ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/6233/18

Провадження № 22-ц/818/2182/19

Категорія: право власності

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М.,

- Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Державний реєстратор Зміївської міської ради Харківської області Калініна Людмила Миколаївна,

третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду м.Харкова від 11 лютого 2019 року у складі судді Букреєвої І.А., -

в с т а н о в и в :

21.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», Державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни,в якому просив:

- скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяження, прийняте державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності записів:

номер запису про право власності 25737225 від 12.04.2018 року,

-номер запису про обтяження: 25737264 від 16.04.2018 року,

-номер запису про обтяження:25737281 від 16.04.2018,

-номер запису про іпотеку: 25737297 від 16.04.2018 року,

-номер запису про іпотеку: 25737324 від 16.04.2018 року;

-відновити право власності шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 02.06.2008 року Московською районною в м. Харкові радою від 27.05.2008 на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної в м. Харкові ради від 27.05.2008 номер 166/55, право власності на яку зареєстровано згідно з витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №19295028, виданого КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» 24.06.2008, реєстраційний номер:23477309, номер запису: 93602 в книзі:1»

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказував, що він є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 02.06.2008, право власності на яку зареєстровано реєстраційний номер: 23477309, номер запису: 93602 в книзі:1». В зазначеній квартирі зареєстровані та мешкають: він, дружина та малолітні діти: ОСОБА_2 , 2006 року народження, ОСОБА_3 , 2014 року народження. Це житло є єдиним місцем мешкання та нерухомої власності сім`ї.

19.10.2007 між ОСОБА_1 та ПАТ «УКРСОЦБАНК» укладено договір кредиту №861/27/39-18/7-130 за умовами якого банк надав кредит в розмірі 53 746,00 швейцарських франків. Договором про внесення змін № 861/37/39-19/8-163 від 16..07.2008 до Іпотечного договору №861/27/39-19/7-176 від 19.10.2007 зазначена квартира передана в іпотеку. 08.05.2018 позивачу стало відомо про вибуття з його права власності майна квартири АДРЕСА_2 . Новим власником майна за Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №123298174 від 08.05.2018 зазначено ПАТ «УКРСОЦБАНК». Рішення про державну реєстрацію та їх обтяження прийняте державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. Підставою виникнення права власності є вказаний іпотечний договір.

Позивач стверджував, що будь-якої письмової вимоги про усунення порушення від іпотекодавця не отримував, а тому порушені вимоги ст. 35 Закону України « Про іпотеку», де визначено, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодавець надсилає іпотекодержателю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановлено строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Державний реєстратор не перевірила надходження іпотечного повідомлення.

Крім того вказував на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким заборонене стягнення на предмет іпотеки відчуження без згоди власника.

Зазначав, що він, як власник, не надав згоду на відчуження квартири в період дії цього Закону.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 11 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на висновки Верховного суду, висновки Консультативної Ради Європейських судів в подібних правовідносинах та зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою його доводи та деталі і розглянув справу без врахування принципу рівності, законності, стабільності права, з явним замовчуванням фактів, що ним зазначались та встановлення судом без доказів обставин, які він заперечував та відповідачем не доведені.

Посилаючись на обраний спосіб захисту, як неправильний, суд не вказує, який саме спосіб захисту мав бути застосований, при цьому робить висновки про те, що обраний спосіб захисту не дозволяє задовольнити позов.

Зазначає, що предметом розгляду цього спору є встановлення судом обставин правомірності набуття права власності ПАТ «УКРСОЦБАНК», яке пов`язано з діями державного реєстратора та дослідження договірних відносин, змісту договору.

Спір випливає з договірних відносин, пов`язаний з порушенням права власності та пов`язаний із виконанням умов цивільно-правових угод, стосується цивільного права та має приватно-правовий характер.

Предметом дослідження у цій справі, окрім наявності договору, перевірці підлягає дія договору, безпосередньо його зміст та тлумачення, наявність іпотечного застереження відповідно до змісту закону , виконання договору, отримання повідомлення від банку, період дії мораторію, чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно та обставини, що підтверджують законність чи незаконність прийнятого державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. рішення та питання виконання державним реєстратором обов`язків, передбачених Законом №843-VII щодо перевірки достатності та належності наданих для здійснення реєстраційних дій документів.

З метою з`ясування та встановлення усіх обставин у справі стороною позивача було подане клопотання про витребування доказів, яке задоволено ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 31.08.2018 та витребувано копії всіх документів, наданих ПАТ «УКРСОЦБАНК» під час формування та реєстрації заяви про право власності, копію рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень та зобов`язано надати письмові відповіді на запитання. Проте, зазначена ухвала залишилась не виконаною в частині надання копій всіх документів. У зв`язку з чим позивач звернувся із заявою про застосування заходів примусу до учасників, якими не виконано вимоги ухвали суду від 31.08.2018, яка по суті судом першої інстанції розглянута не була.

Стверджує, що судом першої інстанції залишено поза увагою порушення ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діє на момент переходу права власності на спірне майно до ПАТ «УКРСОЦБАНК».

Виходячи зі змісту іпотечного договору №861/27/39-19/17-176 від 19.10.2007 зі змінами (застереження), відсутні важливі ознаки вираження волі іпотекодавця: добровільна згода на перехід права власності іпотекодержателю, ціна, за якою може проводитися передання предмету іпотеки як складова частина переходу права власності та відповідно перехід права власності до іпотекодержателя. Також має бути вказано, що даний іпотечний договір (застереження) є правовстановлюючим документом, на підставі якого здійснюється перехід права власності. Зміст іпотечного договору (застереження) не відповідає певним критеріям для зміни власника, не містить безпосередньо висловленої волі іпотекодавця про згоду на перехід права власності, умови передачі предмету іпотеки у власність як в момент укладення іпотечного договору так і на момент проведення реєстрації права власності на ПАТ «УКРСОЦБАНК».

Зазначає, що у цьому договорі не має іпотечного застереження про перехід права власності (що є ключовою правовою нормою) на іпотекодержателя, а передбачена лише можливість набуття права власності та укладення в майбутньому такого Договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Суд першої інстанції залишив поза увагою зміст договору та не дослідив доводи позивача, які є доречними та суттєвими.

Критерієм, які на думку скаржника мають бути застосовані в цьому випадку, є принцип contra proferentem (лат. verba chartarum foortius accipiuntur contra proferentem -слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договорі, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.

Вважає, що суд першої інстанції не мотивував яким чином він зробив висновок про отримання та використання кредиту не за споживчими цілями з огляду на той факт, що відомо, що кредитні кошти використовувались для купівлі квартири, а це і є споживчої ціллю, оскільки квартира придбавалась для його особистих потреб та потреб його родини (в цей час багатодітної) у місці мешкання та існування.

Суд не навів достовірних належних та допустимих доказів, які стали підставою для реєстрації права власності на квартиру, окрім наявності іпотечного договору, який за своїми властивостями не містить іпотечного застереження про перехід права власності.

Стверджує, що будь-якої письмової вимоги про усунення порушення від іпотекодавця в спосіб передбачений ст. 35 Закону України «Про іпотеку» він не отримував.

ОСОБА_1 зазначає, що ПАТ «УКРСОЦБАНК» не має доказів наявності боргу та безспірних вимог, а він заперечує наявність заборгованості по основному зобов`язанню.

На думку ОСОБА_1 , ПАТ «УКРСОЦБАНК» суттєво порушив його право на власність, подавши заяву про реєстрацію права власності без наявності беззаперечних підстав, які свідчать про те, що зміст іпотечного договору відповідає вимогам ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а Державний реєстратор безпідставно, всупереч вимогам ст.33,35,37 Закону України «Про іпотеку», п. 57, 61 Постанови Кабінету Міністрів від 25.12.2015 №1127 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України. Наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» прийняв рішення про державну реєстрацію та їх обтяження та зробив записи на підставі невідомих документів і таким чином спричинив порушення його права власності на квартиру.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», Державний реєстратор Зміївської міської ради Харківської області Калініна Л.М. та представник третьої особи Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей ХМР в судове засідання не з`явилися,повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином.

Представник відповідача Ременюк Т.О. 04.12.2019 року о 13 год. 55 хв. в електронному виді звернувся до суду з заявою з проханням відкласти розгляд справи призначений на 14-30 год. 04.12.2019 року, а також розглядати справу у всіх подальших судових засіданнях без присутності представника відповідача, посилаючись на велику завантаженість.

Колегія суддів відхиляє заяву представника Банку щодо відкладення розгляду справи, оскільки представник відповідача про розгляд апеляційної скарги Харківський апеляційним судом 04.12.2019 року був повідомлений більше, ніж завчасно в розумінні ч.5 ст.128 ЦПК України, а тому відповідач мав достатньо часу для вирішення питання щодо участі у розгляді вказаної справи. Крім того, правова позиція відповідача викладена в письмових поясненнях, які містяться в матеріалах справи, а даних про фактичні обставини в матеріалах справи достатньо для вирішення апеляційної скарги.

Відповідач - Державний реєстратор Зміївської міської ради Харківської області Калініна Л.М. про поважність причин неявки суд не сповістила.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей ХМР просив розглядати справу за їх відсутності.

Зважуючи на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 11, 44, 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутністю осіб, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 ,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги , якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника Сльота В.С., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 19.10.2007 року між Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» (Кредитор) та ОСОБА_1 ( Позичальник) було укладено кредитним договір № 861/27/39-18/7-130, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 53746,00 швейцарських франків з кінцевим терміном погашення до 10.10.2032 року. Кредит надано Позичальнику для фінансування будівництва, придбання ( інвестування) житла відповідно до договору про пайову участь у будівництві від 10.01.2006 року, що укладений між Позичальником та фірма « Т.М.М.»-ТОВ( далі - Кредитний договір) ( Т. 1 а.с. 143-168)

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 19.10.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» ( Іпотекодержатель) та ОСОБА_5 ( Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № 861/27/39-19/7-176, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в наступну іпотеку майнові права на об`єкт інвестування однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 238.( далі- Іпотечний договір) (т. 1 а.с. 174-177)

10.12.2010 року між АКБ «Укрсоцбанк» ( Іпотекодержатель) та ОСОБА_5 (Іпотекодавець) було укладено договір про внесення змін № 861/17/10-022 до іпотечного договору № 861/27/39-19/7-176, яким п.4.5. ст. 4 іпотечного договору викладено в новій редакції, а саме «Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема п.4.5.4 на підставі цього застереження, яке є Договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, відповідно до статті 36 «Закону України « Про іпотеку» одним із наступних способів: п.4.5.4.1. шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки і рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» ( т. 1 а.с. 172-173).

На виконання ухвали Московського районного суду м.Харкова від 31.08.2018 року державним реєстратором Л.М.Калініною надано завірену копію рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та повідомлено, що для проведення будь-яких реєстраційних дій суб`єктом звернення подаються оригінали документів, які після проведення реєстраційних дій повертаються. Також зазначено, що запитання , які містяться в ухвалі суду є загально відомими (тобто вимагається від неї тлумачення норм закону, що недопустимо), оскільки їх відповідь міститься у відповідних законодавчих актах у сфері реєстраційних дій та законодавства про іпотеку ( т. 1 а.с.244).

Згідно рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень № 40650540 від 16 квітня 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_6 проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на квартира, що розташована АДРЕСА_4 , за суб`єктом :Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», відкритий розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна ( т.1.а.с. 246).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з`ясувавши характер спірних правовідносин сторін (предмет позову), характер порушеного права позивача, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає специфіці правовідносин, обґрунтувавши його тим, що в даному випадку мають місце спірні правовідносини щодо існування договірних зобов`язань між боржником і стягувачем та щодо правомірності підстав реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. В той же час, доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію полягають у тому, що держреєстратор не мав права прийняти спірне рішення та спірну реєстраційну дію.Зі змісту позовних вимог та обраному способу захисту вбачається, що дослідженню підлягають не спірні договірні правовідносини, а дії держреєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт повноважень.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статі 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

В даному випадку спір між сторонами виник з приводу порушення права власності позивача ОСОБА_1 на квартиру внаслідок дій з реєстрації такого права за відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк».

Апеляційний суд вважає, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності на квартиру має розглядатися як спір, який пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на квартиру іншою особою, за якою зареєстроване відповідне право. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис у Держреєстр.

Такий висновок судової колегії узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 36 Постанови від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16.

Тому для захисту права власності на квартиру позивач ОСОБА_1 правильно звернувся з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» як до особи, за якою таке право зареєстроване.

Саме до такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 520/17304/15-ц.

Таким чином колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що предметом розгляду цього спору є встановлення судом обставин правомірності набуття права власності ПАТ «УКРСОЦБАНК».

Звертаючись до суду ОСОБА_1 просив скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяження, прийняте державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, крім інших записів, - номер запису про право власності 25737225 від 12.04.2018 року.

Апеляційний суд приходить до висновку про задоволення цих позовних вимог.

Так, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1206-VII)).

Згідно з частиною першою статті 33 Закону № 1206-VII у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону № 1206-VII). Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону № 1206-VII).

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону № 1206-VII реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону № 1206-VII. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові.

Вимоги частини першої статті 35 Закону № 1206-VII не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цимЗаконом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду; позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону № 1206-VII).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону № 1206-VII).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 1206-VII): на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

Згідно з частиною третьою зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати такі способи задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки:

Передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього ж Закону;

Право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього ж Закону.

Апеляційним розглядом встановлено, що відповідно до п.4.5. Кредитного договору у разі невиконання ( неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.2-3.3.8, 3.3.12-3.3.14 та 3.3.16 цього договору, порушення Позичальником умов договору, визначеного в п.1.3.цього договору, протягом більше, ніж десять робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та , відповідно, Позичальник, зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Відповідно до п. 4.5. ст. 4 Іпотечного договору, в редакції договору про внесення змін № 861/17/10-022 до іпотечного договору № 861/27/39-19/7-176, Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема п.4.5.4 на підставі цього застереження, яке є Договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, відповідно до статті 36 «Закону України « Про іпотеку» одним із наступних способів: п.4.5.4.1. шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки і рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України « Про іпотеку» .

Статтею 35 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Отже, законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно з пунктом 57 Порядку № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплений в законі порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін. Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції вжив вичерпний обсяг заходів з метою спонукання сторін до належного, відповідно до положень ст.ст.12, 43, 81 ЦПК України, здійснення процесуальних прав та обов`язків для забезпечення всебічного і повного з`ясування обставин справи.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

ПАТ «Укрсоцбанк», як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції: не надало для підтвердження обставин, на які посилається, як на підставу своїх заперечень на позов, належних доказів, а саме: копію письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, а також документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Також відповідачами не виконано вимоги ухвали Московського районного суду м.Харкова від 31.08.2018 року про витребування доказів. Державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. не надано до суду копії всіх документів, наданих ПАТ «Укрсоцбанк» під час формування та реєстрації заяви про право власності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимог про скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяження, прийняте державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності записів номер запису про право власності 25737225 від 12.04.2018 року.

Щодо позовних вимог про відновлення права власності шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 02.06.2008 Московською районною в м. Харкові радою від 27.05.2008 на підставі Рішення Виконавчого комітету Московської районної в м. Харкові ради від 27.05.2008 номер 166/55, право власності на яку зареєстровано згідно з витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №19295028, виданого КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» 24.06.2008, реєстраційний номер:23477309, номер запису: 93602 в книзі:1», то колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, враховуючи таке.

п. 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26 жовтня 2011 року № 1141, передбачено, що внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.

Пунктом 52 Порядку визначено, що у разі коли в Державному реєстрі прав відсутні записи про речові права, їх обтяження, що підлягають автоматичному поновленню, а відомості про такі речові права, їх обтяження, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, містяться у реєстрах (кадастрах), поновлення записів про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором шляхом внесення з відповідних реєстрів (кадастрів) відомостей про такі права, обтяження, передбачених пунктами 30 - 32 цього Порядку разом з відомостями про: реєстраційний номер запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та/або Державному земельному кадастрі; дата і час державної реєстрації у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та/або Державному земельному кадастрі.

У разі коли у Державному реєстрі прав відкрито розділ на об`єкт нерухомого майна, а у зв`язку із внесенням записів про скасування державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав чи у реєстрах (кадастрах), у яких до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства здійснювалася державна реєстрація прав, відсутні записи чи відомості, які підлягають поновленню, такий розділ на об`єкт нерухомого майна залишається відкритим та використовується для проведення в подальшому державної реєстрації прав на відповідний об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З вищезазначеної норми Конституції України слідує, що кожен орган державної влади зобов`язаний діяти виключно в межах передбачених чинним законодавством.

Отже, вчинення дій, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», відноситься до виключної компетенції державного реєстратора , при цьому поновлення записів про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, здійснюється на підставі відповідного судового рішення, з особливостями визначеними п. 52 вищевказаного Порядку.

Вимоги ОСОБА_7 про скасування записів про обтяження спірного майна (квартири) іпотекою задоволенню не підлягають, так як іпотека не припинена і підставі для її припинення відсутні, оскільки ОСОБА_1 не доведено, а матеріали справи не містять, даних про повне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо доводів позивача та його представника, стосовно застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Посилання в апеляційній скарзі на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є необґрунтованими, оскільки під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 не підтвердив належними та допустимими доказами того, що у нього відсутнє будь-яке інше нерухоме майно.

Наявні в матеріалах справи Витяги про зареєстровані за позивачем об`єкти нерухомого майна не є належними та допустимими доказами, оскільки засвідчують тільки зареєстровані права після введення в дію Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то б то з 2014 року.

Стосовно позовних вимог про скасування номерів запису про обтяження: 25737264 від 16.04.2018 року, 25737281 від 16.04.2018 року, номеру запису про іпотеку 25737297 від 16.04.2018 року, номер запису про іпотеку: 25737324 від 16.04.2018 року, то вони також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено припинення іпотеки, не доведена відсутність заборгованості за кредитним договором, надані ним квитанції свідчать лише про часткове, а не повне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Колегія суддів не вважає належним доказом доводам ОСОБА_1 про відсутність заборгованість перед Банком за кредитним договором копію наданої ним довідки за підписом начальником «відділення на Гоголя» ПАТ «Укрсоцбанк» в м. Харкові без дати та без вихідних реєстраційних реквізитів (т. 3 а.с. 87), оскільки факт відсутності заборгованості представник Банку у письмових поясненнях заперечував, а особа, яка «начебто» надала таку довідку не уповноважена на представництво інтересів Банку в суді у цій справі.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у відповідності пунктів 1,3,4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині вимог ОСОБА_1 щодо скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяження, прийняте державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності записів номер запису про право власності 25737225 від 12.04.2018 року. Для задоволення іншої частини позовних вимог відсутні передбачені законом підстави.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє за правилами п. 2 ч. 2, ч. 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір».

Так, матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 липня 2018 року ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору у розмірі 3 665,71 грн. до ухвалення судового рішення ( том 1 а.с. 91-92) та ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року розстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги шляхом його сплати частками у різний час у загальному розмірі 4 898,56 грн. (том 2 а.с.147-148).

Враховуючи наведене, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 352,40 грн. з кожного (704,80 грн.: 2 = 352,40 грн. за задоволення позовної вимоги немайнового характеру), а з позивача на користь держави несплачений ним судовий збір у розмірі 2 560,91 грн. за подання позовної заяви. За апеляційний перегляд рішення суду з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 528,60 грн. (704,80 грн.* 150% : 2 = 1057,20:2=528,60 грн.), а з ОСОБА_1 на користь держави недоплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1392,08 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», Державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни, третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про скасування рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки та вилучення записів, відновлення права власності шляхом визнання права власності - задовольнити частково.

Скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяження, прийняте державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності записів номер запису про право власності 25737225 від 12.04.2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 560 (дві тисячі п`ятсот шістдесят) грн.. 91 коп. за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни судовий збір у розмірі по 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп., з кожного, на користь держави за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1392 (одну тисячу триста дев`яносто дві) грн. 08 коп. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 528 (п`ятсот двадцять вісім) грн. 60 коп., з кожного , понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина