Справа №557/1309/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року смт. Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Пацка Д.В.

секретар судових засідань - Довгалець Н.М.

за участю відповідача - ОСОБА_1

розглянувши в порядку загального позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 28329,36 грн. Позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.05.2007 року ОСОБА_1 10.05.2007 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов`язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ''ПРИВАТБАНК", про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк".

Заочним рішенням від 22.05.2016 року, задоволено повністю позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», заборгованість по кредитному договору на загальну суму 28 329 (двадцять вісім тисяч триста двадцять дев`ять) грн. 36 коп. та судовий збір в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 06.11.2018 року, задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 22.05.2016 року по цивільній справі № 557/1309/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Поновлено позивачу строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Гозщанського районного суду від 22.05.2016 року.

Ухвалою суду від 05.12.2018 року скасовано заочне рішенні від 22.05.2016 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом осіб, які приймають участь у справі.

ОСОБА_1 в обґрунтування заяви вказує, що відповідно до наданих розрахунків за договором №б/н від 10.05.2007 року сума заборгованості, яка значиться в позовній заяві становить 4992.61 грн. та вказується остання сума погашення за наданим кредитом вказана 31.03.2009 рік, а з позовом банк звернувся в жовтні 2015 року, хоча про порушення своїх прав знав з лютого 2011 року.

Тобто, позивачем порушені строки позовної давності, які встановлені ст.ст. 256-261 ЦК України.

Представник АТ КБ «Приват банк» в судове засідання не з`явився. Подав заяву від 25.06.2019 року про розгляд справи без їх участі. Вказав, що позовні вимоги просять задовольнити повністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», так як початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку, через суд. Тобто, просить застосувати строк позовної давності в межах трирічного строку, на підставі чого, просить у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, дійшов наступного висновку.

Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.05.2007 року у розмірі 28 329 грн. 36 коп.

Судом встановлені наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Відповідно до укладеного договору №б/н від 10.05.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування укредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості.

З анкети - заяви від 21.08.2007 року ОСОБА_1 ознайомився із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку та просив надати послуги, а саме: оформити на своє ім`я особисту картку, та цього дня отримала картку та пін-код, про що вказує її підпис в анкеті-заяві.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30.09.2015 року заборгованість перед банком становить 28 329 грн. 36 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 4992 грн. 61 коп.; заборгованості по відсоткам 16170,83 грн., 5340,71 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн. (фіксована частина), 1325, 21 грн. - штраф (відсоткова складова).

Банком долучено виписку за кредитною карткою № НОМЕР_2 , відповідно до якої останнє поповнення картки відбулося 31.03.2009 року.

Суд виходить з наступних норм матеріального права.

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки Верховного Суду України містяться у постановах від 19 березня 2014 року№ 6-14цс14 та від 03 червня 2015 року № 6-31цс15.

Судом установлено, що сума заборгованості, яка значить в позовні заяві 4992.61 грн. значиться з лютого 2011 року, а остання сума погашення за наданим кредитом значиться 31.03.2009 року.

З позовом позивач звернувся в жовтні 2015 року, хоча про порушення знав з лютого 2011 року.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, станом на день звернення позивача до суду позовна давність сплинула, оскільки про порушення знав з 2011 року, відповідачем заявлено про застосування позовної давності, внаслідок чого указані позовні вимоги банку задоволенню не підлягають саме з підстав спливу позовної давності.

Аргументи позивача про те, що сторони узгодили між собою збільшену позовну давність до 50 років, що передбачено п. 1.1.7.31 Умов та правил, як підставу для задоволення позову та відсутність підстав для застосування приписів ст. 267 ЦК України, судом не приймаються з наступних обґрунтувань.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, у пункті 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в 50 років, не містять підпису відповідача.

У той же час, приписами статті 81 ЦПК України передбачено, що на кожну сторону покладається обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення цих обставин має місце лише у разі представлення суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, як це регламентовано ст. ст. 77 80 ЦПК України, на підставі яких відповідно до ст. 76 ЦПК України суд може встановити наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Однак банком не представлено суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови та правила надання банківських послуг ПАТ «ПриватБанк» не змінювалися і на час укладення кредитного договору саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та правила надання банківських послуг містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника.

У заяві позичальника відсутні і окремий договір про збільшення строку давності.

Отже, Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку давності, а тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості до 50 років. Договору про збільшення позовної давності сторони не укладали.

Указаний висновок узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 202/26885/13-ц, який відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦПК України врахований судом.

З огляду на положення вищенаведених правових норм, встановлених судом обставин, необхідно дійти висновку про недоведеність позивачем вимог і в частині стягнення процентів, а також пропуск позовної давності за іншими вимогами, про сплив якої та застосування наслідків заявлено ОСОБА_4 у справі, що дає підстави для відмови у задоволенні позову в цій частині, з урахуванням того, що банком навіть не ставилось питання про поновлення строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно дост.141 ЦПК України сплачений судовий збір відшкодуванню позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 207, 259, 252, 253, 254, 256, 261, 267, 526, 530, 610, 629, 631, 634, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 7681, 141, 176, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовним вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10.05.2007 року - відмовити.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Пацко