ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/2749/19
номер провадження 2-з/695/20/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.,

за участі

секретаря Розпутньої І.Г.

розглянувши в судовому засіданні матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення боргу, три відсотка річних та судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення боргу, три відсотка річних та судових витрат.

Вимоги вказаної заяви мотивовані тим, що відповідач за позовом заявника привласнила собі кошти у розмірі 34421,96 грн., користується ними на власний розсуд, ігноруючи права заявника в якості позикодавця та власника цих коштів, а також посилається на нестабільну, складну фінансову ситуацію, як на підставу невиконання своїх зобов`язань, тому у заявника є всі підстави вважати, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову це може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо стягнення боргу з відповідача у випадку задоволення позову.

За таких обставин заявник вважає, що наявні достатні підстави для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Нормами ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судом встановлено, що до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до ФОП ОСОБА_2 про стягнення боргу, трьох відсотків річних та судових витрат.

Отже дійсно між сторонами існує спір про стягнення коштів.

Разом із тим заявник зазначає, що є всі підстави вважати, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову це може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо стягнення боргу з відповідача у випадку задоволення позову.

Суд зважає, що згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до норм ст.. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до норм ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки матеріали заяви взагалі не містять жодних доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в подальшому, суд приходить до висновку, що наведені в заяві доводи ґрунтуються на припущеннях та переконаннях самого заявника.

Суд вважає, що заявником взагалі не наведено належного обґрунтування, яким чином не забезпечення у такий спосіб позову, який заявлений заявником, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по суті спору, існування в такому випадку реальної загрози істотного ускладнення виконання рішення суду або ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду та порушення яких ще необхідно встановити у відповідному встановленому законом порядку.

На даній стадії розгляду справи, враховуючи, що жодні докази заявника, як позивача у справі у встановленому порядку не досліджувалися, думки інших учасників справи не заслуховувались, суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у тому вигляді, про який просить заявник буде надмірним втручанням у права, в тому числі і відповідача по справі, тим більше, що сам заявник не зазначає, на яке саме майно чи рахунки необхідно накласти арешт.

Незаконність дій самого відповідача ще необхідно довести в судовому засіданні належним чином, а накладення арешту на вказане майно, яке ще і не визначено родовими ознаками, є на переконання суду, безпосереднім обмеженням прав відповідача у можливості належного володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також суд зважає, що з матеріалів справи не вбачається достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб, та які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Таким чином, дослідивши встановленні обставини, проаналізувавши вищенаведені правові норми та всі доводи заявника, суд вважає, що у задоволенні вимог заявника про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі зазначеного та керуючись ст., ст. 149, 150, 153, 157 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення боргу, три відсотка річних та судових витрат відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя: Степченко М.Ю.