Справа № 466/4806/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«26» грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Глинської Д.Б.

при секретарі Лань М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Збоїще» на постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Терешка Романа Мироновича від 17 квітня 2006 року,

В С Т А Н О В И В :

11 червня 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Збоїще» звернулося до суду із скаргою, в якій просить суд постановити рішення, яким скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Терешка Романа Мироновича від 17 квітня 2006 року серії АМ №889155 (АА №993863).

В обґрунтування скарги зіслалося на те, що ТзОВ «Збоїще», як власник майна по АДРЕСА_1 , мав намір розпорядитися ним шляхом відчуження. Однак, при підготовці відповідних документів дізнався, що на вказане майно накладено арешт в межах розгляду цивільної справи №2-14/2008, яка перебувала на розгляді у Шевченківському районному суді м. Львова.

У Шевченківському районному суді м. Львова ТзОВ «Збоїще» було видано копію ухвали по цивільній справі №2п-129/06 (2-14/2008) від 18 березня 2005 року про забезпечення позову та копію ухвали по цій же справі від 07 липня 2010 року про скасування заходів забезпечення позову.

03 червня 2019 року ТзОВ «Збоїще» отримало лист з Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про те, що згідно з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17 квітня 2006 року арешт накладено на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова №2п-129/06 від 26 грудня 2005 року.

У матеріалах цивільної справи №2п-129/06 (2-14/2008) відсутні будь які інші ухвали про накладення заборони на відчуження майна заявником.

Вважає, що арешт та заборона здійснення відчуження всього майна, яке йому належить є безпідставним, оскільки у Шевченківському відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області відсутні документи, які б стверджували наявність підстав для його накладення. У зв`язку з чим він звернувся до суду з даною скаргою з метою захисту свого порушеного права.

У судовому засіданні представник ТзОВ «Збоїще» Маланюк М.М. скаргу підтримав з мотивів, які викладені у ній, просив її задовольнити.

В судове засідання, яке було призначено на 26 грудня 2019 року о 14.30 год., представник ТзОВ «Збоїще» Маланюк М.М. не з`явився. Однак, подав у канцелярію суду заяву, з якої вбачається, що він підтримує скаргу, просить її задовольнити та просить проводити розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Сеньків А.М. в судовому засіданні 03 грудня 2019 року не заперечував щодо задоволення скарги.

Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Сеньків А.М. в судове засідання, яке було призначено на 26 грудня 2019 року о 14.30 год., не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, час та дату розгляду справи та не повідомив суд про причину неявки, а тому суд вважає, що перешкод для розгляду скарги немає.

У відповідності до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення представника скаржника ОСОБА_1 , державного виконавця Сеньківа А.М., з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №2п-129/06 (2-14/2008) за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Збоїще», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення, визнання недійсним договору.

Ухвалою від 18 березня 2006 року в порядку забезпечення вищевказаного позову було заборонено вчиняти будь які дії по:

- відчуженню нерухомого майна ТзОВ «Збоїще», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ;

- відчуженню нерухомого майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Львова Терешко Р.М. на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Львова №2п-129/06 17 квітня 2006 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 07 липня 2010 року заходи забезпечення позову, які були накладені ухвалою від 18 березня 2006 року, були скасовані.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Частиною 2 статті 59 вищевказаного Закону передбачено, що у разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання.

Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що судом 07 липня 2010 року було прийнято рішення про скасування заходів забезпечення позову, однак державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування даних заходів, суд вважає правильним скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Терешка Романа Мироновича від 17 квітня 2006 року серії АМ №889155 (АА №993863).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що скарга ТзОВ «Збоїще» підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 247, 258, 259, 260, 263, 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

скаргу задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Терешка Романа Мироновича від 17 квітня 2006 року серії АМ №889155 (АА №993863).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 28 грудня 2019 року.

Суддя Д. Б. Глинська