КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2273/2019
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року Київській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.

Секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про звернення стягнення на майно.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 24 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, був укладений кредитний договір № ML-006/1637/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 98970,00 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотка у розмірі 4,99 % річних та FIDR.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 квітня 2012 року у справі 2-2293/11 та рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2012 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ТОВ «ОТП Факторинг», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, про визнання кредитного договору, договору поруки, договору наступної іпотеки недійсними відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» заборгованість за кредитним договором в розмірі 111 740,62 доларів США, що в перерахунку на гривню по курсу НБУ станом на 02 квітня 2012 року становить 892 438,81 грн. та 100 000,00 грн. пені, судовий збір в розмірі 405,73 грн., витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 28,64 грн.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та банком було укладено договір наступної іпотеки № PCL-006/1637/2007, за умовами якого відповідачем було передано в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що станом на час подання позову сума заборгованості в розмірі 991 943,89 грн. залишається непогашеною, позивач просив суд звернути стягнення на заставлене майно за договором наступної іпотеки № PCL-006/1637/2007, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-006/1637/2007 від 24 вересня 2007 року в розмірі 991 943,89 грн. шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціні на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неврахування судом обставин, що мають значення для розгляду справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

У апеляційній скарзі вказує, що заборгованість не погашена, іпотека не припинена. Стверджує, що, згідно з умовами кредитного договору, датою остаточного повернення кредиту є 24 вересня 2037 року, тому підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому вона вказує, що строк виконання основного зобов'язання було змінено у 2011 році пред'явленням позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. Тому рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, з урахуванням всіх обставин справи, що підтверджуються належними та допустимими доказами. Апеляційну скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою, тому просить відмовити у її задоволенні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони повідомлені про день та час розгляду справи на 14 лютого 2019 року. Заяв про причини неявки в судове засідання від відповідача та третіх осіб до апеляційного суду не надходило.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 24 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № МL-006/1637/2007. За умовами Кредитного договору Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 98 970 доларів США зі сплатою фіксованого відсотку, який становить 4,49 відсотків річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору), строком до 24 вересня 2037 року (а.с. 4-7).

В подальшому, 05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфеля (факторингу), відповідно до якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права ПАТ «ОТП Банк» щодо стягнення заборгованості по кредитним договорам з боржників, зокрема і майнові права вимоги щодо стягнення боргу по Кредитному договору № МL-006/1637/2007 з позичальника ОСОБА_3 та поручителів по даному Договору. а саме: право вимоги основної суми боргу, нарахованих до сплати відсотків та інших витрат, на користь фактора. В зв'язку зі здійсненням відступлення прав за вищевказаним Договором кредиту до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права кредитора як сторони за Договором кредиту, які виникли на підставі даного Кредитного договору в обсязі і на умовах, що існували на момент набрання чинності Договором купівлі-продажу кредитного портфелю (а.с. 18-25).

Про укладення даного Договору, відповідачі було повідомленні належним чином, шляхом надіслання на їх адреси проживання відповідних листів-повідомлень.

Вказані обставини були встановлені рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 квітня 2012 року у справі 2-2293/11 та рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2012 року, які набрали законної сили, тому не потребують доведення в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

На забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_3 своїх зобов'язань по Кредитному договором № ML-006/16372007 від 24 вересня 2007 року, ОСОБА_2 виступила майновим поручителем, уклавши з ЗАТ «ОТП Банк» Договір наступної іпотеки № PCL-006/1637/2007 від 24 вересня 2007 року, який було посвідчено приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_5 (реєстраційний номер 5193) (а.с. 15-17).

За умовами вказаного Договору ОСОБА_2, як майновий поручитель по Кредитному договору № ML-006/16372007 від 24 вересня 2007 року, передала у заставу Банку нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до умов даного Іпотечного договору, кредитор має право задовольнити свої грошові вимоги до боржника (позичальника), шляхом звернення стягнення на вказане нерухоме майно, яке є предметом Договору іпотеки.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 квітня 2012 року у справі 2-2293/11 та рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2012 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ТОВ «ОТП Факторинг», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, про визнання кредитного договору, договору поруки, договору наступної іпотеки недійсними відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» заборгованість за кредитним договором в розмірі 111 740,62 доларів США, що в перерахунку на гривню по курсу НБУ станом на 02 квітня 2012 року становить 892 438,81 грн. та 100 000,00 грн. пені, судовий збір в розмірі 405,73 грн., витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 28,64 грн.

Відповідно до п. 1.9. частини № 2 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боржником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту та сплати відсотків у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем умов цього договору.

Встановлено, що позивач, який набув право вимоги за кредитним договором, користуючись своїм правом на дострокове виконання зобов'язань за договором звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості станом на 13 січня 2012 року в сумі 111 740,62 доларів США, яку судом було стягнуто із боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону № 898-IV за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У статті 33 Закону № 898-IV передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В матеріалах справи міститься копія договору про відступлення права вимоги від 05 листопада 2010 року та витяг з додатку № 1 до вказаного договору, з якого вбачається, що позивач отримав право вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором та ОСОБА_2 за договором іпотеки (а.с. 28).

Отже, позивач набув право вимоги до відповідача за договором іпотеки.

Разом з цим, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач подав до суду заяву про застосування позовної давності (а.с. 60-61).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Як видно з матеріалів справи, у 2011 році позивач пред'явив позов до відповідачів, зокрема і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, таким чином змінивши строк виконання основного зобов'язання. ТОВ «ОТП Факторинг» звернулось до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише у грудні 2017 року, тобто, через 6 років після звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1674цс17, згідно з якою, зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 30 травня 2018 року під час розгляду справи № 598/938/15-ц (провадження № 61-16317св18), зазначивши, що, використовуючи своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, шляхом пред'явлення позову про стягнення усього розміру заборгованості за кредитними договорами до кінцевого терміну, банк змінив строк виконання зобов'язання. Цим банк як кредитор одночасно також змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами, який слід рахувати з дати пред'явлення позову.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач у даній справі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», отримавши право вимоги до відповідача в 2010 році та пред'явивши позов про дострокове стягнення усього розміру заборгованості, змінив строк виконання зобов'язання та одночасно змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами.

Будь-які докази щодо переривання строку позовної давності в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви та відзиву на заяву про застосування позовної давності. Належну оцінку їм надав суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Так, твердження апелянта щодо встановлення кредитним договором дати остаточного повернення кредиту до 24 вересня 2037 року, оцінюються колегією суддів критично, оскільки позивач використав своє право, передбачене ч. 1 ст. 1050 ЦК України та п. 1.9. частини № 2 кредитного договору, змінивши строк виконання зобов'язання пред'явленням позову до відповідачів про дострокове стягнення суми боргу за кредитним договором.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Враховуючи, що представником відповідача було подано заяву про застосування строку позовної давності, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволення позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення..

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 20 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді