ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6637/19 Справа № 185/8569/18 Головуючий у першій інстанції: Врона А. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення авансу,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачам на праві спільної сумісної власності належить незавершене будівництво домоволодіння, а також земельна ділянка площею 0,0755 га, що розташовані по АДРЕСА_1 . Восени 2017 року позивач переїхав жити до м.Павлограда з Луганської області. У пошуках житла він дізнався, що відповідачі мали намір продати належні їм на праві спільної сумісної власності будинок і земельну ділянку. В листопаді 2017 року сторони домовились про купівлю-продаж вказаного майна. При огляді нерухомого майна відповідачі повідомили позивачу, що будівля, яка крім інших суттєвих характеристик, має й бетонний фундамент та згідно з будівельними нормами перебуває в нормальному для звершення будівництва стані і придатна для проживання, в підтвердження чого надали позивачу акт від 19.10.2009 року, затверджений в.о. головного архітектора м.Павлограда. Сторони погодили, що продаж зазначеного вище майна буде здійснено за кошти в сумі еквівалентній 6000,00 доларів США, в строк до 16.11.2018 року, оскільки відповідачам потребувався додатковий час для отримання необхідних для продажу нерухомого майна документів та в якості авансу позивач передав відповідачам 16.11.2018 року кошти в сумі еквівалентній 3500,00 доларів США, а 13.02.2018 року він передав відповідачам ще кошти в сумі еквівалентній 1000,00 доларів США. Відповідачі 16.11.2018 року передали позивачу ключі від цього домоволодіння. Залишок суми позивач зобов`язався передати відповідачам в строк до 16.11.2018 року. При настанні морозів стіни будівлі почали мокріти й покриваються гниллю. Однак, в подальшому позивач став звертати увагу, що будівля просідає та з`являються ще більші тріщини на стінах. З`ясувалось, що передане йому майно має істотні недоліки, а саме що фундаменти будівлі відсутні, а стіни і сама будівля знаходяться в аварійному стані, що унеможливлює завершення будівництва будівлі і користування нею за призначенням на тих умовах, які були погоджені між сторонами. Відповідно до висновку про технічний стан будівельних конструкцій житлового будинку, встановлено, що будівля житлового будинку знаходиться в аварійному стані. На звернення позивача щодо зменшення ціни договору, у зв`язку з виявленими недоліками, відповідачі відмовили, як і відмовились повертати кошти, передані в якості авансу. Тому позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь в рахунок переданого авансу за договором купівлі-продажу кошти в сумі 127440,0 грн., стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача понесені ним витрати на обстеження технічного стану домоволодіння в сумі 4000,00 грн. та стягнути з відповідачів солідарно судовий збір.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року, з врахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 01 квітня 2019 року, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аванс в розмірі 127440,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1274,40 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 125-127, 131).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їм судових повісток, які долучені до матеріалів справи (а.с. 170-172).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткової зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно розписки, складеної 16 листопада 2017 року ОСОБА_1 , остання зобов`язалась продати позивачу будинок по АДРЕСА_1 до 16 листопада 2018 року, оскільки їй була надана частина грошей у сумі 3500,00 доларів США з суми, яка була обговорена, 6000,00 доларів США, в день складання розписки 16.11.2017 року; решту суми до сплати зобов`язалась чекати до 16.11.2018 року, частинами по 200,00 доларів США щомісяця (а.с. 24).

Зазначена вище письмова розписка підписана свідками ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , паспорт НОМЕР_2 .

13 лютого 2018 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 1000,00 доларів США, про що зазначила у розписці від 16 листопада 2017 року (а.с. 24).

Згідно розписки, складеної 16 листопада 2017 року ОСОБА_2 , він зобов`язався виплатити 2500,00 доларів США протягом 16.11.2017 року до 16.11.2018 року, будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , внесена сума коштів 3500,00 доларів; розписка підписана свідками ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , паспорт НОМЕР_2 .

13 лютого 2018 року ОСОБА_2 віддав ОСОБА_1 1000,00 доларів США, про що зазначив у розписці від 16 листопада 2017 року.

Суду не надано доказів укладення сторонами справи договору або попереднього договору купівлі-продажу вказаних вище будинку чи земельної ділянки у належній письмовій нотаріальній формі.

Апеляційним судом встановлено, що 03 вересня 2009 року ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) уклали договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , що посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Шкицькою Ю.А. та зареєстрованого за №1-4809, та договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0755 га в межах згідно з планом, що посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Шкицькою Ю.А. та зареєстрованого за №1-4811 (а.с. 13-14, 18-19).

Згідно п.13 договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом домоволодіння, зокрема, до укладення цього договору отримано згоду чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , на купівлю дружиною вищевказаного нерухомого майна в їх спільну сумісну власність (а.с. 14).

Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №153377361 від 22.01.2019 року, право власності на незавершене будівництвом домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , з 18.06.2009 року було зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с. 82-84).

В судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_1 пояснила, що не зверталась за реєстрацією за нею права власності на нерухоме майно, оскільки правовстановлюючі документи знаходяться у позивача по справі. Крім того, відповідачі пояснили, що по АДРЕСА_1 , зареєстровано кілька будинків за однією адресою.

Частинами першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За змістом ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 та 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Крім того, статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Пунктом 14 постанови пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі від 18.12.2009 N14 роз`яснено, зокрема, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК ( 435-15 ) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що відповідачка отримала від позивача 4500,0 дол. США за продаж позивачу у майбутньому (до 16.11.2018 року) вказаного вище нерухомого майна за 6000,0 дол. США, що підтверджується наведеними вище письмовими доказами та визнано сторонами; встановивши, що сторони справи у належній письмовій нотаріальній формі договір купівлі-продажу чи попередній договір купівлі-продажу вказаного вище нерухомого майна не уклали, що визнано сторонами, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача грошової суми (авансу) у національній валюті за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення, тобто у розмірі 110295,0 грн. (4500,0 дол. США х 24,51 грн., відповідно до курсу валют НБУ станом на 12.11.2019 року). Отже, рішення місцевого суду підлягає зміні в частині визначеної до стягнення грошової суми на користь позивача.

Доводи апелянта щодо погодження сторонами усіх істотних умов договору купівлі-продажу вказаного вище нерухомого майна не спростовують наведених висновків апеляційного суду, оскільки договір купівлі-продажу у належній письмовій нотаріальній формі не укладений, позов про визнання зазначеного договору дійсним не заявлено, що визнано сторонами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому справа в частині залишених без задоволення позовних вимог про стягнення авансу з ОСОБА_3 , а також про відшкодування витрат за обстеження технічного стану домоволодіння у сумі 4000,00 грн., - не переглядається, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судовий збір також стягується пропорційно задоволеним позовним вимогам (86,55%) в сумі 1102,99 грн., тому оскаржуване рішення також підлягає зміні в частині розміру стягнутого з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судового збору, з 1274,40 грн., на 1102,99 грн.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року в частині розміру стягнутого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 авансу, змінити з 127440,00 грн. на 110295 (сто десять тисяч двісті дев`яносто п`ять) грн. 00 коп.; та в частині розміру стягнутого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору, змінити з 1274,40 грн., на 1102 (одна тисяча сто дві) грн. 99 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді