Провадження №22-ц/812/277/19
П О С Т А Н О В А
Іменем України

12 лютого 2019 року м. Миколаїв
колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С .

розглянувши в порядку спрощеного провадження у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу №489/3721/17 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення, яке постановив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Рум`янцевої Надії Олексіївни о 9 годині 45 хвилині у приміщенні цього суду 05 жовтня 2018 року, повний текст якого складений 16 жовтня 2018 року, за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2017 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № б/н від 15 жовтня 2010 р. (далі Договір), укладеного між Банком та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 30 червня 2017 р. утворилась заборгованість по сплаті кредиту у загальному розмірі 150 473 грн. 93 коп., з яких 7 636 грн. 57 коп. - заборгованість за кредитом, 131 105 грн. 74 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4090 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи 500 (фіксована частина) та 7 141 грн. 62 коп. (процентна складова), позивач просив стягнути зазначену заборгованість, а також судові витрати в розмірі 2 257 грн. 11 коп.

Відповідач відзиву на позов не надавав але його представник направив до суду клопотання про долучення документів на підтвердження того, що відповідач проходив військову службу у військовому резерві з 07 серпня 2014 р.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2018 р. в задоволені позову Банку відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що після підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, відповідно до яких позивач зобов`язувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором підтверджено факт порушення відповідачем умов кредитного договору та невиконання зобов`язань, що випливають з нього.

Встановивши, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах України з 07 серпня 2014 року по 12 березня 2015 р. у батальйоні спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 Північного ТрУ НГ України, має статус учасника бойових дій, пославшись на положення Закону України від 20 травня 2014 р. № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», яким внесені зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - доповнено пунктом 15 наступного змісту: «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються», суд дійшов висновку, що позивачем не надано розрахунок заборгованості з урахуванням перебування відповідача на військовій службі в особливий період, суд не наділений спеціальністю бухгалтерського обліку та не уповноважений здійснювати розрахунки самостійно, а тому прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі Банк вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи й просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем не надано доказів, що він звертався до установ Банку з вимогою щодо перерахунку заборгованості у зв`язку із перебуванням на військовій службі, всі операції за кредитним договором, а також те, як проводилися нарахування чітко відображені в розрахунку заборгованості, що не було проаналізовано судом. Також не взяті до уваги зміст Узагальнень судової практики розгляду цивільних спав, що виникають з кредитних правовідносин, про те, що у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місто невиконання зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. В апеляційній скарзі звертається увага на положення ст. 143 ЦПК України, а також, що встановлення неправильності розрахунку заборгованості, його неточності можливо лише за допомогою економічної експертизи, однак така не проводилась і клопотання про її проведення відповідачем не заявлялось. Суд звузив права позивача на судовий захист, оскільки виключив своєчасне вирішення спору.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням закону рішення суду не відповідає.

Відмовляючи у позові, суд виходив з того, що позивачем не надано розрахунку заборгованості з урахуванням періоду проходження відповідачем військової служби.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки його зроблено без повного встановлення обставин, що мають значення у справі, та всупереч вимогам матеріального і процесуального права, та фактично суд усунувся від вирішення спору.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Суд в порушення вказаних процесуальних норм не вжив заходів щодо повного та всебічного встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема щодо укладання кредитного договору, отримання кредитних коштів відповідачем, не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, чи підтверджується такий розрахунок випискою по рахунку, яка містить операції по рахунку клієнта, не роз`яснив позивачеві наслідки невчинення процесуальних дій, а тому дійшов висновку про неможливість визначення заборгованості за договором передчасно.
Відповідно до частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи викладені вимоги закону, обставини справи, з метою виконання вимог цивільного законодавства, усунення суду першої інстанції від повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про можливість дослідження наданих позивачем до суду апеляційної інстанції доказів: виписки з особового рахунку позичальника ОСОБА_1 , довідки про видачу ОСОБА_1 кредитних карток.

Звертаючись з позовом, позивач зазначав, що 15 жовтня 2010 р. ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву без номеру про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ, на підставі якої останній отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту, розмір якого змінювався.
Також відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді та розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів відповідачем утворилась заборгованість.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Таким чином, ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, отримавши та ознайомившись із Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, уклав з позивачем договір про надання банківських послуг, що підтвердив своїм підписом.

Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання документу та приєднання до Умов і правил, Тарифів) і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо усіх істотних умов, притаманних даному виду договору. Зокрема, умови надання банківських послуг в тому числі кредитування, та виконання умов договору, в тому числі відповідальність сторін визначені Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами.

Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту.

Згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку позичальника ОСОБА_1 , яка відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом бухгалтерського обліку (а.с. 124-131), довідки про видачу відповідачу кредитних карток після укладання договору про надання банківських послуг (а.с. 132), ОСОБА_1 отримав у Банку кредитні картки: 21 травня 2012 р. № НОМЕР_2 з терміном дії 12/15, 20 серпня 2016 р. № НОМЕР_3 з терміном дії 05/16, 11 грудня 2016 р. № НОМЕР_4 з терміном дії 08/16, за допомогою яких використовував кредитні кошти, надані позивачем.

З наведеного вбачається і таке підтверджується матеріалами справи, що 15 жовтня 2010 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (далі Договір), в межах умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, розмір якого змінювався від 5 000 грн. до 8 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Таким чином, Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Банк виконав передбачені Договором зобов`язання, надавши 21 травня 2012 р. відповідачу кредит у вигляді ліміту.

Як вбачається з виписки з особового рахунку позичальника ОСОБА_1 , відповідач систематично використовував кредитні кошти та проводив виплати обов`язкових за умовами договору платежів.

Так, в останнє використання коштів відбулося 29 березня 2013 р., а погашення заборгованості 04 лютого 2015 р.

Факт укладання договору про надання банківських послуг, отримання кредитних карток та використання кредитних коштів відповідач не оспорював.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо погашення кредиту та відсотків по ньому виникла заборгованість за кредитним договором.

Встановлені судом обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору та наявність підстав, передбачених ст.ст. 526, 611, ч.2 ст. 1050 ЦК України, для стягнення на користь Банку із відповідача заборгованості за кредитним договором.

Звертаючись з позовом, Банк наполягав на тому, що у ОСОБА_1 утворилась заборгованість станом на 30 червня 2017 р. в загальному розмірі 150 473 грн. 93 коп., з яких заборгованість по кредиту - 7 636 грн. 57 коп., проценти за користування кредитом 131 105 грн. 74 коп., пеня та комісія 4 90 грн. та штрафи: 500 грн. (фіксована частина), 7 141 грн. 62 коп. (процентна складова).

Суд, відмовляючи в позові, виходив з того, що ОСОБА_1 проходив військову службу, є учасником бойових дій, що виключає нарахування за період проходження служби процентів за користування кредитом та неустойки, позивачем не надано розрахунок заборгованості відповідача з урахуванням перебування його на військовій службі в особливий період, а суд не уповноважений здійснювати розрахунки самостійно.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Статтею 6 Закону встановлено, що до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Як вбачається з витягу з послужного списку, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах України з 07 серпня 2014 р. по 12 березня 2015 р. у батальйоні спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 Північного ТрУ НГ України.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 479 від 09 грудня 2014 р. про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті належності, суверенітету та територіальної цілісності України, ОСОБА_1 в період з 14 серпня 2014 р. по 09 вересня 2014 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті належності, суверенітету та територіальної цілісності України в районні проведення антитерористичної операції м. Слов`янськ, м. Курахово Донецької області.

Згідно наданої суду копії посвідчення серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Законом України від 20 травня 2014 р. № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесені зміни до ст. 14 Закону, яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17 березня 2014 р. указом в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17 березня 2014 р. Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по теперішній час.

Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 р. № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 р. № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

За такого не мають нараховуватися ОСОБА_1 як особі, яка проходила дійсну військову службу в особливий період, з моменту призову і до закінчення служби (з 07 серпня 2014 р. по 12 березня 2015 р.) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед позивачем, а також проценти за користування кредитом.

Однак, такі обставини не виключають наявність і нарахування заборгованості за період до та після проходження позивачем військової служби, тоді як суд в порушення положень ст.ст. 264, 265 ЦПК України не перевірив наданий позивачем розрахунок, не дав йому оцінку та не визначився із заборгованістю.

Враховуючи викладене та відомості із виписки по особовому рахунку відповідача, письмові пояснення представника позивача до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Розмір заборгованості за кредитом згідно розрахунку заборгованості та виписці по особовому рахунку відповідача становить 7 636 грн. 57 коп. Доказів іншого суду не надано.

Між тим, з розміром розрахованих позивачем процентів за користування кредитом, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , а також вимог щодо стягнення неустойки погодитись не можна.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц).

Згідно із правовою позицію, висловленою Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 р. по справі № 614 цс 14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

За умовами укладеного кредитного договору сторони по справі погодили щомісячну сплату заборгованості за кредитом (частинами) та відсотків за наданим кредитом на суму залишку заборгованості.

Відтак, у межах строку кредитування (строку дії картки 31 серпня 2016 р.) відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредитні кошти і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Після закінчення строку дії картки, починаючи з 1 вересня 2016 р., відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість.

За такого позивач має право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки лише в межах строку дії кредитної картки по 31 серпня 2016 р.

Також, з розрахунку вбачається, що позивачем за весь час користування кредитними коштами були нараховані проценти в такому розмірі: 30% з 21 травня 2012 р., 34,8% з 01 вересня 2014 р., 43,20% з 01 квітня 2015 р.

Колегія суддів вважає, що слід виходити із відсоткової ставки у 30 % за весь період нарахування процентів та безпідставним застосування позивачем зміненої (підвищеної) процентної ставки у 34,80% та 43,20%, враховуючи таке.

Суду не надано доказів зміни ставок за процентами згідно із Тарифами банку, ознайомлення з ними відповідача або узгодження їх з відповідачем.

На 17 квітня 2013 р. (остання операція з отримання кредитних коштів відповідачем) заборгованість за кредитом становила 7 636 грн. 57 коп., по процентам 428 грн. 89 коп.

Період з 17 квітня 2013 р. по 06 серпня 2014 р. складає 476 днів. Розмір процентів за один день становить 6,36 грн. ((7636,57 х 30 %) / 360) грн., за 476 днів 3027,36 грн. (30 х 6,36 грн.).

З 07 серпня 2014 р. по 12 березня 2015 р. проценти не нараховуються.

Період з 13 березня 2014 р. по 31 серпня 2016 р. (останній дій дії картки) складає 537 днів. Розмір процентів за один день становить 6,36 грн. ((7636,57 х 30 %) / 360) грн., за 537 днів 3415,32 грн. (30 х 6,36 грн.).

Всього має бути нараховано процентів за користування кредитом 6 871 грн. 57 коп. (428,89 грн. + 3027,36 грн. + 3415,32 грн.).

За цей період погашено 660 грн. процентів, а тому заборгованість за Договором становить: 7636 грн. 57 коп. заборгованості за кредитом та 6 211 грн. 57 коп. заборгованості за процентами.

Щодо вимог про стягнення неустойки.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із наданих позивачем Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених даним договором більше ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитом з врахуванням нарахованих процентів та комісій (п. 2.1.1.7.6) а також що у випадку виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню базова процентна ставка за договором / 30 (нараховується за кожен день прострочки) + 50 (одноразово).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі № 6-2003цс15 і в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обов`язком для судів при застосуванні цих норм права.

Таким, чином позивачем незаконно застосована подвійна відповідальність за одне й те саме порушення позичальником умов Договору, а тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача штраф, який становить 1 192 грн. 41 коп. (500 грн. + ((7636 грн. 57 коп. + 6 211 грн. 57 коп.) х 5%).

З наведеного вбачається, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 15 040 грн. 55 коп. (7636 грн. 57 коп. + 6 211 грн. 57 коп. + 1192 грн. 41 коп.).

Враховуючи викладене, суд помилково дійшов висновку про відмову у позові, а тому рішення суду як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом постановлене нове рішення про часткове задоволення позову слід провести розподіл судових витрат, які поніс позивач в судах першої та апеляційної інстанцій.

При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено 2 257 грн. 11 коп. судового збору, які підлягають поверненню позивачу пропорційно задоволеним вимогам 225 грн. 61 коп. (2257,11х15040,55:150473,93). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено 3 385 грн. 67 коп., а тому поверненню підлягає 338 грн. 41 коп. (3385,67х15040,55:150473,93), а всього необхідно стягнути з відповідача 564 грн. 02 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2018 року скасувати, постановити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_6 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», , рахунок № НОМЕР_7 , МФО № 305299, 15 040 (п`ятнадцять тисяч сорок) грн. 55 коп. заборгованості за договором про надання банківських послуг від 15 жовтня 2010 року, з яких: заборгованість за кредитом - 7636 грн. 57 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом - 6 211 грн. 57 коп., штраф - 1192 грн. 41 коп., а також 564 (п`ятсот шістдесят чотири) грн. 02 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 12 лютого 2019 року