ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/493/19Головуючий у 1-й інстанції Токова С.Є. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
Категорія: 304090000
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач Фетісова Т.Л.

судді Сіренко Ю.В., Гончар Н.І.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач (скаржник) - АТ КБ «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 18.06.2019 (повний текст складено 18.06.2019, суддя в суді першої інстанції Токова С.Є.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості із спадкоємця позичальника, :

в с т а н о в и в :

13.02.2019 АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість в сумі 5719,47 грн., мотивуючи про те, що з метою отримання банківських послуг, 23.07.2013 ОСОБА_2 підписано заяву за якою цього ж дня вона отримала кредит в розмірі 19300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 12.05.2017 позичальник померла, маючи кредитну заборгованість перед банком. Відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , якому позивачем направлено лист-претензію про погашення заборгованості, однак жодних дій на погашення суми боргу спадкоємцем вчинено не було, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 18.06.2019 позов банку залишено без задоволення.

Суд вказав, що позивач не довів належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх вимог про стягнення кредитної заборгованості зі спадкоємця позичальника.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано 03.09.2019 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги у справі. В обґрунтування вказано на те, що на момент відкриття спадщини внаслідок смерті позичальника її грошові зобов`язання перед банком мали чітке грошове визначення. Відповідач у справі не надав доказів погашення заборгованості перед банком. Розрахунок заборгованості, наданий банком, належним чином підтверджує її розмір.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що з метою отримання банківських послуг 23.07.2013 ОСОБА_2 підписано заяву б/н за якою цього ж дня вона отримала кредит в банку у розмірі 19300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позичальник померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що слідує з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17.05.2017.

При цьому позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за вищевказаним кредитним договором у зв`язку з чим, станом на дату смерті її заборгованість перед банком за кредитним договором від 23.07.2013 становила 5719,47 грн., яка складається з наступного: 69,26 грн. - тіло кредиту; 5600,21 грн. - заборгованість за відсотками та 50,00 грн. - пеня.

З претензії кредитора від 22.11.2017, направленій банком Першій Черкаській державної нотаріальній конторі, слідує, що про смерть позичальника (про відкриття спадщини) банк дізнався принаймні в листопаді 2017 року після чого й було направлено відповідне звернення до нотаріуса.

У послідуючому 26.06.2018 ПАТ КБ «Приватбанк» отримало відповідь від нотаріальної контори, в якій зазначено, що у нотаріуса відсутні правові підстави для надання інформації стосовно кола спадкоємців ОСОБА_2 .

Позивач стверджує, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 (відповідач в даній справі), який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , що сторонами у справі не оспорюється.

Позивач вважає, що відповідач, як спадкоємець позичальника, що прийняв спадщину, має нести відповідальність за зобов`язаннями позичальника, що виникли на підставі відповідного кредитного договору перед банком, що й обумовило звернення з цим позовом про погашення кредитної заборгованості до суду.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що передбачено ст. 1218 ЦК України.

Частинами 1, 2 ст.1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Частиною 1 статті 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Крім того, згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З системного аналізу вищевикладених норм права слідує, що у разі наявності у позичальника перед банком кредитної заборгованості на день його смерті ця заборгованість входить до складу спадщини. Спадкоємець, який прийняв відповідну спадщину, несе зобов`язання перед банком по погашенню цієї кредитної заборгованості у сумі, наявній на момент відкриття спадщини (день смерті позичальника), у межах вартості прийнятого у спадщину майна.

У світлі викладеного, апеляційний суд вважає, що для визначення того, яку саме заборгованість відповідач, як спадкоємець позичальника, має погасити банку, необхідно встановити її суму, яка існувала саме на момент відкриття спадщини після смерті позичальника.

Розмір зазначеної кредитної заборгованості в даній справі позивач підтверджує розрахунком станом на 28.12.2018 (а.с.10-13) та ще одним розрахунком (а.с.88-89). Останній розрахунок ідентифікувати та прочитати технічно неможливо, оскільки якість зображення є вкрай низькою, що не дає змоги зрозуміти зміст символів, які в ньому містяться.

Позивач стверджує про те, що сума заборгованості позичальника на день її смерті становила 5719,47 грн.

Одночасно в розрахунку від 28.12.2018 станом на 12.05.2017 (день смерті позичальника) вказано іншу суму заборгованості, а заборгованість у вказаній банком сумі наявна станом на 28.12.2018, тобто цей борг нараховано банком через близько півтора року після смерті позичальника, що суперечить положенням ст. 1218 ЦК України про склад спадщини, яка переходить по спадкоємця боржника.

Крім того, з цього ж розрахунку слідує, що в послідуючому систематично здійснювалося погашення наявного боргу.

Отже доводи позивача в цій справі, в тому числі й наведені в апеляційній скарзі, щодо обґрунтування суми заборгованості, яку має погасити відповідач, є необґрунтованими та суперечливими.

Більш того, апеляційний суд враховує, що згідно положень ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інакше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених ст.1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення із спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Вказані правові висновки зазначено в постановах ВС від 21.08.2019 у справі №320/6489/16-ц та від 28.08.2019 у справі №500/2593/15-ц.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У даній же справі позивач не надав жодного доказу у підтвердження того факту чи є відповідач єдиним спадкоємцем після смерті позичальника, отже чи наявні інші спадкоємці, які мають бути співвідповідачами у справі, а також фактів наявності та об`єму спадкового майна після смерті позичальника, його вартість, у межах якої спадкоємець (відповідач) несе відповідальність перед кредитором в силу вимог ст.1282 ЦК України.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позову банку до спадкоємця боржника про стягнення кредитної заборгованості.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 18.06.2019 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 18.06.2019 у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості із спадкоємця позичальника - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 01.10.2019.

Суддя-доповідач

Судді