Справа № 761/3328/17
Провадження № 2/761/774/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, Подільське управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно з яким, враховуючи нову редакцію позовної заяви, поданої до суду на виконання вимог ухвали про залишення позову без розгляду, просить: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 21.12.2015 року, індексний номер - 27412017 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект», винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною, номер запису про право власності 12648023, номер розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32184981 від 02.11.2016 року, винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем, номер запису про право власності 12648023, номер розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00; зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєву Аллу Михайлівну поновити запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.03.2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (надалі - Кредитний договір), на підставі якого банк надав позивачці кредит в розмірі 198 000,00 доларів США для його особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, а саме: на придбання житла - двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання вищенаведеного Кредитного договору, 12.03.2007 року між позивачем та банком було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою Світланою Володимирівною за реєстровим номером №з-973 (далі - Договір іпотеки), згідно з яким придбана за кредитні кошти квартира була передана банку в іпотеку.

При цьому, 12.12.2011 року між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу за №1, відповідно до умов якого Банк відступив ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за кредитом.

Разом з тим, в березні 2016 року позивачка дізналася, що згідно даних Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири, що була предметом іпотеки, на даний час є ТОВ «Кей-Колект» на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 21.12.2015 року, індексний номер - 27412017 про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект», внесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною, номер запису про право власності 12648023, номер розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В свою чергу, позивачка вважає, що перехід права власності на квартиру, реєстрація якого відбулася на підставі рішення нотаріуса від 21.12.2015 року, є незаконним, а рішення та запис про право власності повинні бути скасовані судом, як такі, що суперечать закону та Договору іпотеки, виходячи з наступного.

Так, позивачка зазначає, що в силу вимог п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень №1127 та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вищенаведені дії нотаріуса є неправомірними, оскільки остання не вчиняла нотаріальних дій, передбачених ст. 34 Закону України «Про нотаріат», з об'єктом нерухомого майна - квартирою АДРЕСА_1, а через надання кредиту в іноземній валюті на позивачку поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Крім того, здійснюючи реєстраційні дії, нотаріус порушив порядок їх вчинення, провівши державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру за відсутності необхідних правових підстав, а саме: не пересвідчився про отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору та/або повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, як це вимагає законодавство.

Також, позивачка вказує, що ТОВ «Кей-Колект» не мав права отримати предмет іпотеки у свою власність в порядку задоволення грошових за неповернутим кредитом та процентами за користування ним, а в подальшому продавати його ОСОБА_4, оскільки відповідач за своєю організаційно-правовою формою не відповідає ст. 6 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та не має відповідної ліцензії, передбаченої ст. 19 даного Закону.

За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення своїх прав, як власника квартири, позивачка звернулася до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 02.02.2017 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 01.03.2017 року відкрито провадження в цивільній справі.

Ухвалою від 01.03.2017 року виправлено описку в вищенаведеній ухвалі.

В судовому засіданні, яке відбулося 14.08.2017 року, представника ТВО «Кей-Колект» було заявлено клопотання про закриття провадження в справі.

Ухвалою від 14.08.2017 року було закрито провадження в даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 04.10.2017 року вищенаведену ухвалу скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою від 24.10.2017 року цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до розгляду в судовому засіданні.

19.01.2018 року до суду надійшли пояснення третьої особи ОСОБА_4 на позовну заяву, в яких відповідач заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Ухвалою від 22.05.2018 року розгляд даної цивільної справи вирішено продовжити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

29.05.2018 року до суду надійшли пояснення третьої особи ОСОБА_4 на позовну заяву, в яких відповідач заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

22.01.2019 року до суду надійшов відзив ТОВ «Кей-Колект» на позовну заяву, в якій відповідач заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

В судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом з тим, 23.01.2019 року до суду надійшла заява представника позивача, в якій він просив розгляд справи проводити у його відсутність, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» Шейко В.В. та представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_8 у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечували, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 12.03.2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (надалі - Кредитний договір), на підставі якого банк надав позивачці кредит в розмірі 198 000,00 доларів США для його особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, а саме: на придбання житла - двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання вищенаведеного Кредитного договору, 12.03.2007 року між позивачем та банком було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою Світланою Володимирівною за реєстровим номером №з-973 (далі - Договір іпотеки), згідно з яким придбана за кредитні кошти квартира була передана банку в іпотеку.

Разом з тим, 12.12.2011 року між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу за №1, відповідно до умов якого Банк відступив право вимоги за кредитом ТОВ «Кей-Колект», який, як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2015 року набув права власності на квартиру на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 21.12.2015 року, індексний номер - 27412017 про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект», внесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною, номер запису про право власності 12648023, номер розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, 02.11.2016 року між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстрований за реєстровим номером 10472.

Звертаючись до суду з цим позовом до суду, позивачка, як на одну з підстав для задоволення свого позову, посилалася на те, що в силу вимог п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень №1127, дії нотаріуса є неправомірними, оскільки остання не вчиняла нотаріальних дій, передбачених ст. 34 Закону України «Про нотаріат», з об'єктом нерухомого майна - квартирою АДРЕСА_1, а здійснюючи ці дії, не пересвідчився про отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору та/або повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, як це вимагає законодавство.

В свою чергу, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав та їх обтяжень», який набув чинності з 13.12.2015 року, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було викладено в новій редакції.

При цьому, п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення даного Закону встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом нотаріуси наділяються повноваженнями державних реєстраторів прав на нерухоме майно та можуть здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень без вчинення нотаріальної дії щодо такого майна.

Таким чином, оскільки з 13.12.2015 року приватний нотаріус Кобелєва А.М. була наділена повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно та могла здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень без вчинення нотаріальної дії щодо такого майна, рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 21.12.2015 року, індексний номер - 27412017, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей Колект», винесене приватним нотаріальним нотаріусом Кобелевою А.М. ж таким, що відповідає вимогам законодавства.

Також слід зазначити, що посилання позивачки на неотримання нею письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору та/або повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, суд оцінює критично, оскільки матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, також зазначає, що у відповідності до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті», на квартиру АДРЕСА_1 не може бути звернене стягнення, виходячи з того, що його площа менше ніж 140 кв.м., кредит видано в іноземній валюті, а спірне майно надано в забезпечення цього кредиту.

Так, 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без зголи власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України від 02.10.1992 року «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України від 05.06.2003 року «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Тобто, установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

При цьому, оскільки Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі № 6-1356цс15.

Відтак, оскільки ані державний реєстратор - приватний нотаріус КМНО Кобелєва A.M., ані TOB «Кей-Колект» не є органами чи посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки, вони не вживали заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень, то відносини, що склалися між ними та позивачкою, які є предметом розгляду в межах даної справи, не регулюються Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Крім того, слід зазначити, що позивачкою не надано жодного доказу, який би в даному випадку підтверджував наявність умов, необхідних для застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Щодо посилань позивачки на відсутність в ТОВ «Кей-Колект» права на здійснення операцій з фінансовими активами, суд зауважує, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 08.12.2016 року, ухваленим по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», третя особа - ПАТ «УкрСиббанк», про визнання недійсним договору факторингу №1 від 12.12.2011 року, та яке набрало законної сили 04.01.2017 року, було встановлено, що ТОВ «Кей-Колект» зареєстроване як фінансова установа.

В свою чергу, ч.5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, ТОВ «Кей-Колект», маючи статус фінансової установи, мало право укладати договір факторингу від 12.12.2011 року, дійсність якого та відповідність вимогам законодавства України встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, Подільське управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, ОСОБА_4, про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 28.01.2019 року.

Суддя: