ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

24 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 червня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року представник ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 4 178,35 грн., 3 % річних в сумі 180,07 грн., інфляційні витрати в сумі 704,60 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 серпня 2014 в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення та опубліковано договір про надання цих послуг, та зазначено, що фізична особа, яка користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору.

Вказує, що ОСОБА_1 має особовий рахунок НОМЕР_1 , отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення у кв. АДРЕСА_1 , на підставі договору та на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал» жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг і договору від відповідача не надходило, однак внаслідок неналежного виконання протягом тривалого часу зобов`язань за договором у відповідача в період з 01 вересня 2015 року по 31 вересня 2018 року виникла заборгованість, яку він просить суд стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 червня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення з 01 грудня 2015 року по 01 жовтня 2018 року у розмірі 3825, 75 грн., 573, 72 грн. - інфляційних втрат, 150, 25 грн. - три відсотки річних та 1762, 00 грн. судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема посилається на те, що між сторонами відсутні договірні відносини і він не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , що, на його думку, позбавляє позивача підстав для пред`явлення йому вимоги про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання, крім того, на його думку місцевим судом було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення по суті спору.

У свою чергу, представник ПрАТ «АК «Київводоканал» надав відзив на апеляційну скаргу, в яких погоджується із висновками суду першої інстанції, також посилається на те, що ОСОБА_1 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 та фактично отримував послуги з водопостачання та водовідведення, які надавалися за цією адресою, ОСОБА_1 від цих послуг не відмовлявся, тому, на його думку, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, через що просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 проживав у квартирі АДРЕСА_1 та фактично отримував послуги з водопостачання та водовідведення і від них у передбаченому законом порядку не відмовлявся, однак належним чином не сплатив за користування цими послугами, через що, з урахуванням трирічного строку позовної давності, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за спожиті послуги лише з 01 грудня 2015 року по 01 жовтня 2018 року у розмірі 3825, 75 грн., 573, 72 грн. - інфляційних втрат, 150, 25 грн. - трьох відсотків річних.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 2008 року до 11 березня 2019 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (3), що підтверджується відповідною відміткою у його паспорті. Саме на відповідача ОСОБА_1 було відкрито особовий рахунок НОМЕР_2 та за ним обліковується заборгованість у розмірі 4 178, 35 грн. (а.с.54).

26 квітня 2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року №1198, яким внесено зміни до закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами.

Відповідно до ч.7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

05 серпня 2014 в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), та визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживача від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

У відповідності до п. 1.1 Договору ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати Боржнику відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а Боржник зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 3.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Таким чином, судом першої інстанції було об`єктивно встановлено, що позивачем ПрАТ «АК «Київводоканал» надавалися послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 (3), саме на підставі вказаного повідомлення та договору приєднання, а ОСОБА_1 з 01 вересня 2015 по 31 вересня 2018 року проживав у цій квартирі та споживав вказані послуги, разом з тим повідомлення про відмову від надання зазначених послуг та договору не надавав.

Позивач посилається на те, що відповідач порушив умови договору приєднання про надання послуг з водопостачання, та внаслідок неналежного виконання зобов`язань у відповідача в період з 01.09.2015 року по 31.09.2018 року виникла заборгованість у розмірі 4 178,35 грн., що підтверджується довідкою (а.с.54).

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п.30 Правил, споживач зобов`язаний зокрема: оплачувати послуги в установлені договором строки; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.

Згідно із п.5) ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання цих послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 61-1250св17 від 28 лютого 2018 року.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також, у відповідності до положень п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, зокрема дійшов обґрунтованого висновку про те, що ПрАТ «АК «Київводоканал» є виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення у будинку АДРЕСА_1 на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що було реалізовано шляхом опублікування повідомлення у газеті «Хрещатик» договору приєднання про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, а відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований у АДРЕСА_1 , при цьому фактично споживав вказані послуги, натомість не направляв на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал» заяви відмови від цих послуг, наявність заборгованості з житлово-комунальних послуг та її розміру не спростував, через що суд першої інстанції, з урахуванням трирічного строку позовної давності, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за спожиті послуги з 01 грудня 2015 року по 01 жовтня 2018 року.

Доводи апелянта про те, що між сторонами не було укладено договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення, тому відсутні підстави для задоволення позову, колегія суддів відхиляє, оскільки споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, що узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, натомість відповідач всупереч ст. 81 ЦПК України належних, достатніх і допустимих доказів на спростування відсутності у нього заборгованості перед ПрАТ «АК «Київводоканал» не надав, тому його доводи в цій частині не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що він не проживав за вказаною адресою та не споживав житлово-комунальні послуги, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідач був зареєстрований за вказаною адресою та мав особовий рахунок у ПрАТ «Київводоканал» № 0024850, за яким рахується заборгованість.

Інші доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів, суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: