ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 року м. Чернівці

справа № 723/1656/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сторжинецького районного суду Чернівецької області від 27 серпня 2019 року, головуючий у першій інстанції Дячук О.О.,

встановила:

ОСОБА_1 у квітні 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочном.

Зазначав, що ОСОБА_2 24 червня 2017 року о 21 год. 40 хв. на території господарства по АДРЕСА_1 на ґрунті неприязних відносин кинув в ОСОБА_1 декілька цеглин, умисно наніс удар дерев`яною палицею по голові, спричинивши ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді садна в тім`яній ділянці по центру, синців по лопатковій лінії, по середньо - ключичній лінії, по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Справа №723/1656/19 Головуючий у 1 інстанції Дячук О.О.

Провадження №22-ц/822/1024/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Посилався на заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав у зв`язку із заподіяння ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, подальшим розладом здоров`я, психологічному дискомфорті, стресі, втраті спокою, витрачання часу на відвідування суду.

Визначав розмір моральної шкоди, виходячи із норм моралі щодо загальнолюдської поведінки у суспільстві, характеру протиправних дій ОСОБА_2 , не здійснення вибачення, не виявлення жалю з приводу вчиненого, фізичних та моральних страждань, ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, засад розумності, виваженості та справедливості.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану злочином в сумі 30000 грн.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 18000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 серпня 2019 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що ініціатором конфлікту був ОСОБА_1 , місцем конфлікту є господарство ОСОБА_2 , що знаходиться по АДРЕСА_1 , заподіяння ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень, не перебування ОСОБА_1 на лікуванні, відсутність вимушених змін у житті ОСОБА_1 .

Зазначає, що є особою пенсійного віку, має на утриманні неповнолітню дитину, окрім пенсії інших доходів не має, є постраждалим від стихійного лиха.

Вважає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги є недоведеним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди частково, суд першої інстанції послався на правила, встановлені ч.2 ст.23, ч.1 ст.1167 ЦК України, та вважав встановленим заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень, які полягають у негативних змінах в житті ОСОБА_1 , пов`язаних із фізичним болем, тривогою, емоційною напругою.

При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь страждань ОСОБА_1 у зв`язку із заподіянням фізичного болю, вину ОСОБА_2 , його подальшу поведінку, вимоги розумності та справедливості.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 24 червня 2017 року о 21 год. 40 хв. на території господарства по АДРЕСА_1 на ґрунті неприязних відносин кинув в ОСОБА_1 декілька цеглин, умисно наніс удар дерев`яною палицею по голові, спричинивши ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді садна в тім`яній ділянці по центру, синців по лопатковій лінії, по середньо - ключичній лінії, по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Отже, вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2018 року встановлено заподіяння ОСОБА_2 24 червня 2017 року о 21 год. 40 хв. на території господарства по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 тілесні ушкодження тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За змістом п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст.212 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, зазначав, що зазнав душевних страждань у зв"язку з заподіянням йому тілесних ушкоджень.

Отже ОСОБА_1 порушено питання про стягнення моральної шкоди, передбаченої п.1 ч.2 ст.23 ЦК України.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставинами, якими ОСОБА_1 обґрунтовувався розмір моральної шкоди, зазначалися норми моралі щодо поведінки у суспільстві, характер протиправних дій ОСОБА_2 , не здійснення вибачення, не виявлення жалю з приводу вчиненого, фізичні та моральні страждання, ступень тяжкості тілесних ушкоджень, засади розумності, виваженості та справедливості.

Однак, судом першої інстанції, не повно враховано характер кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, обсяг страждань і немайнових втрат, яких зазнав ОСОБА_1 у зв`язку із заподіянням легких тілесних ушкоджень, їх тривалість, час та зусилля необхідні для відновлення, засади розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на наведене суд першої інстанції визначив розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 в сумі 18000 грн. на порушення норм матеріального права.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому рішення Сторжинецького районного суду Чернівецької області від 27 серпня 2019 року підлягає зміні в частині розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до 3000 грн. з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно правил пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на позивача.

За змістом пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із частинами третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа "East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року).

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

ОСОБА_1 на підтвердження витрат на правничу допомогу долучено ордер адвоката Богомолової І.Г.

Попередній розрахунок суми судових витрат, які понесені позивачем ОСОБА_1 , дозволяє установити зміст наданих послуг з консультації та складання позовної заяви та їхню вартість 1000 грн.

Натомість, у матеріалах справи відсутні докази здійснення ОСОБА_1 оплати послуг адвоката.

Приєднана до матеріалів справи квитанція про зарахування на рахунок грошових коштів в сумі 1000 грн. сама по собі не свідчить про здійснення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу.

Так, у матеріалах справи відсутні докази, що договором між ОСОБА_1 та адвокатом Богомоловою І.Г. передбачено здійснення оплати послуг шляхом перерахування грошових коштів на рахунок, належності рахунку адвокату Богомоловій І.Г.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат за надання правничої допомоги в сумі 1000 грн. на порушення норм процесуального права.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частин 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до абз.1, 5, 6 п.35 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно пп.1 п. 1 ч.2 ст.4 до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами сплачується судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Судом апеляційної інстанції позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задоволено частково на 10%.

Встановлено, що ОСОБА_1 сплачено судовий збір при поданні позовної заяви в сумі 768 грн. 40 коп. за квитанцією Акціонерного товариства «Альфа-Банк» №1-181ЗК від 17 квітня 2019 року.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено судовий збір в сумі 1152 грн. 60 коп. за квитанцією Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» №0.0..1 від 25 вересня 2019 року.

Отже, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 960 грн. 50 коп.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 серпня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завданої моральної шкоди в сумі 18000 грн. змінити до 3000 грн.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 серпня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн. скасувати.

В решті залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 960 грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 26 грудня 2019 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

О.О. Одинак