Справа № 0827-2-3938/12
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Голубковій М.А,, при секретарі Пегушиній М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування арешту, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій зазначає, що вона є законним власником квартири АДРЕСА_1.

Також вказала, що 25.06.2012 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя було задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

На виконання вказаного рішення 08.02.2012 року стягувачу ПАТ «Укрсиббанк» були видані виконавчі листи № 0827-2-3938/12 пр. 0827/2-1708/12.

Як вказує заявник, звернувшись до нотаріуса, вона довідалась, що на підставі вказаних грошових зобовязань на вказану квартиру накладено арешти в тому числі Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Вказані арешти були накладені в рамках виконавчих проваджень, які вже завершені, а самі матеріали виконавчого провадження були передані до архіву та в подальшому знищені, у звязку із закінченням строку їх зберігання.

Посилаючись на те, що наявність вказаних арештів перешкоджають заявнику розпорядитися своєю власністю, а також у звязку з тим, що в іншому позасудовому порядку заявник не має можливості відновити свої порушені права, просить суд зняти всі арешти з квартири АДРЕСА_2.

В судове засідання заявник не зявилась, про час та місце розгляду заяви повідомлена належним чином, неявка заявника не перешкоджає розгляду справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Так, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 15.12.2005 року посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_4 на праві приватної власності належить заявнику ОСОБА_2.

25.06.2012 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя було задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

На виконання вказаного рішення 08.02.2012 року стягувачу ПАТ «Укрсиббанк» були видані виконавчі листи № 0827-2-3938/12 пр. 0827/2-1708/12.

Вказані виконавчі листи були направлені стягувачем на виконання до Шевченківського відділу ДВС ЗМУЮ.

16.05.2012 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_6 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 0827/2-249/2012 що виданий 08.02.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» боргу в розмірі 712311,55 грн.

Оригінал виконавчого листа та постанови знаходиться в матеріалах цивільної справи 0827-2-3938/12

Згідно п. 2 постанови «Про закінчення виконавчого провадження» державним виконавцем Ломейко О.О. постановлено: «Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення».

Згідно наявної в матеріалах цивільної справи 0827-2-3938/12 заяви стягувача АТ «Укрсиббанк», останній 30.04.2013 року повторно отримав копію рішення суду від 25.06.2012 року №0827-2-3938/12 та виконавчі листи на його виконання проте до органів ДВС за їх примусовим виконанням так і не звертався про що свідчать відомості з «реєстру виконавчих проваджень», що є загальнодоступним.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Проте на час звернення здаявника до суду виконавчі провадження за вказаними виконавчими документами завершені та самі документи за вказаними виконавчими провадженнями знищені, у звязку із закінченням строку їх зберігання.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно витягу з «Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна» станом на 05.02.2019 року на обєкт нерухомості квартиру АДРЕСА_3 також накладено наступні арешти:

В єдиному реєстрі заборон на нерухоме майно обтяження:

- обтяження за реєстровим № 5479353, що зареєстровано 14.08.2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 на підставі договору іпотеки р. № 2006, від 14.08.2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_7

- обтяження за реєстровим № 6284621, що зареєстровано 21.12.2007 року реєстратором приватним нотаріусом ОСОБА_7, на підставі: договору іпотеки р.№ 3171, 21.12.2007 приватний нотаріус ОСОБА_7

В держаному реєстрі іпотек:

-обтяження за реєстровим № 5479971 що зареєстровано 14.09.2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_7, на підставі договору іпотеки р. № 2006, від 14.08.2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_7

-обтяження за реєстровим № 6286197, що зареєстровано 21.12.2007 року реєстратором приватним нотаріусом ОСОБА_7, на підставі: договору іпотеки р.№ 3171, 21.12.2007 приватний нотаріус ОСОБА_7

Як встановлено з вказаного витягу строком виконання договору іпотеки р. № 2006, від 14.08.2007 року є 14.08.2017 року.

Як встановлено з вказаного витягу строком виконання договору іпотеки р. № 3171, від 21.12.2007 року є 21.08.2017 року.

На теперішній час строк виконання вищевказаних договорів іпотеки сплив, а позивач АТ «Укрсиббанк» 03.09.2012 року отримавши виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу за примусовим виконанням до органів ДВС з не звертався.

Згідно ч. 1 ст. 23 вказаного Закону «Про виконавче провадження», строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Разом з цим, стягувач не скористався наданим йому законом правом та не пред'явив повторно виконавчий документ у відведений строк, який становить один рік з дати винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, або його повернення державним виконавцем.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, Вищий господарський суд України, 05 жовтня 2016 року по справі № 906/1291/13 прийняв постанову якою залишив в силі рішення судів нижчих інстанцій, які визнали незаконною бездіяльність органів ВДВС щодо відмови знімати арешт з майна після повернення виконавчого документу та зобов'язали зняти арешт. По тій справі, ВГСУ вказав, що: колегія суддів Вищого господарського суду України вважає вірними висновки господарських судів попередніх інстанцій про те, що положення Інструкції з організації примусового виконання рішень не суперечать cт. ст. 47, 60 Закону України "Про виконавче провадження" і не забороняють органу державної виконавчої служби зняти арешт з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа саме стягувачу.

Також вказано, що відсутність норми закону яка б прямо зобов'язувала державного виконавця зняти арешт з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу на підставі ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", не спростовує того факту, що існуюча заборона на стягнення коштів з боржника виключає здійснення виконавчого провадження шляхом примусового виконання рішення органами виконавчої служби, в результаті чого накладення арешту на майно боржника, як засіб забезпечення реального виконання рішення, втрачає свою правову сутність, є необгрунтованим та таким. що порушує права боржника.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність зняття арештів накладених на нерухоме майно, наявність яких, перешкоджають позивачу захистити свої майнові права в позасудовий спосіб, що зумовлює задоволення заявлених вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.16,319,321,391 ЦПК України , ст.ст. 15, 16, 316- 317, 319, 321,391, 1261,ЦК України , суд -

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), накладений постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на підставі виконавчого листа № 0827/2-249/2012 від 08.02.2012 року.

Зняти обтяження з нерухомого майна: квартири АДРЕСА_4, в єдиному реєстрі заборон на нерухоме майно: обтяження за реєстровим № 5479353, що зареєстровано 14.08.2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 на підставі договору іпотеки р. № 2006, від 14.08.2007 року приватний нотаріус ОСОБА_7

Зняти обтяження з нерухомого майна: квартири АДРЕСА_4, в єдиному реєстрі заборон на нерухоме майно обтяження за реєстровим № 6284621, що зареєстровано 21.12.2007 року реєстратором приватним нотаріусом ОСОБА_7, на підставі: договору іпотеки р.№ 3171, 21.12.2007 приватний нотаріус ОСОБА_7

Зняти обтяження з нерухомого майна: квартири АДРЕСА_4 в держаному реєстрі іпотек: обтяження за реєстровим № 5479971, що зареєстровано 14.09.2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_7, на підставі договору іпотеки р. № 2006, від 14.08.2007 року приватний нотаріус ОСОБА_7

Зняти обтяження з нерухомого майна: квартири АДРЕСА_4 в держаному реєстрі іпотек: обтяження за реєстровим № 6286197, що зареєстровано 21.12.2007 року реєстратором приватним нотаріусом ОСОБА_7, на підставі: договору іпотеки р.№ 3171, 21.12.2007 приватний нотаріус ОСОБА_7

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького Апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Голубкова М.А.