Справа № 479/1312/18 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
Провадження № 22ц/812/326/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 лютого 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2ухвалу, яка постановлена Кривоозерським районним судом Миколаївської областіпід головуванням судді Репушевської О.В., в приміщенні того ж суду 22 грудня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Кривоозерського професійного аграрного ліцею про стягнення середньої заробітної плати за час затримки повного розрахунку при звільненні,

встановила:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 подав до суду позовну заяву, що містить зазначену вимогу до Кривоозерського професійного аграрного ліцею,яку обґрунтовував наступним.

З 25 липня 2008 року він працював в Кривоозерському професійному аграрному ліцеї на посаді робітника по обслуговуванню будівель.

07 липня 2017 року його було звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників, а рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2017 року - поновлено на роботі. Одночасно з ліцею на його користь стягнуто 3 840 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки, в частині поновлення позивача на роботі суд допустив негайне виконання рішення, Кривоозерський професійний аграрний ліцей поновив ОСОБА_3 на роботі і той, з дня поновлення, приступив до її виконання, з нарахуванням, відповідно до вимог закону, заробітної плати.

Між тим, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 14 вересня 2017 року вказане рішення районного суду про поновлення позивача на роботі було скасовано і ухвалено нове, яким у задоволенні позову про поновлені на роботі було відмовлено.

У зв'язку з цим, відповідач, наказом №183-к від 26 вересня 2017 року знову звільнив позивача з роботи, при цьому не провів з ним остаточного розрахунку за відпрацьований час, а саме, не виплатив 1 914 гривень, за час роботи з 15 і по 26 вересня 2017 року.

Посилаючись на виписані обставини, позивач просив стягнути з Кривоозерського професійного аграрного ліцею заробітну плату у розмірі 1 914 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26 вересня 2017 року по 21 травня 2018 року у розмірі 37 920 гривень.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2018 року рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто з Кривоозерського професійного аграрного ліцею на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1 914 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 26 080 гривень, з наступним відрахуванням з цих сум податку на доходи громадян та інших обов'язкових платежів, за період з 26 вересня 2017 року і по 21 травня 2018 року.

Оскільки невиплата тривала і після останнього судового рішення суду апеляційної інстанції, позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22 травня 2018 року і по 16 серпня 2018 року, визначивши його у 9 760 гривень.

Ухвалою судді Кривоозерського районного суду Миколаївської областівід 22 грудня 2018 рокуу відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 відмовлено, на підставі п. 2. ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Позивачподав на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій, просить ухвалу суду скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вже є судове рішення, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке набрало законної сили, що є перешкодою для повторного дослідження тих же правовідносин та обставин, яким вже дано правову оцінку.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду не у в повній мірі погоджується з такими висновками суду 1 інстанції.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Дійсно, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

При вирішенні питання про відмову у відкритті провадження у справі необхідно враховувати, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору(постанова Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1133цс15).

Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1ст. 186 ЦПК України колегія суддів вважає помилковим.

З матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2018 року ОСОБА_2 подав позов до Кривоозерського професійного аграрного ліцею про стягнення заробітної плати у розмірі 1 914 гривень та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 26 вересня 2017 року і по 21 травня 2018 року.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2017 року у позові відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2018 року зазначене рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким з Кривоозерського професійного аграрного ліцею на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 1 914 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 26 080 гривень, з наступним відрахуванням з цих сум податку на доходи громадян та інших обов'язкових платежів (а.с.34-39).

Назване рішення набрало законної сили і на сьогодні є чинним.

Проте, оскільки невиплата, за словами ОСОБА_2, тривала і після останнього судового рішення суду апеляційної інстанції, то він пред'явив даний позов, в якому просив стягнути середній заробіток за період продовження невиплати заробітної плати з 22 травня 2018 року і по 16 серпня 2018 року.

Вважаючи, що обидва спори є тотожними, районний суд відмовив у відкритті провадження по даній справі.

Проте такі дії суду не грунтується на процесуальному законі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, виписаній в його ухвалі від 18 лютого 2009 року, рішення, яке набрало законної сили, вирішило спір, можна вважати тотожний до спору, що розглядається, лише коли одночасно тотожні всі елементи: сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елемента не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з новим позовом і не дає суду підстави для відмови у відкритті провадження у справі чи у закривати провадження у справі.

За чинним цивільно-процесуальним законодавством підставою позову розуміють - частину позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і докази, що підтверджують позов.

Предметом позову - є частина позову, яка містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті. Предметом позову є позовні вимоги.

Предмет доказування - це коло обставин, які належить установити по конкретній справі і які необхідні для правильного вирішення справи по суті, тобто ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Дійсно, даний та попередній спори стосуються невиплати, стягуваної за рішенням суду заробітної плати, проте вимоги в них стосуються різних часових відрізків, а відповідно, обидва позови мають різний предмет позову (суми бажані до стягнення позивачем) та предмет доказування, а тому звернення позивача до суду з приводу вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час продовжуваної невиплати, не буде суперечити вимогам закону.

Такі вимоги не можуть вирішуватися на стадії відкриття провадження у справі.

Таким чином, підстави позовів у даній справі та справі № 479/473/18 не є тотожними, а це виключає можливість відмови у відкритті провадження з підстав, визначених у п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України через недотримання умови одночасної наявності тотожних сторін, предмета і підстави.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, а тому прийшов до передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, чим порушив норми процесуального права, що, відповідно до ст. 379 ЦПК України, є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали та направлення позовної заяви до суду першої інстанції для повторного вирішення питання про відкриття по ній провадження.

Керуючись статтями 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Ухвалу судді Кривоозерського районного суду Миколаївської областівід 22 грудня 2018 року - скасувати, позовну заяву, з доданими матеріалами, повернути до того ж суду для повторного вирішення питання про відкриття по ній провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 12 лютого 2019 року.