Провадження №22ц/812/1604/19
П О С Т А Н О В А
Іменем України

01 жовтня 2019 року м. Миколаїв
колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.,

за участі заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 482/2312/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Новоодеський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Баранкевич Валерії Олегівни об 11 годині 55 хвилині у приміщенні цього суду 31 липня 2019 року за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Департамент соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и л а :

05 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування його, на той час водія Миколаївського обласного тресту житлово-комунального постачання, збуту і торгівлі у відряджені строком, не менш 7 днів у червні грудні 1986року для виконання робіт у зоні відчуження у Макаровському районі Київської області.

Заява мотивована тим, що у червні-грудні 1986 року він працював на посаді водія Миколаївського обласного тресту житлово-комунального постачання, збуту та торгівлі та неодноразово навправлявся у відрядження на роботу в зону відчуження Чорнобильської АЕС для доставки будівельних матеріалів у Макаровський район Київської області.

Однак, на сьогодні неможливо одержати або відновити документи, що підтверджують цей факт, оскільки відсутні відповідні документи Миколаївського обласного тресту житлово-комунального постачання, збуту та торгівлі, що підтверджується відповіддю Трудового архіву (відділу інформації та використання ліквідованих документів Миколаївської міської ради).

Між тим, доказом, який підтверджує факт його перебування у відряджені строком понад 7 днів для виконання робіт у зоні відчуження, є копія його трудової книжки, на сторінці 28 якої є помітка про наказ №10 від 04 липня 1986 р. про преміювання за дострокову доставку будівельних матеріалів в Київську область. Також, цей факт можуть підтвердити свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що встановлення вищевказаного факту йому потрібно для отримання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, ОСОБА_1 просив заяву задовольнити.

Заявник в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати у його відсутність та просив заяву задовольнити.

Представник зацікавленої особи - Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просив суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення вищевказаного факту, оскільки ОСОБА_1 не надав на його підтвердження жодних належних доказів.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що, надані заявником докази, не дають можливості встановити факт перебування заявника, на той час водія Миколаївського обласного тресту житлово-комунального постачання, збуту і торгівлі у відряджені строком не менш 7 днів у червні грудні 1986року для виконання робіт у зоні відчуження у Макаровському районі Київської області. Надані ОСОБА_1 докази, свідчать лише про те, що у вищевказаний період він виконав доставку будівельних матеріалів в Київську область, проте ані локацію доставки цих будівельних матеріалів в Київській області, ні строк перебування заявника в цій локації встановити із досліджених доказів не є можливим. Оскільки надані заявником і дослідженні судом докази, не дають можливості встановити факт, що має юридичне значення, про становлення якого простить заявник, то суд відмовив у задоволенні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким його вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є необґрунтованим, оскільки ним подані всі необхідні та достатні докази на підтвердження потрібного йому факту, що має юридичне значення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону не відповідає.

Порядок розгляду в окремому провадженні справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Судом першої інстанції встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що з 12 листопада 1979 року ОСОБА_1 працював водієм у Миколаївському тресті житлово-комунального постачання, збуту та торгівлі, що підтверджується записами в трудовій книжці заявника.

Також із вказаної трудової книжки вбачається, що 04 липня 1986 року ОСОБА_1 було премійовано грошовою премією в сумі 15 рублів за дострокову доставку будматеріалів в Київську область.

Згідно довідки Відділу інформації та використання документів ліквідованих установ (трудовий архів) Миколаївської міської ради №с-510/24.03-01 від 02 травня 2018 року серед перевірених документів з особового складу ТОВ фірми «Постачторг» (раніше Миколаївський обласний трест житлово-комунального постачання, збуту та торгівлі) за 1986 рік відомостей щодо відрядження ОСОБА_1 на роботу в зону відчуження Чорнобильської АЕС не виявлено.

10 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про видачу йому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і надав до управління соціального захисту населення Новоодеської райдержадміністрації такі документи: заяву щодо визначення йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; копію паспорту та ідентифікаційного номера; фотокартку; копію двох сторінок трудової книжки (а.с 35).

Рішенням обласної комісії з розгляду питань, пов`язаних із видачею посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Миколаївської облдержадміністрації від 28 лютого 2017 року відмовлено у видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 38).

З листа Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації від 27 квітня 2018 року (а.с. 6) вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено і роз`яснено, що причиною відмови у видачі заявнику посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є те, що жоден з наданих ним документів не містить відомостей про його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також про його перебування у населених пунктах зони відчуження. Також заявнику повідомлено, що повторний розгляд його заяви, можливий за умови надання додаткових документів, які підтверджують його участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування його у відряджені строком не менш 7 днів у червні грудні 1986року для виконання робіт у зоні відчуження у Макаровському районі Київської області, який необхідний для набуття ним статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Заявник вказував, що заінтересована особа відмовила йому у наданні статусу ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому він просив встановити факт залучення його до таких робіт в окремому провадженні.

На підтвердження факту залучення його для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і для доведення неправомірності відмови заінтересованої особи у наданні заявникові статусу ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, подаючи до суду заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник надав копії свого паспорту громадянина України, копії сторінок трудової книжки, відповіді Трудового архіву, довідки про інвалідність.

Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Тобто чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.

Згідно з рекомендаціями, наданими у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатись судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.
Відповідно до статті 10 Закону України № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 15 Закону№ 796-XII передбачено, що підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Перелік цих документів визначено Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категорія громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 (далі - Порядок), і такими документами, як це передбачено пунктом 11 Порядку є: довідка про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтверджена первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби); довідка архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідка командира військової частини, військовий квиток, витяг з особової справи військовослужбовця, завірений в установленому порядку.

Пунктом 11 Порядку визначено, що посвідчення ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС видаються уповноваженими органами за поданням райдержадміністрацій за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених уповноваженими органами.

Отже, законом передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить заявник. Тому ОСОБА_1 має можливість одержати документ, що засвідчує цей факт, звернувшись до вищевказаних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Водночас із заявлених вимог вбачається, що між заявником і заінтересованою особою виник спір з приводу надання йому статусу ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що передбачено статтями 10, 15 Закону № 796-XII.

Як передбачено пунктом 1 частиною 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
З аналізу вказаних вище норм права слід зробити висновок про те, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а спір між ним та Департаментом соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації щодо права на отримання статусу ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону № 796-XII підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини1 статті 255 ЦПК України).

Суд, вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні заяви про встановленя факту по суті, не звернув увагу на вказані обставини справи та положення закону і їх роз`яснення, помилково відкрив провадження у справі, а в подальшому не вирішив питання про закриття провадження у справі.

В силу статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
За такого ухвала суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.
Відповідно до вимог частини 7 статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Заявник ОСОБА_1 є інвалідом другої групи (а.с. 7) і за пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати у справі покладаються на державу.
Керуючись ст.ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2019 року скасувати, провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Департамент соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

________________________________________________

Повний текст постанови складений 01 жовтня 2019 року