ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/1985/19
Провадження № 22-ц/4820/1394/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

розглянув в спрощеному письмовому позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/985/19 за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року (суддя Шевцова Л.М., повне судове рішення складено 27 травня 2019 року) у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) вказувало, що 15.06.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у Банку в розмірі 5800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, про що підписав відповідну Заяву № б/н. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначав, що ним були виконанні усі взяті зобов`язання за Договором, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошових коштів для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 11847,59 грн., з яких: 542,08 грн. - тіло кредиту; 2593,16 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6510,08 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 1400 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 552,27 грн. - штраф (процентна складова). Зважаючи на викладене Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 11847,59 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.06.2007 року та судові витрати.

Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3235,24 грн., з яких: тіло кредиту - 542,08 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2593,16 грн.; пеня - 100 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині частині відмови в задоволені позову, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що відповідач клопотання про застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України не заявляв, тому на спірні правовідносини ця норма не застосовується. Зважаючи на те, що сторони передбачили в договорі відповідальність у вигляді пені та штрафів у разі прострочення виконання зобов`язання та враховуючи відсутність умов для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, апелянт просить суд скасувати заочне рішення в оскаржуваній частині та постановити нове судове рішення в цій частині про задоволення вимог щодо стягнення неустойки в повному обсязі.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскаржує зазначене рішення в частині відмови у позові щодо стягнення неустойки. В решті рішення сторонами не оскаржується.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 15 червня 2007 року ОСОБА_1 підписав заяву, якою виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку із встановленим кредитним лімітом 2000 грн.; погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді; підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження (а.с. 8, 8 зворот).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначав, що відповідач свої зобов`язань за кредитним договором № б/н від 15.06.2007 року належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 17.02.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 11847 грн. 59 коп., з яких 542 грн. 08 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2593 грн. 16 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6510,08 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 1400 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 552 грн. 27 коп. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з доведеності факту отримання позичальником кредитних коштів в сумі 3135,24 грн. та неналежне виконання останнім своїх зобов`язань за кредитним договором №б/н від 15.06.2007 року щодо їх повернення, а тому стягнув із ОСОБА_1 борг за тілом кредиту в сумі 542,08 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 2593,16 грн.

В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Разом з тим, задовольняючи частково позов банку щодо стягнення пені в розмірі 100 грн. та відмовляючи в задоволенні вимог банку щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 7810,08 грн. та штрафів в сумі 802,27 грн., суд першої інстанції погодився із позовними вимогами АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо заборгованості відповідача в частині нарахованої неустойки, проте вважав за необхідне застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведеними до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановлено, що у заяві від 15.06.2007 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у грошовій сумі та її визначеного розміру.

Разом з тим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути його складові, зокрема: пеню за прострочене зобов`язання, пеню за несвоєчасну сплату кредиту і штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. І, обґрунтовуючи право вимоги в цих частинах, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.02.2019 року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці: довідка про умови кредитування і Витяг з Умов та правил банківських послуг відповідач розумів, як складові кредитного договору та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату неустойки, надані банком Довідка про умови кредитування та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПРИВАТБАНК" дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду, від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження 14-131цс19.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту і їх розмір, наданий банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України є такими, що заслуговують на увагу, однак відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку про стягнення неустойки (пені та штрафів), а тому оскаржуване судове рішення в частині стягнення пені в розмірі 100 грн. та в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення пені і штрафів підлягає до скасування із постановленням в цих частинах нового судового рішення про відмову у цих позовних вимогах.

Також, згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за подання позовної заяви до суду першої інстанції було сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн.

Так як позовні вимоги позивача задоволені частково на загальну суму 3135,24 грн., що становить 26,5% від суми заявлених вимог, тому підлягають до відшкодування відповідачем на користь позивача судові витрати за подачу позову в сумі 509 грн. (1921 грн. * 26,5% / 100%).

За подачу апеляційної скаргу судові витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки за результатами апеляційного розгляду позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року в частині стягнення пені та в частині відмови в задоволенні позову скасувати та в цих частинах постановити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені та штрафів) відмовити.

Заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року в частині судового збору змінити, зменшивши суму стягнутого з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, р/р № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат) МФО №305299, 01001, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ) судового збору до 509 (п`ятсот дев`ять) грн.

В решті заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк