Ухвала

23 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 372/3465/14

провадження № 61-22660ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю., вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Львівської області, про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та просила суд стягнути з нього заборгованість за аліментами в сумі 55 618,00 грн та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 26 серпня 2004 року до 22 вересня 2014 року в розмірі 530 022,70 грн.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за аліментами за період з 26 серпня 2004 року до 22 вересня 2014 року в розмірі 530 022,70 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3 654,00 грн.

У решті позову відмовлено.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2019 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за аліментами в розмірі 530 022,70 грн та судових витрат у розмірі 3 654,00 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 55 563,48 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 346,76 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 4 906,41 грн у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у грудні 2019 року, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року та ухвалити у справі нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 598 677,14 грн.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України закріплено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Однак, таке право на касаційне оскарження не є абсолютним та безумовним, скаржник зобов`язаний обґрунтувати причини такого звернення, що дозволяють ініціювати проведення судового розгляду справи в третій раз.

Так, у положенні частини «с» статті 7 Рекомендацій № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, акцентується увага на тому, що скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Всі мотивування особи, яка подає касаційну скаргу, вже були предметом розгляду в судах двох інстанцій і не потребують додаткового перегляду.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована у розділі «Загальні положення» цього Кодексу, яка поширюється і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому суд дослідив та взяв до уваги предмет позову, складність справи,ціну позову, яка не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,значення справи для сторін і суспільства.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судового рішення, що оскаржується, у касаційній скарзі не зазначені.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що судове рішення, яке оскаржується, прийняте у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Львівської області, про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Мартєв