МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ___________
Справа №521/8803/19
Пр. №2/521/3173/19
16 грудня 2019 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Колесник Т.В., за участю:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Зазначала, що 02 листопада 2016 року, 24 квітня 2017 року та 24 вересня 2018 року її квартиру було затоплено відповідачем, який проживає у квартирі АДРЕСА_2 цього ж будинку, що знаходиться поверхом вище.
Відповідно до акту обстеження б/н від 02 листопада 2016 року, складеного комісією КП ЖКС «Черьомушки», причиною затоплення 02 листопада 2016 року квартири АДРЕСА_1 стало неправильне встановлення у квартирі АДРЕСА_2 цього ж будинку вікна у великій кімнаті та деформація утеплення, в результаті чого у великій кімнаті квартири АДРЕСА_3 було залито: стеля площею 1 кв. м., лівий кут стіни площею 4 кв. м. та підлога лінолеум площею 2 кв. м.
Позивачка стверджувала, що 24 квітня 2017 року відповідач знову залив її квартиру, про що був складений комісією КП ЖКС «Черьомушки» акт обстеження б/н від 24 квітня 2017 року, в якому було зазначено, що причиною затоплення квартири АДРЕСА_1 став прорив бойлера у квартирі АДРЕСА_2 цього ж будинку, в результаті чого в квартирі АДРЕСА_3 було пошкоджено плитку в сан-вузлі й ванній кімнаті та пошкоджений лінолеум у коридорі.
Вказувала, що 24 вересня 2018 року відповідач знову залив її квартиру, про що був складений комісією КП ЖКС «Черьомушки» акт обстеження б/н від 24 вересня 2018 року, згідно якого причиною затоплення квартири АДРЕСА_1 стало халатне відношення відповідача до технічного обладнання своєї квартири, в результаті чого в кухні квартири АДРЕСА_1 було пошкоджено стелю площею 1,5 кв. м., шпалери 2 п. м., плитка площею 2х2, зруйнований короб 6 п. м., пошкоджено багети 2,5 п. м., кухонний уголок (куток), посипалась шпаклівка.
Стверджувала, що внаслідок залиття її квартира потребує ремонту.
Зазначала, що відповідач відмовляється добровільно відшкодувати шкоду, ігнорує її звернення з цього приводу.
Ухвалою суду від 19 червня 2019 року по справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 45-46).
Ухвалою суду від 10 вересня 2019 року строк проведення підготовчого провадження було продовжено (а.с. 54-55).
Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 62-63).
Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх у повному обсязі, раніше надала до суду клопотання про заочний розгляд справи у зв`язку з неодноразовою неявкою відповідача (а.с. 73).
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзиву на позов у встановлений судом строк не надав (а.с. 76, 78).
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачки, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються зазначені правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 вересня 1997 року належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв. м., житловою площею 38, 5 кв. м. (а.с. 9-10).
Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано 09 вересня 1997 року в КП «ОМБТІ та РОН» (а.с.10 звор.).
Відповідно до технічного паспорту від 05 грудня 2018 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 , квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв. м., житловою - 38,5 кв. м. складається з трьох жилих кімнат площею 12,4 кв. м., 8,9 кв. м., 17,2 кв. м., кухні площею 9,4 кв. м., ванної кімнати площею 2,5 кв. м., коридору площею 9,2 кв. м., вбиральні площею 0,9 кв. м., вбудованої шафи площею 0,5 кв. м., лоджії площею 1,6 кв. м. та 3,2 кв. м. (а.с. 11-12).
Встановлено, що 02 листопада 2016 року, 24 квітня 2017 року та 24 вересня 2018 року квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачці було затоплено відповідачем, який проживає у квартирі АДРЕСА_2 цього ж будинку, що знаходиться поверхом вище.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10 вересня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 16 грудня 2015 року квартира АДРЕСА_4 (а.с. 74-75).
Відповідно до акту обстеження б/н від 02 листопада 2016 року, складеного комісією КП ЖКС «Черьомушки», причиною затоплення 02 листопада 2016 року квартири АДРЕСА_1 стало неправильне встановлення у квартирі АДРЕСА_2 цього ж будинку вікна у великій кімнаті та деформація утеплення, в результаті чого у великій кімнаті квартири АДРЕСА_3 було залито: стеля площею 1 кв. м., лівий кут стіни площею 4 кв. м. та підлога лінолеум площею 2 кв. м. (а.с. 29).
Згідно акту обстеження б/н від 24 квітня 2017 року, складеного комісією КП ЖКС «Черьомушки» вбачається, що причиною заливу 24 квітня 2017 року квартири АДРЕСА_1 став прорив бойлера у квартирі АДРЕСА_2 цього ж будинку, в результаті чого в квартирі АДРЕСА_3 було пошкоджено плитку в сан-вузлі й ванній кімнаті та пошкоджено лінолеум у коридорі (а.с. 16, 30).
Зі змісту акту обстеження б/н від 24 вересня 2018 року, складеного комісією КП ЖКС «Черьомушки», вбачається, що причиною заливу 24 вересня 2018 року квартири АДРЕСА_1 стало халатне відношення відповідача до сантехнічного обладнання своєї квартири, що призвело до пошкодження кухні в квартирі АДРЕСА_1 , а саме було пошкоджено стелю площею 1,5 кв. м., шпалери 2 п. м., плитку площею 2х2, зруйнований короб 6 п. м., багети 2.5 п. м., кухонний уголок (куток), посипалась шпаклівка (а.с. 17, 31).
Факт залиття квартири позивачки внаслідок несправностей в квартирі відповідача не спростований в процесі розгляду справи.
Вищевказаний висновок експерта від 05 березня 2019 року сторонами не оскаржувався.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. ст. 322, 323 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик такого знищення чи випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Положеннями ч. 1 ст. 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже, вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.
Фактичною підставою для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачене законом. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
В зазначеній нормі міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов`язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність).
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.
Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільним-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного-процесуального судочинства, дає підстави для висновку про те, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. Разом із тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою). А відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини.
Як вбачається з актів комісії КП ЖКС «Черьомушки» від 02 листопада 2016 року, 24 квітня 2017 року та 24 вересня 2018 року, у квартирі АДРЕСА_1 , де проживає позивачка були встановлені факти заливу вище розташованою квартирою АДРЕСА_2 , де проживає відповідач (а.с. 29, 30, 31).
Отже, суд вважає, що даними актами встановлена вина ОСОБА_2 у заподіянні шкоди позивачці.
Крім того, судом встановлено, що позивачка понесла витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 3500,00 грн., що підтверджується квитанцію від 14 грудня 2018 року (а.с. 38 звор.).
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних та фізичних стражданнях, яких зазнала позивачка у результаті неправомірних дій відповідача.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
З урахуванням характеру скоєного правопорушення, глибини душевних страждань потерпілих, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди та враховуючи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вимоги розумності і справедливості, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково і з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивачки ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5000,00 грн.
Таким чином, позивачка правомірно звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 , оскільки з вини останнього стався залив квартири позивачки, в результаті якого останній була спричинена матеріальна та моральна шкода.
Судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від відповідальності за завдану ним шкоду.
Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд.
Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову- на відповідача.
Судовий збір у справі складає 1681,83 грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду та підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеної частини позовних вимог (а.с. 1, 2).
Керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 1166, 1167, 1192 ЦК України ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264, 268, 273, 280, 284, 354 ЦПК України, суд
вирішив:
Позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 913 (дев`ятсот тринадцять) гривень 43 копійки.
В іншій частині позову- відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 23 грудня 2019 року.
Суддя: О.М. Сегеда