ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/2172/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницька універсальна компанія», про стягнення збитків завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів за апеляційною скаргою Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року Хмельницька міська рада (далі Рада) звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Рада зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 лютого 2011 року ОСОБА_1 є власником нерухомого майна складу №7 загальною площею 1 552,6 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 . Рішенням від 26 серпня 2015 року №36 Рада надала ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 029 кв.м. за вказаною адресою. Проте відповідачка не розробила проект землеустрою, ухиляється від укладення з Радою договору оренди земельної ділянки, користується нею без правовстановлюючих документів і не вносить плату за землю, внаслідок чого в період з 1 вересня 2015 року до 1 вересня 2017 року місцевий бюджет недоотримав фінансових ресурсів на суму 113 319 грн 64 коп. ОСОБА_1 зберегла у себе ці кошти без достатньої правової підстави та зобов`язана повернути їх власнику земельної ділянки.

За таких обставин Рада просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 113 319 грн 64 коп. набутих і збережених грошових коштів без достатньої правової підстави.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд залучив Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницька універсальна компанія» (далі ТОВ «Хмельницьк Уніком») до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що належне ОСОБА_1 приміщення складу є 186/1000 частини цілісного майнового комплексу, розташованого по АДРЕСА_2 , на земельній ділянці, яка відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ІХМ №001507 перебуває в користуванні ТОВ «Хмельницьк Уніком». Оскільки за користування земельною ділянкою це товариство сплатило земельний податок у повному розмірі, то підстави вважати, що Радою недоотримано плату за землю, відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Рада просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що після набуття права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 набула право користування земельною ділянкою, на якій це майно розміщувалося. Разом із тим, ОСОБА_1 не оформила право оренди земельної ділянки в установленому законом порядку, користувалася земельною ділянкою без правовстановлюючих документів і не сплачувала орендну плату, внаслідок чого відповідачка зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування землею, без достатньої правової підстави та зобов`язана повернути їх до місцевого бюджету. Суд першої інстанції не врахував норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 та ТОВ «Хмельницьк Уніком» подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ТОВ «Хмельницьк Уніком» є повним правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного товариства відкритого типу «Хмельницькголовпостач», яке, у свою чергу, було створено на базі Орендного підприємства «Хмельницький опторг» (далі ОП «Хмельницький опторг»).

Рішенням Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 10 листопада 1994 року №114 ОП «Хмельницький опторг» передано у постійне користування земельну ділянку площею 1,71 га, що знаходилася під виробничою базою по АДРЕСА_2 .

Відповідно до цього рішення 14 листопада 1994 року ОП «Хмельницький опторг» одержало державний акт на право постійного користування землею серії І-ХМ №001507, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 129.

Протягом 2015-2017 років ТОВ «Хмельницьк Уніком» користувалося цією земельною ділянкою та сплачувало земельний податок за неї.

ОСОБА_1 є власником окремого індивідуально-визначеного об`єкту нерухомості, складу №7 загальною площею 1 552,6 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 (до зміни адреси по АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 лютого 2011 року, виданого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лучковською Т.М. (реєстраційний №573).

Рішенням Ради від 26 серпня 2015 року №36 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 029 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 , в оренду для обслуговування нерухомого майна.

ОСОБА_1 не розробила документації із землеустрою, не уклала з Радою договору оренди землі та не сплачувала орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою.

Виконавчий комітет Ради своїм рішенням від 9 листопада 2017 року №804 затвердив акт комісії для визначення збитків власникам землі та землекористувачам від 28 вересня 2017 року, згідно якого розмір збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок використання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 029 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 , без правовстановлюючих документів, склав 113 319 грн 64 коп.

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Частиною 2 цієї статті визначено коло осіб, які можуть набути права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності. До таких осіб відносяться: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»; заклади освіти незалежно від форми власності; співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; оператор газотранспортної системи та оператор системи передачі.

За змістом ч. 5 ст. 7 ЗК України (в редакції Закону від 13 березня 1992 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, у постійне користування земля могла надаватися Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, промисловим, транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям.

Згідно з п. 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N5-рп/2005 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) N1-17/2005 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Як передбачено ст. 125 ЗК України, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

За змістом п.п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Платникам податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і землекористувачі (п. 269.1 ст. 269 ПК України). Об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності (п. 270.1 ст. 270 ПК України).

Згідно п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку (ст. 288 ПК України) .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань (кондикційні зобов`язання) породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої особи.

За змістом указаних норм права відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року (справа №629/4628/16-ц) і постанові від 20 листопада 2018 року (справа №922/3412/17), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами нижчих інстанцій при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, на якій розташоване належне ОСОБА_1 нерухоме майно склад №7 загальною площею 1 552,6 кв.м., по АДРЕСА_1 , не була сформована як об`єкт речового права, оскільки вона не мала визначених меж і кадастрового номера, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру.

Ця земельна ділянка входить до складу земельної ділянки площею 1,71 га, яка на підставі державного акта на право постійного користування землею серії І-ХМ №001507 була передана ОП «Хмельницький опторг» у постійне користування. ТОВ «Хмельницьк Уніком» як правонаступник указаного підприємства продовжує користуватися земельною ділянкою та сплачує за неї земельний податок. Право ТОВ «Хмельницьк Уніком» на постійне користування земельною ділянкою не припинено в установленому законом порядку.

Після того, як ОСОБА_2 , а в подальшому спадкоємець останньої, ОСОБА_1 , набули права власності на нерухоме майно склад АДРЕСА_3 (до зміни адреси по АДРЕСА_2 , в порядку, передбаченому ст. 120 ЗК України, до них перейшло право постійного користування земельною ділянкою, на якій це майно розміщене.

Натомість, у справі відсутні докази про порядок використання ОСОБА_1 належного їй нерухомого майна протягом 2015-2017 років, а також про одержання нею будь-яких доходів від користування вказаною земельною ділянкою.

Встановивши, що земельна ділянка, на якій розміщено нерухоме майно, не була передана в оренду ОСОБА_1 , а перебувала у фактичному користуванні ТОВ «Хмельницьк Уніком», яке сплатило за неї земельний податок у повному розмірі, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що у Ради не виникло право на стягнення з відповідачки безпідставно набутих коштів у вигляді несплаченої орендної плати.

У зв`язку з цим, висновок суду про необґрунтованість і безпідставність позову Ради є правильним.

Доводи Ради про те, що ОСОБА_1 зберегла грошові кошти у себе за рахунок невнесення орендної плати за користування земельною ділянкою не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та нормах чинного законодавства.

Висновки суду першої інстанції не суперечать вищевказаній правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року (справа №629/4628/16-ц) та постанові від 20 листопада 2018 року (справа №922/3412/17).

До того ж, у цих справах та справі, яка перебуває на розгляді в апеляційному суді, встановлені різні обставини.

Переглядаючи судові рішення, суд касаційної інстанції виходив з того, що суди попередніх інстанцій неправомірно застосували до спірних правовідносин норми ст.ст. 22, 1166 ЦК України, ст. 156 ЗК України, Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284, які регулюють деліктні зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої правопорушенням.

При цьому, скасовуючи рішення нижчестоящих судів і направляючи справи на новий розгляд, Верховний Суд виходив з того, що обставини, які мають значення для правильного вирішення цих справ, зокрема щодо фактичного користування відповідачами земельними ділянками без належних на те правових підстав, розміру безпідставно збережених коштів орендної плати, а також розрахунків між сторонами щодо сплати земельного податку за відповідну земельну ділянку, залишаються нез`ясованими.

Натомість, у справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, місцевий суд не застосував положення, які регламентують деліктне зобов`язання з відшкодування збитків, і допустив можливість виникнення між сторонами кондикційних відносин, разом із тим, суд відмовив у позові Ради через те, що фактичним землекористувачем була внесена плата за землю у формі земельного податку в повному розмірі.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Хмельницької міської ради залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції Логінова С.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 4