П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„14" лютого 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 264/2478/17

Номер провадження 22-ц/804/504/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Єфремової О.В

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Донецький державний університет управління

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2018 року головуючого судді Литвиненко Н.В. із складанням повного тексту судового рішення 06 грудня 2018 року по цивільній справі про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітку за затримку термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Донецького державного університету управління (далі - Донецький ДУУ) про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітку за затримку термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим,що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді методиста на 0,5 ставки за сумісництвом. 11 лютого 2015 року була звільнена. Проте після звільнення остаточний розрахунок із позивачем проведений не був.У зв*язку з цим просила,після уточнення позовних вимог,стягнути з роботодавця заборгованість по заробітній платі за період з липня 2014 року по лютий 2015 року у розмірі 4892,63грн.,компенсацію втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 4841,48грн. У якості відповідальності роботодавця за не проведення повного розрахунку в день звільнення стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 12 лютого 2015 року по день винесення рішення .

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Донецького ДУУ на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2014 року в сумі 2 624 грн., а також компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 2821,46 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільнені скасувати, та ухвалити у відповідній частині нове про задоволення вимог. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що відповідачем під час розгляду справи порушено порядок подання доказів передбачений ст.ст. 83, 178 ЦПК України, що призвело до порушення прав позивача та неможливості висловити власну думку щодо поданих доказів, у тому числі щодо сертифіката Донецької торгово-промислової палати від 18 серпня 2016 року № 6695.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції .

У судовому засіданні апеляційного суду представник Донецького ДУУ ,що діє за довіреністю Василевич В.Ю. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення .

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не з*явилися ,належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи.Представником позивача надано заяву про можливість розгляду справи за відсутності позивача та його представника (а.с.206-207,210,215). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі,компенсації втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати ніякою із сторін не оскаржується,тому апеляційним судом законність та обґрунтованість рішення в цій частині не перевіряється .

Судом встановлено, що позивач працювала у Донецькому ДУУ на посаді методиста на 0,5 ставки за сумісництвом та була звільнена на підставі наказу №13/1-к від 11 лютого 2015 року у зв'язку з прийняттям на роботу постійного працівника, в якому також зазначено, що ОСОБА_1 не з'являлась на роботу понад трьох місяців.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з липня 2014 року по лютий 2015 року в розмірі 4892,63 грн., виходячи з її посадового окладу в розмірі 656 грн.З наданих копій табелів обліку робочого часу вбачається, що ОСОБА_1 виконувала трудові обов'язки та знаходилась на робочому місці у період з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2014 року. В період з 01 листопада 2014 року по 11 лютого 2015 року на робоче місце не з'являлась.Даних про виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період її роботи з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2014 року відповідачем не надано,заборгованість по заробітній платі за період з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2014 року становить 2 624 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції врахував сертифікат Донецької торгово-промислової палати, в якому засвідчено факт настання для роботодавця таких форс-мажорних обставин, як акти тероризму на території Донецької області, які унеможливили стягнення податків і зборів у період з 01 липня 2014 року по 19 грудня 2014 року, а також і виплата заборгованості зарплати позивачеві, що виключає вину роботодавця.

З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції виходячи з наступного .

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Відповідно до статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Згідно листа Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 05 лютого 2015 року з 14 квітня 2014 року суб*єктами боротьби з тероризмом вживаються активні заходи з проведення АТО на території Донецької та Луганської областей.

Відповідно до сертифіката Донецької торгово-промислової палати від 18 серпня 2016 року за № 6695 засвідчено настання для Донецького державного університету управління, місцезнаходження якого місто Донецьк, форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема: акти тероризму на території Донецької області, які унеможливили сплату податків і зборів у період з 01 липня 2014 року по 19 грудня 2014 року.

На підставі наданих документів торгово-промислова палата засвідчила настання обставин непереборної сили з 01 липня 2014 року для Донецького державного університету управління під час здійснення господарської діяльності на території Донецької області та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невиконання відповідачем своїх зобов'язань зумовлено непереборною силою - збройним конфліктом, який відбувається на території Донецької області, враховуючи те, що у відповідачів не з їх вини, відсутня можливість позивачу виплатити середній заробіток за затримку розрахунку.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року № 6-383цс15 та в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року № 584св18.

Встановивши обставини справи, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову у вищевказаній частині .

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Донецького ДУУ на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 12 лютого 2015 року по день ухвалення рішення, були належним чином оцінені подані сторонами докази, точно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального права.

Відповідно до вимог ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Як вбачається з матеріалів справи заперечення на позовну заяву з копією сертифікату № 6695 від 18 серпня 2016 року Донецької торгово-промислової палати надавалися представником відповідача 05 жовтня 2017 року (а.с.59-62),а тому доводи скаржника з посиланням на порушення відповідачем норм ст.ст.83,178 ЦПК України не є слушними.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 19 лютого 2019 року.

Судді: