17.12.2019 Єдиний унікальний номер 205/7886/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 рокум. ДніпроСправа № 205/7886/18
2/205/797/19

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга дніпровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31.10.2018р. звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 02.04.1997р. Другою ДДНК на користь відповідача ОСОБА_2 , недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що позивач проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 з 2005 року та є спадкоємицею після смерті останньої, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте після звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщині, позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 02.04.1997р. склала на ім`я відповідача заповіт. На думку позивача ОСОБА_3 на момент складання заповіту не могла розуміти значення своїх дій, оскільки була у стані тимчасового психічного розладу, викликаного смертю сина, страждала низкою захворювань, в т.ч. кардіосклерозом, постійно перебувала у пригніченому стані.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2018р. заборонено ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії, направлені на відчуження квартири за адресою АДРЕСА_1 .

26.12.2018р. представником ОСОБА_2 , - ОСОБА_4 надані суду заперечення на позов, в яких, зокрема, посилаючись на те, що позивач не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 та самовільно займає спадкове майно, що підтверджується рішеннями судів, а також на те, що ОСОБА_1 не могла знати про психічний стан померлої з огляду на їх знайомство лише у 2005 році, тоді як заповіт складено в 1997 році, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 10.01.2019р. надала суду відповідь на відзив, у якому посилаючись на ст.400-1 КК України просить суд не приймати заперечення відповідача. Відповідь мотивована тим, що направлена їй копія вказаних заперечень не підписана ОСОБА_4 та містить ознаки злочину передбаченого ст.400-1 КК України, оскільки до них не долучено доказів, що ОСОБА_4 має право представляти інтереси ОСОБА_2 в суді.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 , - ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог заперечував.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та свідка, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Згідно з актовим записом про смерть № 5585 від 09.07.2008р. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.100).

Відповідно до заповіту, посвідченого 02.04.1997р. державним нотаріусом Другої ДДНК Дундук В.В., ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось ОСОБА_2 (а.с.106).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2018р., яке залишено без змін Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.07.2018р., визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.64-68).

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що ОСОБА_2 на момент розгляду справи не набув права власності на вказану квартиру з огляду на те, що вказані рішення судів оскаржується у Верховному Суді, оскільки в ухвалі Верховного Суду від 17.09.2018р. у справі № 205/8181/15-ц про відкриття провадження у справі, не вирішувалось питання зупинення виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2018р.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2013р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 , відмовлено (а.с.69-70).

Окрім того, судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2017р., яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.12.2017р., в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Дніпропетровська міська рада, Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про усунення від права на спадкування, відмовлено.

Таким чином, квартира АДРЕСА_2 неодноразово була предметом судового розгляду.

Звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, позивач посилається на те, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на момент складання заповіту не розуміла значення своїх дій, оскільки була у стані тимчасового психічного розладу, викликаного смертю сина, страждала низкою захворювань, в т.ч. кардіосклерозом, постійно перебувала у пригніченому стані.

Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до відповіді № 6/12-566 від 07.05.2019р. амбулаторну карту (ф. 025/о) пацієнтки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на розгляд суду представити неможливо у зв`язку з тим, що архівні документи, у тому числі амбулаторні карти померлих до КЗ «ДЦПМСД № 6» не були передані. Додатково зазначено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012р. № 578/5 «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» медичні картки - амбулаторних хворих зберігаються строком 5 років.

Згідно з відповіддю № 14/271, наданою КЗ «Дніпровська міська поліклініка № 1» ДМР 27.06.2019р., ОСОБА_3 , 1932 року народження, не перебувала на обліку у лікаря-психіатра.

З пояснень допитаної у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 вбачається, що померла ОСОБА_3 на момент складання заповіту була дієздатна та не мала ознак психічних відхилень.

З урахуванням відсутності достатніх вихідних даних для висновку про необхідність призначення посмертної судово-психіатричної експертизи ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2019р. відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення по справі судово-психіатричної експертизи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи відсутність можливості проведення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи, а також беручи до уваги, що ОСОБА_1 не була знайома з померлою на момент складання спірного заповіту, який складено у 1997 році, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 всупереч ст.81 ЦПК України не довела тих обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову.

За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 76, 81-83, 141, 247, 263-264 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга дніпровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту ОСОБА_3 , посвідченого 02 квітня 1997 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Дундук В.В. на користь ОСОБА_2 недійсним-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяН.Г. Остапенко