Дата документу 25.09.2019 Справа № 333/5476/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/5476/18 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
№ 22-ц/807/2368/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Онищенко Е.А.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., Комунарський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ

В жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., Комунарський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис про стягнення у безспірному порядку з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 109/08 від 27 серпня 2008 року за період з 12 лютого 2015 року по 02 жовтня 2017 року у розмірі 81 909,06 доларів США, яка складається із строкової заборгованості у розмірі 17 208, 96 дол. США; простроченої заборгованості у розмірі 26 950, 33 дол. США.; строкової заборгованості по нарахованих відсотках у розмірі 744, 04 дол. США; простроченої заборгованість по нарахованих відсотках у розмірі 37 005, 73 дол. США.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено із порушенням законодавства, оскільки нотаріус не переконався у безспірності заборгованості, факту завчасного поінформованості боржника про існування кредитної заборгованості та її розміру. Окрім цього, оскільки кінцевим платежем по кредитному договору є 26 листопада 2012 року, трирічний строк позовної давності по стягненню заборгованості сплив.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис та стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 1057, 20 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2019 року позовну заяву задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 24228, про стягнення з ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 109/08 від 27.08.2008 в сумі 81909,06 доларів США.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 , судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовної заяви відмовити.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір №109/08 (зі змінами, внесеними на підставі додаткових угод від 26 грудня 2008 року, від 26 січня 2009 року, від 24 квітня 2009 року, від 28 лютого 2011 року, від 24 травня 2011 року) про надання не відновлювальної кредитної лінії.

За умовами договору погашення кредиту має здійснюватися відповідно до графіку, що містися у додатку та є невід`ємною частиною договору та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 26 червня 2018 року (п.1.1.1); у разі невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором вимагати від позичальника дострокового виконання ним всіх своїх зобов`язань за цим договором протягом 30 календарних днів від дня вручення позичальнику письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів та комісій, а також можливої неустойки (штрафу, пені) (п.3.2.2.2.); усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зроблені належним чином у разі, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача (п. 7.2.).

31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. здійснено виконавчий напис, яким пропоноване стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № 109/08 від 27 серпня 2008 року, за період з 12 лютого 2015 року по 02 жовтня 2017 року у розмірі 81 909,06 доларів США, що складається з строкової заборгованості в сумі 17 208,96 доларів США, простроченої заборгованості в сумі 26 950,33 долари США, строкової заборгованості по нарахованих відмотках в сумі 744,04 долари США, простроченої заборгованості по нарахованих відсотків в сумі 37 005,73 долари США.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені, 19 травня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

Заперечуючи проти зазначеного виконавчого напису, позивач посилалася на те, що виконавчий напис вчинено із порушенням законодавства, оскільки нотаріус не переконався у безспірності заборгованості, факту завчасного поінформованості боржника про існування кредитної заборгованості та її розміру, не врахував, що вимоги заявлені за межами строку позовної давності.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходиз з наступного.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, якими, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у бузспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу.

Такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису встановлені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.

Згідно із підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Виходячи з зазначених приписів законодавства, суд першої інстанції констатував, що оспорюваний виконавчий напис не можна вважати таким, що вчинено з дотриманням цих положень.

Так, зокрема, суд послався на відсутність на час вчинення виконавчого напису відомостей про безспірність заборгованості.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Згідно із п.2 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються, зокрема, оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відмітною стягувача про непогашення заборгованості.

Суд першої інстанції послався на висновки Верховного Суду України (постанова від 05 липня 2017 року № 6-887цс17) і Верховного Суду (постанова від 27 квітня 2018 року № 61-20466ск18), за змістом яких захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд першої інстанції врахував, що з документів, які були надані банком для вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості вбачається, що відповідно до даних, вказаних у виписці по особовому рахунку, 27 червня 2017 року ОСОБА_4 здійснено перенесення на рахунок обліку простроченої заборгованості по договору № 109/08 від 27 серпня 2008 року суму у розмірі 620, 17 грн. В якості вихідного залишку вказано 19 129, 69 дол. США.

Проте на порушення п. б. п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, виписка із рахунку боржника не містить строків погашення заборгованості із відміткою стягувача про її непогашення.

Поряд із виписками по особовому рахунку ОСОБА_4 приватному нотаріусу банком надано довідку - розрахунок заборгованості станом на 02 жовтня 2017 року, за якою розмір заборгованості по договору № 109/08 від 27 серпня 2008 року складає 81 909, 06 дол. США, бБез зазначення періоду, за який нарахована заборгованість.

У заяві про вчинення виконавчого напису від 31 жовтня 2017 року зазначено, що стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 81 909, 06 дол. США провадиться за період з 12 лютого 2015 року по 02 жовтня 2017 року.

З аналізу наданих банком приватному нотаріусу документів (виписок по особовому рахунку, довідки - розрахунку заборгованості та заяви про вчинення виконавчого напису) вбачається відсутність достатніх даних про наявність заборгованості за період з 12 лютого 2015 року по 02 жовтня 2017 року саме у розмірі 81 909, 06 дол. США., адже останньою датою вчинення операції із погашення заборгованості по кредитному договору № 109/08 від 27 серпня 2008 року є 27 червня 2017 року, а будь - які інші документи, окрім заяви банку про вчинення виконавчого напису, які б підтверджували виникнення заборгованості саме з 12 лютого 2015 року у матеріалах справи відсутні.

Також суд першої інстанції зазначив, що умовою дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором відповідно до п. п.3.2.2.2. договору є направлення позичальнику вимоги про дострокове повернення заборгованості та сплив 30 календарних днів із дня її вручення.

Надані приватним нотаріусом матеріали взагалі не містять документів про направлення позивальнику вимоги про дострокове повернення заборгованості та отримання останньої позивачем.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню, оскільки при його вчиненні нотаріус не перевірив безспірність вимог банку та вручення боржнику вимоги про дострокове виконання зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Так, у апеляційній скарзі апелянт зазначає проте, що вимоги закону були дотримані, а з огляду справи не оспорював заборгованість.

Натомість банк не зазначає про те, у якій формі боржник має в судовому поярдку оспорювати заборгованість, до того є доводи позивача ґрунтувалися на невизначеності розміру заборгованості на час вчинення виконавчого напису.

Тож доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції і до того, що саме позивач має доводити що розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі є спірним.

Такі доводи суперечать положенням ч. 2статті 129 Конституції України, яка визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши наявність порушень при вчиненні виконавчого напису, суд першої інстанції правомірно визнав його таким, що не підлягає виконанню, що не звільняє боржника від обов`язків щодо сплати боргу, та не перешкоджає банку вирішувати питання про стягнення заборгованості шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А.Онищенко