Справа № 372/2297/19
Провадження № 2-1359/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2019 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бондаренко Є.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

перекладача Яненко Т.Л.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2019 року до Обухівського районного суду Київської області звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування заявленого позову зазначила, що шлюб між сторонами зареєстровано 03 липня 2010 року. Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалось, втратили почуття кохання та взаємоповаги, з жовтня 2018 року відповідач не проживає з позивачем. Остання не працює та не має змоги працювати, оскільки їх спільний син хворіє на аутизм, в зв`язку з чим потребує постійного догляду з боку матері, ні морально ні матеріально відповідач не допомагає. Шлюб носить формальний характер, примирення з відповідачем вважає неможливим. Просила суд розірвати шлюб та визначити місця проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1

18 липня 2019 року відповідно ухвали Обухівського районного суду Київської області у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, вказавши, що з відповідачем не проживає, збереження шлюбу не можливе, дитина знаходиться на її утриманні та догляді, оскільки хворіє на аутизм, тому просила встановити місце проживання дитини з нею та шлюб розірвати.

Відповідач в судовому засіданні за участі перекладача визнав позовні вимоги у повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 03 липня 2010 року укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_1 серії №1-БК, виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї.

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із позову та заяви позивача, поданої на адресу суду, встановлено, що подальше спільне проживання між сторонами є неможливим.

Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч.1 ст.161 СК України).

Відповідно до ч.1та ч.2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з ч.ч.2,8,9,10 ст.7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року.

На час ухвалення судом рішення малолітній ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , має повних 9 років, відповідно консультаційного висновку спеціаліста має дитячий аутизм, суд вважає, що в його інтересах буде залишення місця проживання з матір`ю ОСОБА_1 , в оточенні інших рідних для дитини людей, в сталому та безпечному середовищі. При встановлених обставинах, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 141, 200, 206, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. ст.ст. 104, 105, 109, 110, 112, 141, 157, 161 Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 03 липня 2010 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1335, розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачеві залишити шлюбне прізвище ОСОБА_1 .

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із матір`ю ОСОБА_1 , залишивши їй дитину для утримання та виховання.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко