Головуючий суду 1 інстанції - Романовський Є.О.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 425/3591/18
Провадження № 22-ц/810/785/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Єрмаков Ю.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідачі ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 серпня 2019 року, ухваленого у складі судді Романовського Є.О., в залі судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області в м. Рубіжне

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», яке у подальшому змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 31.03.2011 року відповідач по справі отримав кредит у розмірі 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 28.02.2018 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 33395,09 грн, яка складається з: 539,05 грн - заборгованість за кредитом, 26689,61 грн - по процентам за користування кредитом, 4100 грн заборгованість за пенею та комісією, штрафи 500 грн фіксована частина, 1566,43 грн процентна складова.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.03.2011 року в розмірі 33395,09 грн та судові витрати.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 серпня 2019 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 березня 2011 року у сумі 27 228 (двадцять сім тисяч двісті двадцять вісім) гривні 66 копійок та 1 436 (тисяча чотириста тридцять шість) гривень 65 копійок в рахунок понесених судових витрат у вигляді судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що в відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 серпня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити.

В судове засідання представник АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника банку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення штрафів, заборгованості за пенею та комісією, в апеляційному порядку не оскаржується.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено умови договору № б/н від 31.03.2011 року, внаслідок чого сума боргу, станом на 28.02.2018 року склала - 33395,09 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 539,05 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 26689,61 грн.; заборгованість за пенею та комісією 4 100,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 1566,43 грн.

Суд погодився з нарахованим позивачем розміром заборгованості за кредитом та процентами.

Щодо спливу строку звернення позивача до суду з даним позовом, суд зазначив, що відповідно до п.1.1.7.31 «Умов та правил надання банківських послуг» строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимоги про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, а відповідач підписуючи вказані Умови та правила надання банківських послуг, погодився з даним строком.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності апеляційний суд вважає, що до такого висновку суд дійшов помилково, виходячи з наступного.

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач вказав, що у відповідності до договору № б/н від 31.03.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконував належним чином, внаслідок чого станом на 28.02.2018 року склала - 33395,09 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 539,05 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 26689,61 грн.; заборгованість за пенею та комісією 4 100,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 1566,43 грн.

Перевіривши у порядку апеляційного провадження наявні у матеріалах справи на підтвердження доводів позову докази судом встановлено наступне.

31.03.2011 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк.

Із наданого розрахунку заборгованості та виписки руху коштів по картковому рахунку, інформація у яких співпадає, вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами позивача.

До заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256

Відповідачем отримано кредит у розмірі 700 грн.

За розрахунком банку, заборгованість до стягнення, становить станом на 28.02.2018 року - 33395,09 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 539,05 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 26689,61 грн.; заборгованість за пенею та комісією 4 100,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 1566,43 грн.

Крім того колегією суддів встановлено, що 31.03.2011 року відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» за договором, в якій містяться тарифи банку у т.ч. базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) та яка складає 30% річних.

Згідно довідки банку відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 із строком дії до 11/2014 року.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що позивачем доведено, що АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 31.03.2011 року уклали між собою кредитний договір та узгодили умови договору щодо розміру процентів за користування кредитними коштами.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно розрахунку заборгованості за договором остання сума погашення за наданим кредитом здійснена 26.05.2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року зазначено, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, прострочена заборгованість відповідача за тілом кредиту в сумі 539,05 грн, яку просить стягнути позивач, виникла 26.03.2013 року.

З вимогами про стягнення заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду 26.04.2018 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що на час звернення позивача до суду із позовом сплив трирічний строк позовної давності за тілом кредиту.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем доказів того, що заборгованість за тілом кредиту погашена у повному обсязі, суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту звернувся 26.04.2018 року, то такі вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Також, у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

Верховний Суд в постанові від 06.03.2018 року по справі № 2120/12694/12, постанові від 21.03.2018 року № 441/569/17 та постанові від 28.03.2018 року по справі №332/3802/14-ц зазначив, що перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс 14.

Таким чином, зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, та після 30.11.2014 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

Колегія суддів вважає, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося, то вимога банку про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом за період після 30.11.2014 року не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Разом з тим, оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом за період до 30.11.2014 року звернувся 26.04.2018 року, а дії, які б свідчили про переривання відповідачем строку позовної давності щодо погашення відсотків, в межах строку останнім не вчинялися, та останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем був здійснений 26.05.2014 року, то такі вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч.1ст.374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з постановленням в цій частині нового судового рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та по процентам за користування кредитом за період з 31.03.2011 року по 30.11.2014 року відмовити за пропуском строку позовної давності, про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 30.11.2014 року по 28.02.2018 року відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 серпня 2019 року в оскарженій частині, про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та по процентам за користування кредитом за період з 31.03.2011 року по 30.11.2014 року відмовити за пропуском строку позовної давності, про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 30.11.2014 року по 28.02.2018 року відмовити за необґрунтованістю.

В іншій частині рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23.12.2019 року.

Головуючий

Судді: