ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року

м. Черкаси

справа №711/4858/18

провадження № 22-ц/821/169/19
категорія: 305010300

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Єльцова В.О.

суддів: Бородійчук В.Г., Нерушак Л.В.

секретаря: Анкудінов О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Бабіч Тетяна Григорівна

відповідачі: прокурор відділу прокуратури Черкаської області Бондаренко Марія Юріївна, прокуратура Черкаської області, Державна казначейська служба України

представник відповідача - прокурор відділу прокуратури області Олійник Ірина Анатоліївна

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бабіч Тетяни Григорівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокурора відділу прокуратури Черкаської області Бондаренка Марії Юріївни, прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державного казначейства України в Черкаській області, прокурора відділу прокуратури Черкаської області Бондаренко М.Ю., прокуратури Черкаської області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 12.10.2017р. прокурор відділу прокуратури Черкаської області Бондаренко М.Ю. звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 , яке належить їй на праві приватної власності, а саме, - квартиру АДРЕСА_1 .

Вказане клопотання внесене у межах досудового розслідування кримінального провадження №0000091, яке внесено до ЄРДР 21.03.2013 року, за фактом ухилення від сплати податків службовими особами ТОВ «Хлібна нива» за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 212, ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 366 КК України.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.10.2017 року клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на нерухоме майно позивача.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17.11.2017 року апеляційну скаргу адвоката Бабіч Т.Г. в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді від 24.10.2017р. задоволено, постановлено нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

У позові вказано, що в обгрунтування свого рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не відповідає ознакам, наведеним у ч.6 ст. 170 КПК, а тому її майно не може підлягати арешту в цілях забезпечення цивільного позову. Також суд зазначив, що ОСОБА_1 не є підозрюваною по даному кримінальному провадженню, а тому слідчий суддя прийшов помилкового висновку про застосування вимог ч.5 ст. 170 КПК, а посилання прокурора на мотиви подання клопотання про арешт майна є надуманими.

Таким чином, позивач вказує, що внаслідок незаконного арешту майна позивача, остання була безпідставно обмежена у своєму праві власності, що є недопустимим, виходячи із положень ст. 41 Конституції України.

Для захисту свого порушеного права позивач була змушена понести матеріальні витрати, які полягали у сплаті послуг адвоката Бабіч Т.Г. за надання професійної правничої допомоги, зокрема, - складання та подання апеляційної скарги, участь в засіданні суду апеляційної інстанції та склали 2000грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером.

Також позивач була змушена самостійно, через свого представника ОСОБА_2 скасовувати запис про арешт майна в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно, так як орган державної влади, відповідальний за накладення арешту - слідче управління фінансових розслідувань ДФС у Черкаській області відмовилося здійснити такі дії самостійно, запропонувавши позивачеві самій вирішувати проблеми, які до цього створила прокурор Бондаренко М.Ю . Крім того, позивач була змушена оформити нотаріальне доручення для представника, який звертався в подальшому до державного реєстратора.

Внаслідок порушення свого права власності, позивач зазнала моральної шкоди, яка виразилась у докладенні додаткових зусиль для відновлення права, моральних переживань щодо долі свого майна - єдиного житла позивача. Враховуючи її поважний вік, загрозу втрати свого майна, невжиття з боку державних органів - слідчого управління фінансових розслідувань ДФС у Черкаській області та прокуратури Черкаської області заходів, направлених на усунення спричиненої позивачеві шкоди, моральна шкода завдана позивачу оцінюється в 2000грн.

Таким чином, посилаючись на ст.ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 4000грн., з яких - 2000грн. матеріальної шкоди та 2000грн. моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.03.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з огляду на встановлені обставини справи та досліджені докази, на думку суду, не знайшли свого підтвердження доводи позивача та його представника про те, що прокурор Бондаренко М.Ю. вийшла за межі своїх повноважень, коли внесла до слідчого судді клопотання про накладення арешту на майно. Крім того, ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17.11.2017 року не було покладено обов`язок на прокурора прокуратури Черкаської області Бондаренко М.Ю. чи прокуратуру Черкаської області зняти арешт з нерухомого майна чи вчинити певні дії з даного питання. Сам по собі факт скасування апеляційним судом рішення слідчого судді, не дає підстав для відшкодування шкоди прокурором/органом прокуратури, як державним органом власнику нерухомого майна.

Також, звернення 08.12.2017р. адвоката Бабіч Т.Г. в інтересах ОСОБА_1 до слідчого та відповідь слідчого Старовойтова А.В. від 11.12.2017р. не свідчать про протиправність дій чи бездіяльність прокурора Бондаренко М.Ю. щодо незняття арешту з майна, належного позивачеві, враховуючи повноваження прокурора, що визначені у статті 36 КПК України. При цьому, слід зазначити, що відповідних звернень до прокурора чи прокуратури області подано не було. Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи позивача про порушення її права власності щодо неможливості розпорядитися належним їй на праві приватної власності майном з-за накладеного за рішенням слідчого судді арешту на квартиру, наявності відповідного обтяження у реєстрі реєстрації права власності на нерухоме майно, яке припинене шляхом внесення відповідних відомостей 09.02.2018 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бабіч Тетяна Григорівна подала до Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу, в якій просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2019 року скасувати, посилаючись на те, що висновки суду 1 інстанції зроблені з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Зазначає, що висновок суду про відсутність доказів перевищення прокурором своїх повноважень свідчить про відсутність вини і, як наслідок, відсутність правових підстав для відшкодування , прямо суперечить положенням ст. 1174 ЦК України.

Також вказує, що не відповідає положенню ст. 170 КПК України висновок суду про те, що накладений на майно позивача арешт не свідчить про порушення її права власності.

Право власності захищено ст. 6 Конвенції про права людини. Таким чином, накладення арешту на майно позивача є обмеженням її права власності. Скасування арешту судом апеляційної інстанції свідчить про незаконність такого обмеження права власності.

Таким чином, вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, що тягне за собою скасування судового рішення.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом 1 інстанції порушено норми матеріального права, які були визначені позивачем як підстава для задоволення позову.

Зазначає, що висновок суду про відсутність доказів перевищення прокурором своїх повноважень свідчить про відсутність вини і, як наслідок, відсутність правових підстав для відшкодування , прямо суперечить положенням ст. 1174 ЦК України.

Також вказує, що не відповідає положенню ст. 170 КПК України висновок суду про те, що накладений на майно позивача арешт не свідчить про порушення її права власності.

Право власності захищено ст. 6 Конвенції про права людини. Таким чином, накладення арешту на майно позивача є обмеженням її права власності. Скасування арешту судом апеляційної інстанції свідчить про незаконність такого обмеження права власності.

Таким чином, вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, що тягне за собою скасування судового рішення.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

В червні 2019 року представник прокуратури Черкаської області прокурор відділу управління прокуратури області Архипенко Валерій Олексійович подав відзив на апеляційну скаргу представника позивача, в якому вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального права.

Вказує, що представник позивача неправильно застосовує норми матеріального права. Такі дії прокурора відділу прокуратури області Бондаренко М.Ю. щодо звернення до Соснівського районного суду м. Черкаси із клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 , яке належить їй на праві власності, не підпадають під ознаки дій, перелічених ч. 1 ст. 1176 ЦК України, тому питання відшкодування заподіяної шкоди повинно розглядатися, визначених ст.ст. 1166, 1167 ЦК України. Відтак, висновок Придніпровського районного суду м. Черкаси у цій частині є правильним.

Зазначає, що позивачем не доведено жодного із елементів цивільно-правової відповідальності, не визначено характер моральної шкоди, не надано обґрунтування, не мотивовано у чому полягає винна дія або бездіяльність заподіювача та причинний зв`язок між протиправними діяннями та наслідками.

Доводи про порушення права власності позивача, а саме накладення арешту на майно позивача, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, про що судом зазначено у мотивувальній частині.

Вважає висновки суду, щодо не підтвердження неможливості розпорядитись належним позивачеві на праві власності майном через накладений за рішенням слідчого судді арешту на квартиру, наявності відповідного обтяження у реєстрі реєстрації права власності на нерухоме майно, яке припинене шляхом внесення відповідних відомостей 09.02.2018 року, відповідають обставинам справи та зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права.

Таким чином, прокуратура області при зверненні до суду із клопотанням про накладення арешту на вказане майно діяла відповідно до норм чинного законодавства.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

20 травня 2019 року до апеляційного суду Черкаської області надійшла апеляційна скарга представником ОСОБА_1 - адвокатом Бабіч Тетяною Григорівною на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до прокурора відділу прокуратури Черкаської області Бондаренко Марії Юріївни, прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2019 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Пономаренко В.В., судді Гончар Н.І., Фетісова Т.Л.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23 травня 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 08 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 червня 2019 року справу призначено до розгляду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 липня 2019 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Храпко В.Д., судді Гончар Н.І., Фетісова Т.Л.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03 липня 2019 року справу прийнято до провадження.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» апеляційний суд Черкаської області ліквідова, утворено Черкаський апеляційний суд.

Відповідно до ч. 5 ст 31 ЦПК України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

26 липня 2019 року розпочав свою роботу Черкаський апеляційний суд, у зв`язку з чим йому була передана для розгляду вказана цивільна справа.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями через систему документообігу суду 06 серпня 2019 року визначено для розгляду суддю (суддю-доповідача) Черкаського апеляійного суду Єльцова В.О., членів колегії суддів: Бородійчук В.Г., Нерушак Л.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року цивільну справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників про її розгляд та з викликом сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що 12.10.2017р. прокурор відділу прокуратури Черкаської області Бондаренко М.Ю. звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із клопотанням від 06.10.2017 року про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 , яке належить їй на праві власності - квартиру АДРЕСА_1 , в межах кримінального провадження №000091 від 21.03.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 212, ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 366 КК України.

Ухвалою слідчого судді Соснівського райсуду м. Черкаси (справа №712/12632/17) від 24.10.2017 року клопотання задоволене.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17.11.2017 року за апеляційною скаргою адвоката Бабіч Т.Г. в інтересах ОСОБА_1 скасовано ухвалу слідчого судді від 24.10.2017 року та постановлено нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання. Зокрема зазначені висновки про те, що ні в клопотанні, ні в ухвалі слідчого судді взагалі не наведені мотиви прийнятого рішення, а лише є загальні посилання на Закон і загальний висновок про необхідність накладення арешту на майно; посилання прокурора з приводу того, що ОСОБА_4 , розуміючи, що акти перевірки Кам`янської МДПІ будуть внесені до ЄРДР за ч.3 ст. 212 КК України, санкцією якої передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, з метою недопущення накладення арешту на його майно, уклав договір дарування квартири зі своєю дружиною ОСОБА_1 , є надуманими; ОСОБА_1 не відповідає ознакам, наведеним у ч.6 ст. 170 КПК України, а тому її майно не може підлягати арешту, в цілях забезпечення цивільного позову; ОСОБА_1 не є підозрюваною по даному кримінальному провадженню, а тому не підлягає до застосування ч.5 ст. 170 КПК.

08.12.2017 року представник заявника адвокат Бабіч Т.Г. звернулася до слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Черкаській області із зверненням щодо звернення ухвали апеляційного суду Черкаської області від 17.11.2017 року до державного реєстратора для зняття арешту з квартири, належної ОСОБА_1 , на що 11.12.2017 року отримала відповідь №36667/23-00-23-2019 із роз`ясненнями законодавства. Також зазначено, що з метою припинення арешту нерухомого майна заявник має право звернутися з ухвалою від 17.11.2017 року самостійно до державного реєстратора.

02.02.2018 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 на вчинення ряду повноважень в її інтересах, про що свідчить довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Копійкою В.В. (реєстр №192).

За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 12.02.2018 року встановлено, що 09.02.2018 року обтяження припинено на підставі ухвали суду від 17.11.2017 року, виданої апеляційним судом Черкаської області.

Відповідно до прибуткового касового ордеру б/н від 17.11.2017р. адвокат Бабіч Т.Г. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №385 від 22.11.2010 року) отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2000грн. відповідно до умов договору-доручення від 01.11.2017 року.

За додатковою угодою до вказаного договору від 08.06.2018 року, прибуткового касового ордеру б/н від 14.06.2018р. адвокат Бабіч Т.Г. отримала від ОСОБА_1 1600грн. (судові витрати по даній судовій справі).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бабіч Тетяни Григорівни підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2017р. прокурор відділу прокуратури Черкаської області Бондаренко М.Ю. звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 , яке належить їй на праві приватної власності, а саме, - квартиру АДРЕСА_1 . Вказане клопотання внесене у межах досудового розслідування кримінального провадження №0000091, яке внесено до ЄРДР 21.03.2013 року, за фактом ухилення від сплати податків службовими особами ТОВ «Хлібна нива» за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 212, ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 366 КК України.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.10.2017 року клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на нерухоме майно позивача.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17.11.2017 року апеляційну скаргу адвоката Бабіч Т.Г. в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді від 24.10.2017р. задоволено, постановлено нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання прокурора. Зокрема, зазначені висновки про те, що ні в клопотанні, ні в ухвалі слідчого судді взагалі не наведені мотиви прийнятого рішення, а лише є загальні посилання на Закон і загальний висновок про необхідність накладення арешту на майно; посилання прокурора з приводу того, що ОСОБА_4 , розуміючи, що акти перевірки Кам`янської МДПІ будуть внесені до ЄРДР за ч.3 ст. 212 КК України, санкцією якої передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, з метою недопущення накладення арешту на його майно, уклав договір дарування квартири зі своєю дружиною ОСОБА_1 , є надуманими; ОСОБА_1 не відповідає ознакам, наведеним у ч.6 ст. 170 КПК України, а тому її майно не може підлягати арешту, в цілях забезпечення цивільного позову; ОСОБА_1 не є підозрюваною по даному кримінальному провадженню, а тому не підлягає до застосування ч.5 ст. 170 КПК.

08.12.2017 року представник заявника адвокат Бабіч Т.Г. звернулася до слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Черкаській області зі зверненням щодо звернення ухвали апеляційного суду Черкаської області від 17.11.2017 року до державного реєстратора для зняття арешту з квартири, належної ОСОБА_1 , на що 11.12.2017 року отримала відповідь №36667/23-001-23-2019 із роз`ясненням законодавства. Також зазначено, що з метою припинення арешту нерухомого майна заявник має право звернутися з ухвалою від 17.11.2017 року самостійно до державного реєстратора.

02.02.2018 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 на вчинення ряду повноважень в її інтересах, про що свідчить довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Копійкою В.В. (реєстр №192).

За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 12.02.2018 року встановлено, що 09.02.2018 року обтяження припинено на підставі ухвали суду від 17.11.2017 року, виданої апеляційним судом Черкаської області.

Відповідно до прибуткового касового ордеру б/н від 17.11.2017р. адвокат Бабіч Т.Г. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №385 від 22.11.2010 року) отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2000грн. відповідно до умов договору-доручення від 01.11.2017 року.

За додатковою угодою до вказаного договору від 08.06.2018 року, прибуткового касового ордеру б/н від 14.06.2018р. адвокат Баландіна Н.О. отримала від Баландіної Н.О. 1600грн. (судові витрати по даній судовій справі).

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що прокурор Бондаренко М.Ю. не вийшла за межі своїх повноважень, коли внесла до слідчого судді клопотання про накладення арешту на майно; факт скасування апеляційним судом рішення слідчого судді не дає підстав для відшкодування шкоди прокурором/органом прокуратури, як державним органом власнику нерухомого майна; відповідь слідчого Старовойтова А.В. від 11.12.2017 року не свідчить про протиправність дій чи бездіяльність прокурора Бондаренко М.Ю. щодо не зняття арешту з майна, належного позивачеві, враховуючи повноваження прокурора, що визначені у ст. 36 КПК України; порушення права власності позивача щодо неможливості розпоряджатися належним їй на праві приватної власності майном з-за накладення за рішенням слідчого судді арешту на квартиру.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1 п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За загальними нормами цивільного законодавства майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону передбачено, що у випадках незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, незаконного накладення арешту на майно громадянинові відшкодовуються моральна шкода.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Статтею 4 Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Таким чином, накладення арешту на майно, а саме квартиру ОСОБА_1 в межах кримінального провадження, яке відповідно до ухвали апеляційного суду Черкаської області від 17.11.2017 року не може підлягати арешту в цілях забезпечення позову, так як ОСОБА_1 не відповідає ознакам, передбаченим у ч. 6 ст. 170 КПК України, не є підозрюваною по даному кримінальному провадженню, а тому не підлягає до застосування ч. 5 ст. 170 КПК України, та дає право позивачу на відшкодування моральної та матеріальної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Визначаючи розмір моральної шкоди з урахуванням заявлених вимог, колегія суддів вважає за можливе визначити її в розмірі 1000грн., оскільки саме такий розмір на думку колегії суддів буде відповідати принципу розумності та справедливості завданих відповідачем душевних страждань позивачки, які вона понесла внаслідок незаконних дій органів прокуратури.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Тому, з урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, з врахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що обгрунтування вимог апеляційної скарги є доведеними і дають підстави для скасування судового рішення з постановленням нового висновку суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бабіч Тетяни Григорівни задовольнити частково

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокурора відділу прокуратури Черкаської області Бондаренка Марії Юріївни, прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1 000 (одна тисяча) грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органами прокуратури, 2000 (дві тисячі) грн. на відшкодування понесених витрат на правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції (провадження №11-сс/793/603/17, справа № 712/12632/17).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді