РІШЕННЯ

Іменем України

24.01.2019 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова, в складі:

головуючого - судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та усунення перешкод шляхом зняття з реєстрації місця проживання,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою номер 133 в будинку № 12 по вул.Науковій у м.Львові та усунення перешкод у користуванні шляхом зняття відповідачів з реєстрації місця проживання.

Позовна заява мотивована тим, що позивачка з 10.08.1973 року постійно проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Окрім неї за вказаною адресою зареєстровані, однак, фактично не проживають в квартирі ОСОБА_2 (25.03.1959 р.н.), яка доводилася позивачці невісткою (дружиною її покійного сина) та її повнолітні діти від першого шлюбу: ОСОБА_3 (27.07.1979 р.н.) та ОСОБА_4 (06.07.1981 р.н.). Вказані особи зареєстровані, однак фактично ніколи не проживали разом із позивачкою у вказаній квартирі. Фактичне місце проживання відповідачів позивачці не відоме. Комунальні платежі нараховуються згідно чисельності зареєстрованих в квартирі осіб. Так як відповідачі не сплачують комунальні платежі, тобто не виконують обовязків квартиронаймачів, позивачка змушена оплачувати всі комунальні послуги одноособово. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачам позивачка ніколи не чинила. Вони добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним житловим приміщенням не користуються понад 6 місяців без поважних причин. На момент звернення до суду майно відповідачів у квартирі відсутнє, а наявним у квартирі майном відповідачі через свою відсутність не користуються. Не зважаючи на не використання квартири як місця проживання, відповідачі не вчиняють жодних дій щодо зміни реєстрації місця проживання за місцем фактичного проживання. Така бездіяльність відповідачів порушує права позивачки, оскільки така безпідставно змушена виконувати зобовязання всіх квартиронаймачів по утриманню квартири. На підставі вищевикладеного та реалізуючи своє право на звернення до суду, просить позовну заяву задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги визнали в повному обсязі, про що вказали у своїх заявах поданих суду. Судом такі заяви прийнято.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги заперечила з підстав, викладених в своєму запереченні на позовну заяву. Нею, зокрема, зазначено, що позовні вимоги є безпідставними, а факт її постійного проживання в квартирі номер 133 в будинку № 12 по вул.Науковій у м. Львові підтверджується доказами. Такими, доказами, за твердженням відповідачки, є: виписка медичного центру «Життя», якою підтверджується, що 29.01.2016 року відповідачка проходила обстеження в медичному центрі «Синево», а 02.02.2016 р. їй було проведено операцію у звязку із варикозним розширенням вен; довідка від 07.02.2017р. про проходження обстеження в окуліста; посвідчення водія, видане 01.07.2016р.; накладна від 06.02.2016р. на придбання речей для поховання чоловіка; пенсійне посвідчення. За твердженням відповідачки, ці документи підтверджують факт її проживання в спірній квартирі, оскільки у них вказана інформація про її місце проживання - м.Львів, вул.Наукова, 12/133.

До матеріалів справи відповідачкою також долучено копію ОСОБА_5 від № 1577 від 09.02.2017р., складеного і затвердженого ЛКП «Магістральне», про підтвердження факту її проживання в квартирі. Крім того, заперечуючи позов, відповідачкою зазначено, що у 2009-2012 роках нею з чоловіком покращувалися умови проживання, здійснювались ремонтні роботи, а матеріалами цивільної справи Франківського районного суду м.Львова про визнання недійсною заборгованості по сплаті послуг центрального опалення також підтверджується факт її проживання у квартирі. Відповідачка визнала той факт, що її сини - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як до реєстрації, так і після такої, в квартирі ніколи не проживали і не проживають.

За клопотаннями сторін та їх представників судом викликано та допитано свідків щодо фактичних обставин справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, показання свідків, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст.163 Житлового кодексу України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, п.п.1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст.71 цього кодексу

Як вбачається із фактичних обставин справи, в квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані такі особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї, виданою ЛКП «Магістральне».

Із досліджених судом ОСОБА_5, затверджених директором ЛКП «Магістральне» № 996 від 07.09.2016р., № 1256 від 09.11.2016р., № 1364 від 14.12.2016р., № 543 від 25.10.2017р. та № 527 від 16.05.2018р., які складені в присутності свідків вбачається, що в період, щонайменше, з 07.09.2016р. по 16.05.2018р. відповідачка не проживає за місцем реєстрації місця проживання.

Допитані судом в якості свідків особи щодо встановлення фактичних обставин справи пояснили наступне.

Допитана гр.ОСОБА_6 (місце проживання АДРЕСА_2) надала свідчення про те, що проживає в будинку з часу його заселення (1973 рік), часто буває в квартирі позивачки, годує кота, коли позивачка залишається на ніч в доньки; відповідачку знає, проте вже роками не бачила в будинку і не бачить ознак її проживання в квартирі. Свідок підтвердила підписання ОСОБА_5 ЛКП « Магістральне» про відсутність за місце проживання відповідачки.

Свідок ОСОБА_7 (місце проживання АДРЕСА_3), лікар, показала, що проживає в будинку з 1973 року, до неї в підїзді часто звертаються сусіди за медичною допомогою, родину позивачки знає від народження, бувала в квартирі, відповідачку знає, проте вже багато років не бачила її в будинку. Свідок підтвердила свідчення надані в якості свідка при складанні ОСОБА_5 ЛКП «Магістральне».

Свідок ОСОБА_5 (місце проживання АДРЕСА_4) показала, що проживає в будинку з часу заселення будинку, взагалі не знає відповідачку в обличчя, хоч мінімум двічі на день гуляє під будинком з собаками, знає, що позивачка вже роками проживає сама. Свідок підтвердила свідчення надані при підписанні ОСОБА_5 ЛКП «Магістральне».

Свідок ОСОБА_8 (місце проживання АДРЕСА_5) показав, що є рідним братом відповідачки, вказав, що відповідачка періодично проживала в кв.133 на вул. Науковій, в буд.12, коли приїжджала в Україну, оплачувала комунальні послуги, заміну дверей, вікон, радіаторів опалення в квартирі, стверджує, що двічі передавав гроші на оплату комунальних послуг позивачці після смерті її сина.

Однак, відповідаючи на запитання суду, свідок не зміг пояснити коли саме відбувались описані ним події, які суми коштів та яким чином передавались відповідачкою; після подання позову до його сестри, вона зупиняється в нього, коли буває у Львові. Востаннє в квартирі свідок був в лютому 2017 року з сестрою та її адвокатом після судового засідання, щоб зробити фото на підтвердження, що сестра там проживає. Після цього в квартирі 133 не був.

Свідок ОСОБА_9 (місце проживання АДРЕСА_6) показав, що часто бував у кв.133 на вул.Науковій, в б.12 до смерті сина позивачки, з яким були в дружніх стосунках, всі разом з позивачкою святкували в квартирі свята.

Судом звернуто увагу на те, що свідок під час надання свідчень плутав імя позивачки та називав її не ОСОБА_6, а ОСОБА_6. Про утримання відповідачкою квартири знає з її слів.

Свідок ОСОБА_10 (місце проживання АДРЕСА_7), показав, що проживає в будинку з початку 2000 років, підтвердив, що підписав ОСОБА_5 № 1577 від 09.02.2017р.про те, що підтверджує факт проживання відповідачки в спірній квартирі. Однак, в судовому засіданні відкликав свій підпис під цим ОСОБА_5, вказавши, що коли відповідачка подзвонила в двері його квартири, він був хворий, погано себе почував і не вник в суть справи, відповідачка слізно просила підписати. Свідком вказано, що відповідачку вперше тоді і побачив в будинку. Як свідок не може підтвердити факт проживання відповідачки в кв.133 в б.12 на вул.Науковій у м, Львові, бо ніколи її раніше там не бачив, хоча память на обличчя має дуже добру.

Судом в повному обсязі задоволено клопотання представників сторін та викликано для допиту в якості свідків усіх осіб, які вказані у клопотаннях. Однак, інші особи для допиту не прибули.

Досліджуючи надану представником відповідачки до матеріалів справи копію ОСОБА_5 № 1577 від 09.02.2017р., затвердженого ЛКП «Магістральне», суд встановив, що відомості вказані в ньому про постійне проживання відповідачки в квартирі не підтверджується показами свідків. Так, свідок ОСОБА_10 при допиті спростував свої свідчення про підтвердження факту проживання відповідачки в квартирі. Щодо іншої особи, яка підписала вказаний ОСОБА_5 - ОСОБА_11 (місце проживання АДРЕСА_8), то вказана особа для допиту в якості свідка в судове засідання не прибула. Натомість, в матеріалах справи міститься заява вказаної особи із клопотанням вважати дійсними її свідчення щодо підтвердження факту не проживання відповідачки в квартирі, які надані нею при складанні ОСОБА_5 № 1364 від 14.12.2016р.та № 527 від 16.05.2018р.

При цьому, судом взято до уваги, що не дивлячись на неодноразові вимоги суду, представником відповідачки не надано суду для огляду оригінал ОСОБА_5 № 1577 від 09.02.2017р.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заслухавши пояснення і доводи сторін, дослідивши надані сторонами письмові докази та показання свідків, суд дійшов висновку, що позивачкою доведено підстави задоволення позовних вимог. Так, оцінивши покази надані суду допитаними у справі свідками, суд дійшов висновку, що факт не проживання відповідачки у квартирі № 133 по вул.Наукова у м.Львові більше строку встановленого ст.71 ЖК Української РСР відповідає дійсності.

ОСОБА_12 № 1577 від 09.02.2017р., які спростовують такі дані не можуть братись судом до уваги, оскільки не підтверджені особами, що брали участь у його складенні. Жодним із допитаних у справі свідків, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2 не підтверджено факту проживання відповідачки у спірний період в квартирі № 133.

Відповідачкою не доведено належними і допустимими доказами факту поважності відсутності за місцем проживання в період з 07.09.2016р. по 16.05.2018р. та наявність в її діях протягом цього строку наміру ставитись до квартири, як до свого постійного місця проживання. Відповідачкою не спростовано достовірності письмових доказів її постійної відсутності за місцем реєстрації, не доведено факту виконання обовязків наймача у цей період. Матеріалами справи не підтверджуються обставини щодо спільного проживання і ведення господарства відповідачкою та її колишньої свекрухою.

Додані в якості письмових доказів виписка медичного центру «Життя», довідка від 07.02.2017р. про проходження обстеження в окуліста, посвідчення водія та пенсійне посвідчення, з огляду на вимоги ст.77 ЦПК України, є неналежними, оскільки не містять інформації про предмет доказування. Такі документи не підтверджують факту проживання відповідачки в квартирі і містять інформацію про місце її реєстрації, що не підлягає доказуванню чи спростуванню в межах предмета спору. Що стосується накладної від 06.02.2016р. на придбання відповідачкою речей для поховання чоловіка, то така є неналежним документом, оскільки не може братись до уваги на підтвердження жодних заперечень позову.

Відповідно до ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно із ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обовязок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Аналізст.ст.71 та 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у звязку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 27.12.2018 року в справі № 441/1517/16-ц.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст.89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Виходячи із наведених норм закону та встановлених обставин справи суд вважає доведеною підставність позову, оскільки реєстрація відповідача у власній квартирі позивача створює останньому незручності у користуванні та розпорядженні своїм майном.

Відтак, суд приходить до висновку про підставність та обґрунтованість позову, позивачем доведено обставини на які вона покликалася, як на підстави його задоволення, а тому позов слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, ч. 4 ст. 223, 282 ЦПК, суд -

виріши в:

Визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 133 в будинку № 12 на вул. Науковій в м. Львові:

-ОСОБА_2, 25.03.1959 р. н., паспорт серія КА 322462, виданий Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 20.01.1997 року, інд. податковий номер НОМЕР_1;

-ОСОБА_3, 25.07.1979 р. н., паспорт серія КА 398131, виданий Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області04.04.1997 р., інд. податковий номер НОМЕР_2;

-ОСОБА_4, 06.07.1981 р. н., паспорт серія КА 548386, виданий Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 14.08.1997 року, інд. податковий номер НОМЕР_3.,

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Суддя Ванівський Ю.М.