РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Процюк Н.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 .Б.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду Волинської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд із даним позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 02.07.2015 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір з можливістю перенесення платежу №244/8709DCLRKPT2, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 28477,86 грн. на строк до 03.09.2016 року, зі сплатою 125,60% річних.

22.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Женева» (далі ТОВ «ФК «Женева») укладено договір купівлі-продажу майнових прав, згідно якого ПАТ «Платинум Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Женева» за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №244/8709DCLRKPT2 від 02.07.2015 року, укладеним між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_3 .

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_3 станом на 01.08.2019 року становить 119904,18 гривень, з яких: 33826,02 грн. заборгованість за кредитом, 58773,96 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 3047,00 грн. 3 % річних, 12183,63 грн. сума на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів; 12073,57 нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ ТОВ «ФК «Женева» заборгованість за кредитним договором в розмірі 119904,18 грн., 20000,00 грн. витрат на правничу допомогу та судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

29.10.2019 р. відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вимоги визнає частково, в розмірі 15227,97 грн. Відзив обгрунтовує тим, що кредитний договір передбачає повернення кредиту частинами і самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку. Останній платіж у розмірі 3559,86 грн. підлягав сплаті 03.07.2016 р. Перебіг позовної давності щодо кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з внесення чергового платежу та обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Оскільки позовна заява подана 21.08.2019 р., тобто поза межами строку позовної давності, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 33826,02 грн. не підлягають до задоволення. Також просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, оскільки строк кредитування сплив 03.09.2016 р., а тому позивач не вправі нараховувати проценти після спливу визначеного договором строку кредитування. Просить відмовити і в задоволенні вимоги про стягнення нарахованої пені за подвійною обліковою ставкою НБУ, оскільки вимоги позивача про стягнення пені та процентів після 03.06.2016 р. не грунтуються на вимогах законодавства. Визнає вимоги про стягнення 3% річних, котрі становлять 3 044,34 грн. та вимогу про інфляційне збільшення боргу в розмірі 12 183, 63 грн. Також просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки вони документально не підтвердженні.

15.11.2019 року позивач подав відповідь на відзив, в якому заперечив сплив строку позовної давності за даною вимогою, оскільки строк виконання зобов`язання за кредитним договором визначений - 03.09.2016 року, а тому саме із цієї дати слід рахувати перебіг строків позовної давності. Оскільки позов поданий 21.08.2019 р., тому не сплив строк позовоної давності. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити з підстав викладений у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просив позов задовольнити частково, у розмірі 15227,97 грн. В обгрунтування надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 02.07.2015 р. між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні і в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, інше не встановлено договором або законом.

Із дослідженого судом договору відступлення права вимоги №147 встановлено, що ПАТ «Платинум Банк» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія Женева» за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором укладеним від 02.07.2015 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_3 .

Оскільки на підставі даного договору відбулась заміна кредитора ПАТ «Платинум Банк» на ТзОВ «Фінансова компанія «Женева», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості.

Із п. 2.2. кредитного договору вбачається, що первісний кредитор ПАТ «Платинум Банк» надав відповідачу кредит у розмірі 28477,86 грн., що визнається відповідачем.

Відповідач зобов`язався повністю повернути кредит - 03.09.2016 р., шляхом внесення щомісячної плати за ним, відповідно до графіка платежів, котрі визначені у додатку до договору.

Згідно з п. 2.5., 2.6. платежі з погашення суми заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів. Погашення заборгованості за кредитом здійснюється у вигляді щомісячних платежів в сумі 3570 грн.

Із дослідженого судом графіка платежів вбачається, що останній платіж у розмірі 3595,46 грн. відповідач зобов`язався здійснити 03.07.2016 р. При цьому, повністю повернути кредит зобов`язався - 03.09.2016 р.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З пояснень сторін судом встановлено, що відповідач не здійснював щомісячні платежі по поверненню кредиту, тобто порушив зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше нерухоме майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Із даного розрахунку вбачається, що у ОСОБА_3 існує 33 826,02 грн. заборгованості за кредитом, розмір якої визнається відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З огляду вищенаведеного, суд приходить до висновку, що не сплачуючи обов`язкові щомісячні платежі у строк та розмірах визначених договором, ОСОБА_3 порушив умови зобов`язання, внаслідок чого має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 33 826,02 грн., котра визнається відповідачем.

На судовий розгляд справи відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності щодо стягнення тіла кредиту в розмірі 33 826,02 грн. Вирішуючи дану заяву суд виходить з наступного.

Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_3 не здійснював платежів за кредитним договором та не виконував щомісячні зобов`язання з погашення кредиту, а тому позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа, тобто з 04.08.2015 р., 04.09.2015 р., 04.10.2015 р., 04.11.2015 р., 04.12.2015 р., 04.01.2016 р., 04.02.2016 р., 04.03.2016 р., 04.04.2016 р., 04.05.2016 р., 04.06.2016 р., 04.07.2016 р.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач звернувся до суду 16.08.2019 р.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначенним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи те, що відповідач не здійснював жодних щомісячних платежів і останній такий платіж повинен був здійснити 03.07.2016 р., а позов пред`явлено 16.08.2019 р. і відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, тому суд приходить до висновку, що вимоги про повернення тіла кредиту в розмірі 33 826,02 грн., у виді щомісячних чергових платежів, подані з пропуском строку позовної давності, а тому у стягненні із відповідача тіла кредиту в розмірі 33 826,02 грн. суд відмовляє, у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Не беруться судом до уваги доводи позивача, що строк позовної давності не пропущений і його слід рахувати з дня визначення строку виконання зобов`язання 03.09.2016 р., оскільки кредитним договором передбачено обов`язок відповідача повернути весь борг частинами (щомісячні платежі) та встановлено самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, тому право позивача вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, а не з дати повного повернення кредиту.

Вирішуючи вимогу про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 58 773,96 грн., суд виходить з наступного.

У п. 2.2. кредитного договору сорони визначили кінцевий строк виконання зобов`язання (повернення кредиту) 03.09.2016 р.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке відбувається під час дії договору.

Строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З аналізу даної норми суд приходить до висновку, що «припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування».

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція висловлена у постанові ВС від 28.03.2018 р., котра відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі та застосуванні норми права до даних спірних правовідносин.

Із наданого суду розрахунку відсотків встановлено, що відповідач здійснив нарахування відсотків за користування кредитом за період 22.03.2018 р. по 01.08.2019 р., тобто після закінчення строку кредитування.

З урахування наведеної правової позиції Верховного Суду та норм права, суд прийшов до висновку, що оскільки визначений сторонами строк кередитування закінчився 03.09.2016 р. та умовами кредитного договору не передбачено нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку виконання зобов`язання, тому нарахування передбачених договором процентів за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 03.09.2016 р.

За таких обставин, нарахування процентів за користування кредитом після 03.09.2016 р. є неправомірним, а тому суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення 58 773,96 грн. заборгованості за нарахованими відсотками за безпідставністю.

Також суд вважає безпідставними вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача пені, нарахованої за подвійною обліковою ставкою НБУ, котра становить 12 073,57 грн. виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Саме норма ч. 2 ст. 625 ЦК України регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, яка не передбачає обов`язок боржника сплатити пеню за прострочення грошового зобов`язання на рівні подвійної облікової ставки. Таких умов і не містить кредитний договір.

Оскільки ні нормами закону, ні умовами договору, не передбачений обов`язок відповідача сплатити позивачу пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, тому дана вимога не підлягає до задоволення за безпідставністю.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України повинен сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, котрий становить 3044,34 грн., а також три проценти річних від простроченої суми, яка складає 12 183,63 грн. та визнається відповідачем.

Оскільки позов задоволено частково, тому відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційний розміру задоволених позовних вимог (12,7%), котрий становить 243,96 грн. (1921 х 12,7%:100).

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

Ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з витратами на правничу допомогу, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 11.06.2018 р., котрий укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Женева» та адвокатським об`єднанням «Вердикт», платіжне доручення №997 від 29.03.2019 р., прайс-лист Адвокатського об`єднання «Вердикт», заявка на надання правових послуг, акт прийому-передачі виконаних робіт від 12.08.2019 р.

Однак, позивачем не надано суду жодних документів, що свідчать про оплату адвокату 20 000 грн. витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги саме у даній цивільній справі.

Із платіжного доручення №997 вбачається, що 29.03.2019 р. ТзОВ «Фінансова компанія «Женева» здійснила оплату у розмірі 100 000 грн. за надання правової допомоги відповідно до договору від 11.06.2018 р.

Проте, даний документ жодним чином не підтверджує, що це є оплата 20 000 грн. адвокату (адвокатському об`єднанню) за надання правової допомоги саме у цивільній справі за позовом ТзОВ «Фінансова компанія «Женева» до ОСОБА_3 , а не за надання інших юридичних послуг адвоката, котрі не стосуються даної цивільної справи.

Також суд звертає увагу, що заявка позивача на надання правових послуг адвокатським об`єднанням по ОСОБА_3 здійснена 12.08.2019 р., а оплата за надання правової допомоги за цим платіжним дорученням здійснена 29.03.2019 р., що ставить під сумнів належність цього документу до доказів, котрі підтверджують витрати позивача, пов`язані із розглядом саме цієї справи.

За таких обставин, платіжне доручення № 997 р. не є доказом того, що здійснена позивачем опалата за цим дорученням є витратами на правничу допомогу адвоката, котрі пов`язані саме з розглядом цієї цивільної справи.

Позивачем не надано документів, котрі підтверджували б оплату 20 000 грн. гонорару адвокату, у зв`язку із надання ним 12.08.2019 р. правових послуг позивачу щодо ОСОБА_3 .

Крім того, розрахунок розміру витрат не містить детальний опис виконаних робіт адвокатом, а відображає лише загальну кількість годин та вартість.

Оскільки відсутнє документальне підтвердження про понесені позивачем у цій справі витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., тому суд відмовляє у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, ст.ст.256, 257, 261, 267,512, 514, 526, ч.1 ст. 548, ч.1 ст. 549, ч.1 ст.610, ч.1 ст. 611, 625, 1049, 1054 ЦК України,суд,

ухвалив:

позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» (місце реєстрації: 04071, вул. Верхній Вал 28/12, м. Київ, ЄДРПОУ 4088807) заборгованість за кредитним договором №244/8709DCLRKPT2 від 02.07.2015 р. в сумі 15 227 (п`ятнадцять тисяч двісті двадцять сім) гривень 97 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» 243,96 гривень судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: /підпис/

Згідно з оригіналом

Суддя: А.А. Каліщук