Провадження № 2/521/1112/19
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Бобуйка І.А.
секретаря судового засідання - Коноваловій К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Російської Федерації (представництво на території України: Посольство Російської Федерації в Україні, м. Київ, Повітрофлотський проспект, буд.27) про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,
Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, та просила суд стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 939 485,30 грн. (один мільйон дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч чотириста вісімдесят п`ять гривень 30 копійок), що є еквівалентом 60 000,00 євро (шістсот тисяч євро) за офіційним курсом Національного банку України на день підписання цього позову.
Свою позовну заяву обґрунтувала наступним.
20.12.2014 року син позивачки, ОСОБА_2 , добровільно вступив до Окремого загону спеціального призначення «Азов», де проходив службу у складі військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на посаді водія-номера обслуги 1-го зенітного взводу зенітної батареї окремого загону спеціального призначення «Азов». В період з 30.01.2015 року по 15.02.2015 року ОСОБА_2 безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районні м. Маріуполь Донецької області, у складі військової частини НОМЕР_1 .
В ніч з 14 на 15 лютого 2015 року, під час виконання бойового завдання в районі с. Широкине Волноваського району Донецької області (неподалік від міста Маріуполя Донецької області) відбувся мінометний обстріл позицій українських військових з боку проросійських найманців утворення «ДНР», в результаті якого, ОСОБА_2 отримав несумісні з життям осколкові поранення та загинув.
Отже, внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації проти України поблизу м. Маріуполя Донецької області України було порушено невід`ємне право на життя ОСОБА_2 .
В результаті зазначених подій позивачці було завдано значної моральної шкоди.
Внаслідок втрати ОСОБА_2 , який загинув у результаті військової агресії Російської Федерації проти України, а також, з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, ОСОБА_1 , відчуває безперервний, невгамовний душевний біль та страждання, позивачка втратила душевний спокій, постійно відчуваю незахищеність та розчарування. Через загибель ОСОБА_2 , позивачка втратила сенс життя та віру в майбутнє, постійно відчуває страждання від втрати рідної людини, що не дає мені можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб соціального життя.
На думку позивачки, безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій, якого ОСОБА_1 завдана моральна шкода, є Російська Федерація.
Таким чином, як вважає позивачка наявні усі правові підстави для стягнення з Російської Федерації, як з повноправного учасника цивільних відносин, грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди.
Розмір моральної шкоди був встановлений ОСОБА_1 з урахуванням характеру і обсягу завданих їй моральних страждань, істотного порушення конституційних прав сина позщивачки, умисного характеру дій, а також почуття безпорадності та розчарування.
В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до Малиновського районного суду м. Одеси заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позов підтримувала в повному обсязі та просила задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надавав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що син позивачки, ОСОБА_2 , в період з 30.01.2015 року по 15.02.2015 року перебував в Окремому загоні спеціального призначення «Азов», де проходив службу у складі військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на посаді водія-номера обслуги 1-го зенітного взводу зенітної батареї окремого загону спеціального призначення «Азов», про що свідчить копія наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національно Гвардії України від 27.01.2015 року №16 та копія службової характеристики, виданої на ім`я ОСОБА_2 від 02.11.2015 року.
В ніч з 14 на 15 лютого 2015 року, під час виконання бойового завдання в районі с. Широкине Волноваського району Донецької області відбувся мінометний обстріл позицій українських військових, в результаті якого, ОСОБА_2 отримав несумісні з життям осколкові поранення та загинув даний факт підтверджують: копія акту розслідування нещасного випадку; копія акту про нещасний випадок; копія свідоцтва про смерть від 23.02.2015 року серії НОМЕР_2 ; копія витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (по стройовій частині) (м. Маріуполь) від 14.04.2015 року №75; копія витягу з наказу командира Національної гвардії України (м. Київ) від року №220; копія лікарського свідоцтва про смерть від 16.02.2015 року №619; копія довідки про причину смерті від 16.02.2015 року №619; копія постанови Військово-лікарської комісії ГУМВС України в Донецькій області по встановленню причинного зв`язку поранення, що призвело до смерті від 23.04.2015 року №11.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2018 року у справі №521/14459/17 встановлено юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 15.02.2015 року у м. Маріуполь Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

За правилами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом..

Так, судом було встановлено, що Постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків" №337-VIII від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків". З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" №1207-VІІ від 15 квітня 2014 року із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації" від 15 вересня 2015 року №685-VІІІ Автономна Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року.

Незаконно анексувавши Автономну Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

Згідно з постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", від 21.04.2015 №337-VIII зазначені події на сході України відбувалися за певним сценарієм.

Підтвердженням окупації Російською Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації.

23 серпня 2014 року почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Як підсумок, Україною, за наслідками збройної агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

В абзаці 2 постанови Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян" від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Також постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Крім того, військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. Так, було затверджено 15 січня 2015 року Європейським парламентом резолюцію щодо України, 25 червня 2015 року Резолюцію Парламентської Асамблеї Ради Європи .

Аналізуючи наведені обставини та докази, суд прийшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є і загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню також і за нормами ч.2 ст. 61 ЦПК України), стала окупація частини території України. У бойових діях в районі м. Маріуполь мала місце участь регулярних військ Російської Федерації, яким протистояли військові української армії, що відносились до складу сил та засобів сектора "Б", та в яких, зокрема, і проходив військову службу та загинув син ОСОБА_1 .

Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

За вимогами ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

З матеріалів справи вбачається, також і встановлено судом, що внаслідок збройної (військової) агресії Російської Федерації проти України, загинув син позивачки, що завдало їй значної моральної шкоди, що виражається в основному - це втратою в її житті сина.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як слідує зі ст. ст.1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Обгрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 60000 Євро, позивачка довела, що через власний душевний невгамовний біль, безперервні її страждання через втрату сина, які вона відчуває роками, наявність підстав для задоволення її вимог в повному обсязі, у зв`язку з встановленим в судовому порядку фактом порушення відповідачем основоположних прав людини в Україні, що є справедливою компенсацією з агресора - Російської Федерації, на користь матері загиблого сина.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно доч. 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні..

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Керуючись ст. 8 Конституції України, ст..ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої 17.07.1997р., ст..ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, СУД

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Російської Федерації (представництво на території України: Посольство Російської Федерації в Україні, м. Київ, Повітрофлотський проспект, буд.27) про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України задовольнити.

Стягнути з Російської Федерації (представництво на території України: Посольство Російської Федерації в Україні, м. Київ, Повітрофлотський проспект, буд.27) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Малиновським РВ у м. Одесі ГУДМС в Одеській області від 03.04.2014, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), моральну шкоду у розмірі 1 939 485,30 грн (один мільйон дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч чотириста вісімдесят п`ять гривень 30 коп.), що є еквівалентом 60 000,00 євро (шістдесят тисяч євро) за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього позову

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

СУДДЯ: Бобуйок І.А.