Справа № 326/26/19
Провадження № 2/326/95/2019
УХВАЛА

15 лютого 2019 року м. Приморськ

Суддя Приморського районного суду Запорізької області Стріжакова Т.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Кальміуському району м.Маріуполя про надання дозволу неповнолітній дитині на багаторазові тимчасові виїзди та вїзди на непідконтрольну територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом про надання дозволу неповнолітній дитині на багаторазові тимчасові виїзди та вїзди на непідконтрольну територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області. Позовні вимоги мотивує тим, що з 05.06.2006 з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачкою. В березні 2017 року у звязку з проведенням антитерористичної операції та захватом селища владою так званої ДНР, вона змушена була виїхати разом з дитиною до м.Маріуполя, де вони зареєстровані як внутрішньо переміщені особи та проживають на теперішній час.

Вона разом з дитиною має намір відвідувати родичів на непідконтрольній владі Україні території під час її канікул або ж вихідних днів. Серед родичів мають: бабусю ОСОБА_4, рідну сестру ОСОБА_5. Однак, відповідно до діючого законодавства для вїзду на тимчасово окуповану територію необхідний дозвіл ОСОБА_2 на вїзд дитини, але де він перебуває, їй не відомо, звязок з ним не підтримує вже близько двох років. Позбавлення можливості неповнолітній дитині виїхати разом з матір'ю в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області порушує її законні права та інтереси.

Просить надати неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на тимчасові неодноразові поїздки через лінію розмежування у зону проведення Операції Обєднаних Сил на території України, на тимчасово непідконтрольну державній владі України територію, у межах Донецької області у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 22 грудня 2018 року по 31 серпня 2019 року включно (а.с.1-2).

Позивач подав позов, який не в повному обсязі відповідав вимогам ст.175-177 ЦПК України.

Позивачем у позові не зазначено:

- чи зверталась позивачка відповідно до ч.3 ст.4 постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 до органу опіки та піклування з метою отримання рішення про дозвіл на виїзд дитини, чи отримала вона відповідне рішення або відмову органу опіки та піклування, чим це підтверджується;

- чим підтверджується факт проживання неповнолітньої дитини разом з матірю однією сімєю , без батька;

- чи зверталася позивачка до відповідача про надання в добровільному порядку дозволу на виїзд дитини на тимчасово непідконтрольну державній владі України територію, у межах Донецької області, та на оформлення документу для такого виїзду неповнолітньої дитини, з врахуванням того, що до позовної заяви надана ксерокопія паспорту громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4;

- яке конкретне місце прямування (адреса) позивачки з дитиною.

Крім того, у позовній заяві позивачка зазначає про намір відвідувати родичів на не підконтрольній території під час канікул або ж вихідних днів, просить надати неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на тимчасові неодноразові поїздки через лінію розмежування у зону проведення Операції Обєднаних Сил на території України, при цьому до матеріалів додана довідка КЗ «Маріупольська ОСОБА_6 ступенів №34 Маріупольської міської ради Донецької області» із зазначенням періоду канікул. Але у позовних вимогах не конкретизує періоди поїздки.

Ухвалу про залишення позову без руху від 10 січня 2019 року позивачка отримала 02.02.2019.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Станом на 15.02.2019 позивачкою ухвала суду від 02.02.2019 не виконана, позивачка на неї взагалі не відреагувала, тривалий час зовсім не цікавиться своєю справою, не вжила будь-яких заходів для виконання належним чином ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч.3).

Таким чином, враховуючи викладене, вбачається, що позивачка ОСОБА_1 не вживає будь-яких заходів для усунення недоліків та виконання належним чином вказаної ухвали суду, не навела поважних причин невиконання вказаної ухвали суду та доказів їх наявності. Строк наданий судом для усунення недоліків сплив, від позивачки не надійшло клопотання про його продовження, тому позовну заяву необхідно визнати не поданою та повернути позивачу.

Керуючись ст.185,258,259,260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Кальміуському району м.Маріуполя про надання дозволу неповнолітній дитині на багаторазові тимчасові виїзди та вїзди на непідконтрольну територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області- вважати не поданою та повернути.

Роз'яснити позивачці, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_7

Згідно з оригіналом: суддя Т.В. Стріжакова

15.02.2019