липня 2014 року автомобіль «Daihatsu terios», державний номерний знак НОМЕР_1, перереєстрований у центрі НППВАЗО м. Харкова згідно з довідкою- рахунком від 27 червня 2013 року № ВІА 509700 на ім'я ОСОБА_6 та видане свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2.

Посилаючись на незаконність відчуження належного йому автомобіля, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу «Daihatsu terios» від 23 травня 2014 року, який укладений від імені ОСОБА_4 як продавця, та ОСОБА_5, та подальший договір купівлі-продажу від 03 липня 2014 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Також, просив визнати недійсними та скасувати довідки-рахунки, перереєстрацію транспортного засобу на відповідачів та видані їм свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Крім цього, просив визнати за ним право власності на автомобіль, відновити реєстрацію його права власності на транспортний засіб та витребувати майно із чужого незаконного володіння від ОСОБА_6

У січні 2017 року ОСОБА_6 подала зустрічний позов, в якому у зв'язку з оспорюванням ОСОБА_4 її права власності на транспортний засіб «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, який придбаний нею на підставі договору купівлі-продажу, просила визнати за нею право власності на цей транспортний засіб.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23 березня 2017 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, укладений 23 травня 2014 року. Визнано недійсною та скасовано довідку-рахунок від 23 травня 2014 року № ВІА 435644. Визнано недійсною та скасовано перереєстрацію транспортного засобу «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, проведену 07 червня 2014 року. Визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_5, що видане 07 червня 2014 року. Визнано недійсним та скасовано зняття з обліку для реалізації автомобіля марки «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, за заявою ОСОБА_5, проведену 10 червня 2014 року. Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, укладений 03 липня 2014 року. Визнано недійсною та скасовано довідку-рахунок від 27 червня 2014 року № ВІА 509700. Визнано недійсною та скасовано реєстрацію транспортного засобу «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, проведену 03 липня 2014 року. Визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_6, що видане 03 липня 2014 року. Визнано право власності на транспортний засіб - автомобіль марки «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, за ОСОБА_4 Відновлено реєстрацію права власності на транспортний засіб - автомобіль «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, за ОСОБА_4 В іншій частині позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 про визнання права власності відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що автомобіль вибув із володіння позивача не з його волі, тому оспорюванні правочини є недійсними. Відмовляючи у задоволенні вимог про витребування автомобіля із чужого незаконного володіння, суд виходив із того, що такий автомобіль не знаходиться у володінні відповідача.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 березня 2017 року скасовано у частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними та скасування довідки-рахунку від 23 травня 2014 року № ВІА 435644, перереєстрації транспортного засобу «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, за ОСОБА_5, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_5, зняття з обліку для реалізації автомобіля марки «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, за заявою ОСОБА_5, договору купівлі-продажу транспортного засобу «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, укладеного 03 липня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який оформлений довідкою-рахунком від 27 червня 2014 року № ВІА 509700, довідки-рахунку від 27 червня 2014 року № ВІА 509700.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування довідки-рахунку від 23 травня 2014 року № ВІА 435644, перереєстрації транспортного засобу «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, за ОСОБА_5, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_5, зняття з обліку для реалізації автомобіля марки «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, за заявою ОСОБА_5, договору купівлі-продажу транспортного засобу «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, укладеного 03 липня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який оформлений довідкою-рахунком від 27 червня 2014 року № ВІА 509700, довідки-рахунку від 27 червня 2014 року № ВІА 509700 відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що місцевий суд помилково визнав договір купівлі-продажу транспортного засобу від 03 липня 2014 року недійсним, оскільки позивач не є стороною цього договору його права як власника майна не можуть бути захищенні шляхом застосування правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України. Задовольняючі позовні вимоги щодо визнання недійсною та скасування окремо довідки-рахунку, визнання недійсною перереєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_5, визнання недійсним та скасування зняття з обліку транспортного засобу для реалізації за заявою останнього, та визнання недійсною і скасування довідки рахунку, перереєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_6, місцевий суд не врахував, що зазначені довідки та подальша реєстрація транспортного засобу не є правочином, не мають окремого правового значення та визнання їх недійсним і скасування є зайвим.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників у справі

У серпні 2017 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2017 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову та задовольнити зустрічний позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не довів факт вибуття автомобіля із його володіння не з його згоди. При цьому, належним доказом, який б підтверджував такі обставини може бути лише вирок суду, який набрав законної сили.

У листопаді 2017 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_6, в якому заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої і апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

У березні 2018 року від ОСОБА_5 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_6, в якому заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої і апеляційної інстанцій. Зазначає, що він повністю визнає позовні вимоги ОСОБА_4 ОСОБА_6 не є добросовісним набувачем автомобіля, оскільки, укладаючи договір-купівлі продажу автомобіля, остання формального власника автомобіля не бачила, будь-яких документів та сам автомобіль від нього не отримувала.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справа разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що 25 вересня 2010 року на підставі довідки-рахунку від 10 жовтня 2010 року № 120446 за ОСОБА_4 зареєстрований автомобіль «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, у центрі НППВАЗО м. Слов'янськ.

07 червня 2014 року належний ОСОБА_4 автомобіль «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, у центрі 3НППВАЗО м. Донецька перереєстровано на нового власника ОСОБА_5 за довідкою-рахунком від 23 травня 2014 року ВІА 435644.

10 червня 2014 року вказаний автомобіль центром НППВАЗО м. Краматорська знято з обліку для реалізації за заявою власника автомобіля ОСОБА_5

03 липня 2014 року його автомобіль «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, зареєстрований у Центрі НППВАЗО м. Харкова на ім'я ОСОБА_6 із видачею номерних знаків НОМЕР_4 та свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 згідно з довідкою-рахунком від 27 червня 2013 року № ВІА 509700, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецзнак».

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою ? третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що автомобіль «Daihatsu Terios», державний номерний знак НОМЕР_1, вибув із власності позивача не з його волі, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми статей 203, 215 ЦК України, у зв'язку із чим обґрунтовано визнали недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 23 травня 2014 року, оскільки він укладений без вільного волевиявлення позивача.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у визнанні недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 03 липня 2014 року, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, позивач не є стороною цього правочину та його права як власника майна не можуть бути захищенні шляхом застосування правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про витребування автомобіля із чужого незаконного володіння відповідача, суди попередніх інстанцій, встановивши, що вказаний автомобіль не знаходиться у володінні відповідача, дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення цих вимог.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що належним доказом, який підтверджував би факт вибуття автомобіля із володіння позивача не з його волі, може бути лише вирок суду, який набрав законної сили, є необґрунтованим з огляду на таке.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суди попередніх інстанцій, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, зокрема матеріали кримінального провадження № 0004059, встановили факт викрадення автомобіля у позивача, який у подальшому був відчужений на користь третьої особи без волі позивача.

Таким чином, наведені обставини були предметом дослідження й оцінки судів. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій ? без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 березня 2017 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик