РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Губської Я.В.,

при секретарі Савицької М.В.,

за участі позивача за основним, відповідача за зустрічним ОСОБА_1

представника позивача за основним, відповідача за зустрічним ОСОБА_2

відповідача за основним, позивача за зустрічним ОСОБА_3

представника відповідача за основним, позивача за зустрічним ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Харківська міська рада, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Харківська міська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

21.12.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Дмитрієва О.Ф. від 26.01.2016 року відкрито провадження по даній справі, призначено судове засідання.

20.02.2016 року до суду подана уточнена позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , трета особа: Харківська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та встановлення межі між суміжними земельними ділянками, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та № АДРЕСА_2 за фактичним користуванням з урахуванням державних будівельних норм, а саме на відстані 1 метра від житлового будинку літ. «А-1», що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 в АДРЕСА_3 земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_2 по всій довжині між суміжними земельними ділянками. (а.с. 40-44 т.1).

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2016 року прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона є співвласницею домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, що межує із її земельною ділянкою знаходиться по АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_3 . Відповідно до рішення №147 Сталинської райради депутатів трудящих від 10 травня 1955 року було зареєстровано за землекористувачами земельні ділянки, зокрема, по АДРЕСА_1 . Згідно з рішенням суду Московського району м. Харкова від 24 липня 1974 року було виділено частину земельної ділянки площею 272 кв. зі сторони домоволодіння АДРЕСА_2 у користування ОСОБА_6 , батька позивача. Відповідно до довідки БТІ № 475 від 21.08.2002 року площа меж земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 з 1955 року в розмірах та конфігураціях не змінювались. Проте, відповідач постійно переміщувала паркан між ділянками в бік позивача. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.01.2008 року вже було встановлено факт порушення власниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 права на користування житловим будинком по АДРЕСА_1 і було зобов`язано знести самочинно побудований гараж. Проте, в подальшому власниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 не припинили чинити неправомірні дії, розмістили будку своєї собаки під парканом, собака постійно підриває і псує паркан. Для захисту своєї ділянки вона була змушена встановити шифер впродовж межі ділянки з боку її будинку. ОСОБА_3 нехтує нормами добросусідства, обмежує право її на користування будинком, унеможливлює доступ до будинку літ. «А-1» та провадження поточного ремонту будинку зі сторони Прокопчук, що призводить до руйнування будинку. Зауважує, що будинок АДРЕСА_1 був збудований у 1927 році, відповідно до технічного паспорта, а будинок АДРЕСА_4 року, згідно із договором про право на забудування вчастка землі, а тому при забудуванні земельної ділянки по АДРЕСА_2 мали б бути дотриманні будівельні норми, а саме дотримання відступу від вже збудованого будинку АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що право власності на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та № АДРЕСА_2 не зареєстровано, кадастровий номер не присвоєний, тому вважає за можливе встановити межу між суміжними земельними ділянками відповідно до вимог щодо відстані від житлового будинку до межі сусідньої ділянки не менше 1,0 метра, враховуючи, що будинок по АДРЕСА_1 був збудований раніше, ніж забудована земельна ділянка по АДРЕСА_2 .

22.02.2016 року до суду подані заперечення відповідача ОСОБА_3 та зустрічну позовну заяву, в якій ОСОБА_3 просить: зобов`язати ОСОБА_1 знести будівлю літ «О» по АДРЕСА_1 ; усунути порушення права користування земельною ділянкою, розташованої по АДРЕСА_2 ; встановити межу між суміжними земельними ділянками, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 № АДРЕСА_2 , відповідно до існуючою документації, зокрема до схематичних планів. (а.с. 62-65 т.1).

17.05.2016 року судом прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 .

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 вказує, що доводи ОСОБА_1 не є вірними, оскільки це вона самочинно пересунула паркан у бік її земельної ділянки і вимагає ще. Зазначає, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 березня 2004 року встановлено, що межі між ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 домоволодінні АДРЕСА_1 , а також кордон між домоволодіннями проходить по межі зовнішньої стіни будівлі літ «О», розташованій у домоволодінні АДРЕСА_1 . Також, в цьому висновку вказано, що розташування будівель житлового будинку літ «А-1», будівлі літ «О» по АДРЕСА_1 не відповідають вимогам СниП 360-92** та ДБН 79-92, оскільки житловий дім літ. «А-1» - розташований по лінії забудови і фактичний кордон проходить по цокольній частині зовнішньої стіни житлового будинку, а навіс літ «О» - розташований в глибині ділянки на 0.2 - 0.4 м. від фактичного кордону. А тому, просить задовольнити її позовні вимоги, відхиливши вимоги ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2016 року справа розподілена в провадження судді Губської Я.В.

15.07.2016 року до суду подані заперечення ОСОБА_1 проти зустрічного позову.

06.09.2016 року в судовому засіданні вирішено питання про залучення до участі у справі третьої особи ОСОБА_5 та витребування інвентарної справи на спірні домоволодіння з КП «ХМБТІ».

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2017 року по справі призначено судову земельно-технічну експертизу в ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, зупинено провадження по справі.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 09.06.2017 року відновлено провадження по справі за клопотанням експерта.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 28.08.2017 року за клопотанням сторін витребувані з КП «ХМБТІ» інвентаризаційні справи та технічні паспорти на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а також матеріали інвентаризаційної справи (у тому числі поквартальну зйомку) на квартал 1954 року, витребувані у відповідача ОСОБА_3 землевпорядну документацію та правовстановлюючі документи на земельну ділянку АДРЕСА_2 .

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 11.12.2017 року зупинено провадження по справі до розгляду по суті позову ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання неправомірним внесення відомостей та скасування державної реєстрації, який розглядається в Харківському окружному адміністративному суді (адміністративна справа №820/3967/17).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.07.2018 року поновлено провадження по справі.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 15.08.2018 року вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження (з врахуванням змін в ЦПК України з 15.12.2017 року), призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.10.2018 року по справі призначено судові будівельно технічну та земельно-технічну експертизи, зупинено провадження по справі.

24.05.2019 року по справі поновлено провадження у зв*язку з проведенням експертиз.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 12.08.2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач за основним позовом ОСОБА_1 та її представник підтвердили доводи, викладені у позовній заяві та просили її задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, просили у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За результатами дослідження матеріалів справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення учасників справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Статтею 79 ЗК України передбачено, що винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв*зязку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Також, вимогами ст. 107 ЗК України визначено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ч.1 статті 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Також, суд зазначає, що Законом України з 01.01.2013 року «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що право власності, серед іншого, на земельні ділянки посвідчує свідоцтво про право власності на нерухоме майно, головним завданням якого є підтвердження виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно Закону України «Про державний земельний кадастр» з 01.01.2013 року видання державних актів на право власності на земельну ділянку припиняється. Натомість документом, що посвідчує право власності, є свідоцтво на право власності. У разі потреби, підтвердити своє право власності на земельну ділянку можна буде й витягом: з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або Державного земельного кадастру.

Суд зазначає, що до 01.01.2013 року основним документом, який посвідчував права на землю, був державний акт на право власності на земельну ділянку і станом на теперішній час державні акти, видані до 1 січня 2013 року, залишаються чинними й надалі посвідчуватимуть права на земельні ділянки.

Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності (користування) на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» реєстрація відбувається після формування земельної ділянки відповідно до ст. 79-1 ЗК України на підставі документації із землеустрою, затвердженої згідно законодавства.

Судом під час розгляду даної справи встановлено, що ОСОБА_1 є співвласницею домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с. 85-90 т.1).

Земельні ділянки, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 та 34 межують між собою та судом встановлено, що у приватну власність дані земельні ділянки не оформлені.

Так, згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2018 по справі №820/3967/17 державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :07:004:0005 по АДРЕСА_2 скасовано.

Судом під час розгляду справи встановлено та підтверджується дослідженими доказами, що за рішенням Сталінського райради депутатів трудящих № 147 від 10.05.1955 року при впорядкуванні обліку і обмірів земельних ділянок за домоволодінням АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку площею 535 кв.м. При цьому, суд зазначає, що даний розмір площі земельної ділянки вказаний і в технічній документації, яка надана до суду з КП «ХМБТІ» та не змінювалась.

Згідно з рішенням суду Московського району м. Харкова від 24 липня 1974 року було виділено частину земельної ділянки площею 272 кв.м. зі сторони домоволодіння АДРЕСА_2 у користування ОСОБА_6 - батька позивача.

Згідно наданих до суду документів (виконавчого листа) від 03.10.1922 року на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 визнано право власності та повернуто законному володільцю.

Також, згідно договору про право забудови від 04.02.2029 року під домоволодіння по АДРЕСА_2 було передано земельну ділянку площею 0,0537га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно з рішенням Сталінської райради депутатів трудящих № 147 від 10.05.1955, при впорядкуванні обліку і обмірів земельних ділянок площа домоволодіння АДРЕСА_2 складала 535 кв.м.

Відповідно до довідки БТІ № 475 від 21.08.2002 року площа меж земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 з 1955 року в розмірах та конфігураціях не змінювались.

Судом встановлено за даними технічної документації та сторонами не оспорюється, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок літ. «А-1», сарай літ. «О», будівлі літ. «Н», «К», а на земельній ділянці по АДРЕСА_2 знаходиться житловий будинок літ. «А-1».

Під час проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та будівельно-технічної експертизи за ухвалою суду було проведено обстеження 05.03.2019 на місцевості сумісної межі між домоволодіннями № АДРЕСА_1 34 в присутності сторін по справі та встановлено, що фактично межа між домоволодіннями проходить по стіні житлового будинку, розташованого на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 , далі по паркану, встановленому від кута житлового будинку до кута господарської будівлі, розташованої на межі з земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_2 , і вздовж стіни даної господарської будівлі до іншого кута господарської будівлі - огорожі.

Таким чином, експерт встановив, що межа між земельними ділянками проходить по прямій лінії розміром 25,25м на відстані: в точці 1 фактична межа проходить на відстані 0,15м від кута житлового будинку (по стіні); в точці 2 фактична межа проходить на відстані 0,23м від стіни житлового будинку АДРЕСА_1 ; в точці 3 фактична межа проходить на відстані 0,10м від стіни житлового будинку АДРЕСА_1 ; в точці 4 фактична межа проходить на відстані 0,03м від кута господарської будівлі.

А тому, за висновком комплексної судової земельно-технічної експертизи та будівельно-технічної експертизи №26023/6147 від 15.04.2019 року фактичне проходження межі між земельними ділянками домоволодінь АДРЕСА_6 не відповідає даним документації із землеустрою, розробленої на земельну ділянку домоволодіння АДРЕСА_2 і відповідно до документації із землеустрою, має місце невідповідність (порушення) сумісної межі між домоволодіннями АДРЕСА_6 в точках 1,2, 3.

Виходячи з викладеного, зустрічні позовні вимоги про встановлення межі відповідно до існуючої документації не підлягають задоволенню, враховуючі висновки вищезазначеної експертизи.

Також, за висновками комплексної судової земельно-технічної експертизи та будівельно-технічної експертизи №26023/6147 від 15.04.2019 року на планах земельної ділянки АДРЕСА_1 житловий будинок літ. «А-1» розташований уздовж межі даної ділянки, тобто, суміжна межа між домоволодіннями АДРЕСА_1 та №34 проходить по стіні житлового будинку літ.«А-1».

Також, вказано, що при проведенні обстеження встановлено, що фактичне розташування житлового будинку літ."А-1" в домоволодінні АДРЕСА_1 відповідає вказаному в технічній документації: по межі між земельними ділянками № АДРЕСА_1 та №34.

Таким чином, розташування межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 по лінії, де розміщена стіна житлової будівлі, не відповідає будівельно-технічним нормам, а саме п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018. Порівнявши лінійні розміри земельної ділянки АДРЕСА_1 за документами з інвентаризаційної справи № 4772, складеними в різний час, експертом зроблено висновок, що площа і лінійні розміри земельної ділянки не змінювались. Сумісна межа з домоволодінням АДРЕСА_2 проходить по стіні житлового будинку літ. «А-1» по прямій розміром 25,45м на відстані 0,2м від стіни господарської будівлі літ. О.

Крім того, експертом вказано та враховуючи, що точки межі земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_6 та лінійні проміри між ними, вказані на планах інвентаризаційних справ №4772 і №5617, не мають прив`язки до пунктів державної геодезичної мережі, на план до висновку вони нанесені схематично, за матеріалами поквартальної зйомки кварталу №739, він виходив з того, що розташування будівель і споруд в межах земельних ділянок домоволодінь не змінювалось.

Таким чином, на підставі проведеного дослідження матеріалів, розроблених в попередні роки на домоволодіння АДРЕСА_6 , і співставивши їх з даними топографо- геодезичної зйомки та результатів обстеження на місцевості, експертом зроблено висновок, що межа між домоволодіннями АДРЕСА_6 , відповідає фактичному її розташуванню, а саме: по стіні житлового будинку літ. «А-1», розташованому на земельній ділянці АДРЕСА_1 , по прямій 25,45м, яка проходить в 0,2м від господарської будівлі (сараю) літ. О (тобто, по фактичній огорожі).

Згідно висновку експерта задля приведення у відповідність до будівельно-технічних норм, для можливості проходу до житлового будинку літ."А-1", розташованого по АДРЕСА_1 , та його обслуговування ОСОБА_1 пропонується встановити земельний сервітут площею 8,4 м2 (8,4 х 1,0) на земельній ділянці АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 . Також, для можливості проходу до сараю літ."0", розташованого по АДРЕСА_1 , та його обслуговування ОСОБА_1 пропонується встановити земельний сервітут площею 5,2 м2 (5,2 х 1,0) на земельній ділянці АДРЕСА_2 , що належить

ОСОБА_3 .

Таким чином, враховуючі надані висновки експерта та для усунення порушень прав позивача за основним позовом ОСОБА_1 суд погоджується з висновком експерта після дослідженої в повному обсязі всієї технічної документації на спірні земельні ділянки сторін та встановлює земельний сервітут за умовами, запропонованими експертом у висновку.

Вимогами ст.98 ЗК України передбачено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безплатне користування земельною ділянкою (ділянками). Згідно п.3 ст.98 ЗК України встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Враховуючі зазначені висновки суду, не підлягають задоволенню і вимоги зустрічного позову про знесення будівлі літ. «О» по АДРЕСА_1 .

На підставі вищезазначеного, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 частково, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовляє повністю за недоведеністю під час судового розгляду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно від задоволеної частини по оплаті судового збору та проведення експертизи у розмірі 2718,60 грн.

Керуючись ст. ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265, 280-284 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_8 ), треті особи: Харківська міська рада (61200, м. Харків, майдан Конституції, 7), ОСОБА_5 (( АДРЕСА_9 ) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та встановлення межі за фактичним користуванням з урахуванням державних будівельних норм задовольнити частково.

Усунути порушення прав позивача ОСОБА_1 з боку відповідача ОСОБА_3 щодо користування належним їй майном шляхом встановлення земельного сервітуту відповідно до вимог ст. 98 ЗК України для обслуговування зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А-1» та господарської будівлі сараю літ. «О» за адресою: АДРЕСА_1 : площею 8,4 кв.м. (8,4x1,0) на земельній ділянці АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 для можливості проходу до житлового будинку літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1 та його обслуговування, та площею 5,2 кв.м. (5,2x1,0) на земельній ділянці АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 для можливості проходу до сараю літ. «О» за адресою: АДРЕСА_1 та його обслуговування.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ( АДРЕСА_8 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 ), треті особи: Харківська міська рада (61200, м. Харків, майдан Конституції, 7), ОСОБА_5 (( АДРЕСА_9 ) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов*язання знести будівлю літ. «О» по АДРЕСА_1 , встановити межу між суміжними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно до схематичних планів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 ) понесені судові витрати пропорційно від задоволеної частини по оплаті судового збору та проведення експертизи у розмірі 2718,60 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: