Справа № 357/9943/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Сінчук О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 28.12.2018 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів в простій письмовій формі у вигляді розписки, який не було нотаріально посвідчено. Відповідно до даної розписки, 28.12.2018року відповідач отримав у позику 70 000,00 грн., строком до 30.06.2019 року. Станом на 19.08.2019 року відповідач свої зобов`язання не виконав, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі - 70 000,00 грн., та 1% пені в розмірі - 35 000 грн. за період з 30.06.2019 р. по 19.08.2019р., що передбачено договором позики, всього: 105 000 грн., стягнути судові витирати та документально підтверджені витрати на правову допомогу.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач не визнав позов.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 28.12.2018 року між сторонами був укладений договір позики на суму 70 000,00 грн., за умовами якого відповідач зобов`язувався повернути позивачу вказану суму боргу до 30.06.2019 року, що стверджується власноручною розпискою відповідача, яка приєднана до матеріалів справи.

Встановлено, що 22.07.2019 року ОСОБА_1 направляв відповідачу лист-вимогу про повернення коштів (а.с.15).

Представник позивача суду пояснив, що оскільки відповідач не провів повний розрахунок в строк передбачений в розписці, то позивач нарахував пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за період з 30.06.2019 р. по день звернення до суду, 19.08.2019р.

Відповідач суду пояснив, що писав розписку під примусом, та якби суд призначив почеркознавчу експертизу, було б встановлено, що ОСОБА_2 28.1.22018 року під час написання розписки, був втомлений, виснажений. Позивач примусив відповідача написати розписку, погрожував відібрати автомобіль у ОСОБА_2 . Відповідач під примусом написав розписку і забув про неї, не думав, що ОСОБА_1 буде звертатися до суду, бо фактично гроші за цією розпискою не передавалися. Розписка була написана і підписана відповідачем в присутності свідків, але, фактично, кошти не були передані відповідачу, бо 70 000 грн. це не позика, а відшкодування шкоди за пошкоджений ТЗ. Відповідач не звертався до правоохоронних органів із скаргою на дії позивача, не ставив питання про визнання недійсним договору позики.

Свідок ОСОБА_3 , суду пояснив, що був свідком, як відповідач писав розписку про позику грошей у позивача, без здійснення примусу, суму позики не пам`ятає. На ОСОБА_2 тиск не здійснювався, він власноруч і добровільного писав розписку про позику, а не відшкодування збитків. Свідок не бачив передачу коштів.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В даному випадку, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі.

Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

ЦК України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суду надана позивачем розписка в підтвердження того, що відповідач взяв у нього в борг кошти в сумі 70 000,00 грн. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами.

Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.

Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов`язання, грошова сума, яку позичив відповідач, строк виконання зобов`язання, передбачено відповідальність за неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, та особистий підпис боржника.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що станом на 19.08.2019 року відповідач не повернув борг.

Суд критично оцінює пояснення сторони відповідача щодо неотримання ним позики та вчинення при написанні на відповідача тиску, застосування примусу, оскільки зазначеному не надано доказів та крім того, з пояснень відповідача вбачається, що він працював в правоохоронних органах, тобто, був обізнаний щодо наслідків своїх дій та важелів протидії протиправних діянь іншої особи, яка вчиняє примус, погрози. На час розгляду даного позову судом, відповідач не вчинив жодної дії щодо оскарження боргової розписки чи дій ОСОБА_1 , інших осіб. Рішення суду не може ґрунтуватися на поясненнях сторони для підтвердження того, що гроші насправді не були позичені. Договір позики так само, як і його виконання може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.

Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов`язання щодо виплати 1% від суми договору за кожен день прострочення зобов`язання щодо повернення боргу в строк до 30.06.2019 року.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦПК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

А тому проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно мав місце договір позики на суму 70 000,00 грн., умови якого відповідач не виконав. Жодних доказів, які б спростовували такий висновок, суду не було надано.

Також, з урахуванням того, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо належного виконання своїх зобов`язань по поверненню боргу в строк, то підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 70 000,00 грн., а також, суми пені 1% за прострочення виконання грошового зобов`язання за 50 днів, в розмірі 35 000,00грн., за період з 30.06.2019 року по 19.08.2019 року.

Відповідно до ст. ст.. 137,141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу, що поніс позивач в зв`язку з розглядом даного спору та які підтверджені належними доказами на загальну суму 11 050 грн. (а.с.9,10,61).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Стороною відповідача не надано жодного доказу в спростування розміру витрат на правничу допомогу сторони позивача.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: договір про надання правничої допомоги № 01/0-к; додаток до договору, детальний опис робіт, квитанції. В даній справі було призначено 4 судових засідань.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 549, 550, 610, 1046, 1047,1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81,137, 141, 158, 258- 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) борг в сумі 105 000 грн. (сто п`ять тисяч гривень) та судові витрати по справі в сумі 11 050 грн. (одинадцять тисяч п`ятдесят гривень).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 26.12.2019 року.

СуддяО. Я. Ярмола