КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 761/4814/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Піхур О.В.

12 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншурінс Груп» про визнання рішення незаконним та стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншурінс Груп», в якому просив стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в сумі 50 000,00 грн., пеню у розмірі 13 302, 74, інфляційні витрати у розмірі 38 767, 76 грн., три відсотки річних 4 467, 00 грн. та 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 116 538, 00 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

Посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповного з'ясування обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що позивачем дотримані вимоги ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вважає, що копія заяви від 06.11.2014 на виплату страхового відшкодування не є належним доказом, оскільки не містить підтвердження направлення її відповідачу. Звертає увагу, що судом не вмотивовано, які дії чи бездіяльність ОСОБА_2 позбавили можливості ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншурінс Груп» перевірити обставини ДТП, оскільки обов'язок встановлення обставин ДТП покладається лише на страховика. Наголошує, що відповідач не намагався розпочати розслідування для встановлення обставин ДТП, що підтверджується відсутністю в матеріалах страхової справи запитів до компетентних органів.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2349/2019
У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншурінс Груп» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Зазначила, що позивачем не надано доказів на підтвердження звернення до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування в строки встановлені законом.

У судовому засіданні ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

Представник ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншурінс Груп» - Лисенко Д.В. заперечував проти апеляційної скарги, просив останню залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, поясненняпредставників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції враховував, що позивач у встановлений законом термін не звернувся до відповідача про виплату страхового відшкодування, а на час звернення із позовом страхова компанія позбавлена можливості перевірити обставини ДТП та виплатити страхове відшкодування.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

За змістом положень статті 55 Конституції Україникожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Отже, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.10.2014 року по просп. Перемоги в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля НОМЕР_1 з напівпричіпом Shmitz - під керуванням ОСОБА_6, який належить ТОВ «Іден-транс» та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, який належить ОСОБА_2.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а. с. 21).

Цивільно-правова відповідальність автомобіля НОМЕР_3 забезпечена у ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншурінс Груп» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії НОМЕР_8, строком дії з 17.04.2014 по 16.04.2015 включно (а. с. 23).

Відповідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля НОМЕР_4 є ОСОБА_2.

03.10.2014 позивачем було повідомлено відповідача про ДТП та надано необхідні документи.

Згідно Звіту №1731 про визначення вартості матеріального збитку вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Тоуоtа» д.н.з. НОМЕР_5, 159299,47 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 63910,19 грн. (а. с. 30-39).

06.11.2014 позивачем було подано відповідачу заяву на виплату страхового відшкодування у зв'язку із настанням страхового випадку (а. с. 81).

Проте, відповідачем 02.11.2016 було прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування за наслідками ДТП, яке трапилося 01.10.2014, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 не доведена, а тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування (а. с. 10-11).

Позивач вважає рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування безпідставним та таким, що прийнято з порушенням чинного законодавства України у сфері обов'язкового страхування, у зв'язку з чим звернувся із відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні або іншій особі визначену у договорі грошову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За правилами ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(надалі Закону), для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.2. зазначеної статті передбачено, що до заяви додаються: документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником.

Відповідно до вимог п. 36.2 Закону страховик протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до вимог п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 Закону сплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що Страхова компанія сплачує потерпілій особі суму страхового відшкодування заподіяної шкоди у разі належного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Встановлено, що ОСОБА_2належним чином повідомив страхову компанію про настання страхового випадку 03 жовтня 2014 року та надано всі необхідні пояснення та документи щодо дорожньо-транспортної пригоди.

06 листопада 2014 року до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншурінс Груп» було подано заяву на виплату страхового відшкодування встановленого зразка та долучено документи передбачені статтею 35 Закону (а. с. 81).

Страховою компанією 02.11.2016 було прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування за наслідками ДТП, яке трапилося 01.10.2014, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 не доведена, а тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування (а. с. 10-11).

Таким чином, єдиною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування відповідно до листа страхової компанії було відсутність доведення вини ОСОБА_6 у вчиненні ДТП.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а саме ДТП 01.10.2014 (а. с. 21).

Проводячи аналіз відповіді страхової компанії на лист позивача колегія суддів приходить до висновку , що з часу встановлення вини ОСОБА_6 у вчиненні вищезгаданого правопорушення у відповідача не було законних підстав для відмови у виплаті суми страхового відшкодування в межах суми ліміту відповідного договору.

Згідно Звіту №1731 про визначення вартості матеріального збитку вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача «Тоуоtа» д.н.з. НОМЕР_6, 159 299,47 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 63 910,19 грн. (а. с. 30-39).

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність автомобіля марки «DAF» д.н.з. НОМЕР_3 винної особи забезпечена у ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншурінс Груп» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії НОМЕР_8, строком дії з 17.04.2014 по 16.04.2015 включно. Ліміт відповідальності страховика встановлено на рівні 50 000,00 грн., розмір франшизи 0,00 грн. (а. с. 23).

Враховуючи наведене та те, що потерпілій особі було завдано шкоду в розмірі 63 910,19 грн., колегія суддів вважає за необхідне стягнути із страхової компанії винної особи 50 000,00 грн., зважаючи на ліміт відповідальності страховика.

Щодо позовних вимог про стягнення із страхової компанії пені, інфляційні витрати та три відсотки річних, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами статті 549 ЦК Українипенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за порушення виконання грошового зобов'язання, застосовуються правові наслідкипередбачені вищевказаними нормами права.

Враховуючи, що страховою компанією було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а рішенням суду встановлено необхідність виплати такої шкоди, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення із відповідача пені у розмірі 13 302, 74, інфляційні витрати у розмірі 38 767, 76 грн. та три відсотки річних 4 467, 00 грн., оскільки не виникло порушення щодо виплати грошового зобов'язання.

На вищевикладене, суд першої інстанції уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов невірних висновків з неповним з'ясуванням обставин справи та порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 1-2, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Стороною позивача надано до суду відповідні документи, пов'язані з правничою допомогою адвоката (Договір №178 про надання правової допомоги від 30.10.2017; Додаткова угода №1 до вказаного Договору; квитанцію до прибуткового касового ордера №001/5/10/17 від 30.10.2017; Акт виконаних робіт №1 від 24.04.2018).

Враховуючи наведене та часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншурінс Груп» на користь ОСОБА_2 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене та вимоги ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

За наведеного та враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншурінс Груп» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2 915 грн.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншурінс Груп» про визнання рішення незаконним та стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншурінс Груп» (місцезнаходження вул. Глибочицька, 44 м. Київ, 04050; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 24175269) на користь ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7) страхове відшкодування в сумі 50 000,00 грн., 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір в розмірі 2 915 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14.02.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова