Ухвала

16 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 668/10189/15-ц

провадження № 61-16203ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 лютого 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 09 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа агенцій «Гарячі тури», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення збитку та відшкодування моральної шкоди за невиконання договору про надання туристичних послуг,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури» та ФОП ОСОБА_2 на свою користь суму матеріальних збитків у розмірі 42 726 грн, а також моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Позов мотивований тим, що 25 червня 2015 року між нею та туристичною фірмою "РаnGeo" ФОП "ОСОБА_2" (за договором - турагент), що діє від імені туроператора Tez Tour (за договором - туроператор) на підставі субагентського договору № 000126 від 01 вересня 2013 року, укладеного між турагентом та ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури» було укладено договір на туристичне обслуговування. За вказаним договором туроператор взяв на себе зобов`язання надати їй туристичні послуги, а саме: подорож для двох до Туреччини, м. Конакли з 01 липня 2015 року по 08 липня 2015 року, що мало стати її з чоловіком весільною подорожжю. Вона ж зобов`язалась сплатити за туристичні послуги 23 726 грн.

За істотними умовами субагентського договору № 000126 від 01 вересня 2013 року, укладеного між туристичною фірмою "РаnGeo" ФОП "ОСОБА_2" (субагент) та ТОВ "Мережа агенцій "Гарячі тури" (турагент), турагент являється посередником від імені туроператора та веде посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів, а субагент являє собою також посередника, який веде посередницьку діяльність щодо реалізації туристичного продукту від імені турагента.

25 червня 2015 року ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання за договором, сплативши ФОП " ОСОБА_2 " суму у розмірі 23 726 грн, з них 21 363 грн - вартість туристичного продукту, 2 362 грн - комісійна винагорода за посередницькі послуги. 26 червня 2015 року ФОП "ОСОБА_2" було перераховано кошти за туристичний продукт на рахунок ТОВ "Мережа агенцій "Гарячі тури" в сумі 21 363 грн. Того ж дня, через кілька годин після перерахування коштів на електронну пошту ФОП "ОСОБА_2" надійшло повідомлення від ТОВ "Мережа агенцій "Гарячі тури" про те, що компанія ТОВ "Мережа агенцій "Гарячі тури" не може виконати фінансові зобов`язання з оплати заявок з вильотами на найближчі дати.

29 червня 2015 року ФОП "ОСОБА_2" в телефонному режимі повідомила позивача про вказану ситуацію та направила лист-претензію на адресу ТОВ "Мережа агенцій "Гарячі тури" з проханням повернути позивачу кошти. Однак відповіді стосовно її справи досі немає. Зі свого боку ФОП " ОСОБА_2 " повернула їй комісійну винагороду у розмірі 2 360 грн.

Вказувала, що їй також завдано моральної шкоди, яка полягає в суттєвих емоційних стражданнях, пов`язаних з невиконанням договору про надання туристичних послуг, поглиблених неможливістю поїхати у весільну подорож разом з чоловіком, на яку тривалий час збирали кошти. Моральні страждання вона оцінює в розмірі 5 000 грн. Згідно умов договору, позивач має право на повернення їй подвійної суми вартості туристичного продукту в розмірі 42 726 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28 лютого 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Мережа агенцій "Гарячі тури" на користь ОСОБА_1 суму матеріальних збитків у розмірі 42 726 грн та на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. Вирішено питання про судові витрати. В задоволенні позовних вимог до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що отримана сума грошових коштів підлягає стягненню саме з ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури», який є безпосереднім туроператором та який відповідальний за надання коштів, вимоги до туристичної фірми «РаnGeo» ФОП « ОСОБА_2 » задоволенню не підлягають, з огляду на відсутність порушення прав позивача.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 09 липня 2019 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 лютого 2019 року змінено в частині стягнення з ТОВ "Мережа агенцій "Гарячі тури" на користь ОСОБА_1 суми матеріальних збитків, зменшивши суму стягнення з 42 726 грн до 21 363 грн; в частині стягнення з ТОВ "Мережа агенцій "Гарячі тури" на користь держави судового збору, зменшивши суму стягнення з 974,40 грн до 365,40 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог до ФОП "ОСОБА_2", яка повернула позивачу комісійну винагороду у розмірі 2 360 грн та належними доказами не доведено порушень з боку ФОП "ОСОБА_2" прав позивача.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 . просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ФОП « ОСОБА_2 » та ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення з відповідачів коштів у солідарному порядку, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Отже, предметом позову у даній справі є захист прав споживачів у вигляді стягнення коштів за договором про надання туристичних послуг, тобто ціна позову становить 42 726 грн, а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Станом на 01 січня 2019 року ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України, тому підстав для відкриття провадження у вказаній справі на підставі частини третьої статті 389 ЦПК України не вбачається.

Разом з тим, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 лютого 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 09 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа агенцій «Гарячі тури», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення збитку та відшкодування моральної шкоди за невиконання договору про надання туристичних послуг, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик