ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 641/241/18

Провадження № 22-ц/818/3012/19

Категорія: відшкодування шкоди

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року у складі судді Курганникової О.А.

у цивільній справі №641/241/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок залиття кватири,-

встановив:

17.01.2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути на її користь на відшкодування завданих матеріальних збитків кошти в сумі 70 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 є власником та проживає у квартирі АДРЕСА_2 , яка АДРЕСА_3 у тому ж будинку АДРЕСА_4 вище.

03 вересня 2017 року квартиру ОСОБА_1 було затоплено холодною водою, причиною затоплення, як зазначила позивач, була поломка сантехнічного обладнання в квартирі в якій мешкає ОСОБА_2

Унаслідок залиття, квартира яка належить ОСОБА_1 потребувала термінового поточного ремонту. Відповідач ОСОБА_2 добровільно не відшкодувала завдану матеріальну шкоду.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 8 квітня 2019 року позов задоволено частково. Суд вирішив: стягнути матеріальну шкоду, спричинену внаслідок залиття, в розмірі 49850,00 грн., витрати на оплату за проведення оцінки в розмірі 3000,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 08 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовані норми матеріального права, не в повному обсязі встановлені обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що судом неправильно визначено початок перебігу строку на оскарження рішення,.

Судом в основу рішення покладено недопустимі та недостовірні докази, а саме Звіт про оцінку майна, який одержаний з порушенням порядку, встановленому законом, оскільки зазначений доказ не був наданий позивачем до позовної заяви, а додатковий строк для подання доказів судом не встановлювався, в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, а також ухвала суду про вирішення цього клопотання, відсутнє підтвердження того, що копія зазначеного доказу надсилалася відповідачу; також базою для проведення оцінки була інформація, що отримана від замовника, яка документально не підтверджена, висновки оцінювача зроблено на підставі припущень, сума збитків за результатами звіту про оцінку майна не може підтверджувати фактично понесені витрати, які позивач просить стягнути з відповідача.

Фактично суд самоусунувся від виконання обов`язку щодо оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, переклавши цей обов`язок на відповідача.

Інших доказів, які б доказували фактично понесені витрати у сумі 70000 грн. позивачем не надано.

Зазначає, що акт від 04.09.2017 по своїй формі та змісту не відповідає вимогам Привал утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005, найважливішим недоліком акту є відсутність його затвердження начальником КП «Жилкомсервіс» та відсутність печатки на акті., відсутність прізвища та ініціалів осіб, про яких вказано, що їх дії спричинили залиття квартири позивача.

Порушення судом матеріального права полягає в тому, що суд неправильно застосував ст. 1166 ЦК України, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що саме ОСОБА_2 вчинила дії які викликали залиття квартири.

Зазначає, що оплата послуг з проведення оцінки не є збитками в розумінні п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, а має бути віднесена до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних справ встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 № 590, та не може перевищувати 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 8 квітня 2019 року залишити без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що під час розгляду справи судом були допитані сторони та свідки, досліджені матеріали справи, суд зробив вірні висновки та ухвалив законне рішення.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 ,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги , якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06.03.2003 приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А. ( а.с. 1112)

Комісією у складі працівників дільниці № 20 КП «Жилкомсервіс» було складено акт від 04.09.2017, яким зафіксовано, що 03 вересня 2017 року сталось залиття квартири, а також наслідки залиття квартири АДРЕСА_1 , згідно висновків комісії причиною залиття квартири АДРЕСА_5 стало самовільне відключення холодної води в житловому будинку мешканцями квартири АДРЕСА_2 при проведенні ними робіт з заміни вентилю на трубопроводі холодного водопостачання; відключення холодної води проводилось без залучення працівників комунальних підприємств та попередження інших мешканців будинку.( а.с. 5)

Згідно звіту, складеного ФОП ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_1 , за № 11/04/2018 від 14.04.2018 року, вартість матеріального збитку, нанесеного внаслідок залиття водою квартири АДРЕСА_1 становить 49850,00 грн.( а.с. 44-117).

Згідно договору від 12 квітня 2018 року про проведення оцінки майна, укладеного між ОСОБА_1 ( Замовник) та ФОП ОСОБА_4 ( Виконавець) вартість роботи з оцінки майна складає 3000,00 грн. ( а.с. 43).

Згідно квитанції до прибуткового ордеру від 03.05.2018 ФОП Бондаренко ОСОБА_5 В. прийнято від ОСОБА_1 3000,00 грн. на підставі договору від 12 квітня 2018 року ( а.с.41) .

З показів допитаних в судовому засіданні свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 судом першої інстанції також було встановлено факт залиття квартири.

Задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню відповідно до висновку викладеному у звіті від 14.04.2018 року за № 11/04/2018 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судовим розглядом встановлено, що квартира АДРЕСА_5 , яка належить позивачу на праві власності, була залита з квартири АДРЕСА_6 , власником якої є ОСОБА_2

Факт самого залиття квартири відповідач ОСОБА_2 не заперечувала під час розгляду справи судом першої інстанції, не спростовано факт залиття квартири і доводами апеляційної скарги.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що вина відповідача є доведеною, а завдані позивачам реальні збитки підлягають відшкодуванню.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції не було встановлено реальної причини залиття квартири, а саме той факт, що саме ОСОБА_2 вчинила дії які викликали залиття квартири, а тому її вини у затопленні спірної квартири не має, не заслуговують на увагу за таких підстав.

Відповідно до частини четвертої, п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

За правилами статті 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що причиною залиття квартири позивача є проведення робіт по заміні «отсекающего вентиля» на трубопроводі холодного водопостачання, які проводилися мешканцями квартири АДРЕСА_2 .

Вказане підтверджується актом від 4 вересня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що акт від 4 вересня 2017 року є неналежним доказом по справі колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Посилання відповідача на те, що акт комісії від 4 вересня 2017 року є неналежним доказом наявності її вини у залитті квартири позивача безпідставні, оскільки акт відповідає основним критеріям його форми, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», оскільки в ньому містяться такі вихідні дані як: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилось залиття; подія, що трапилась; наслідки залиття; а також причини залиття.

Колегія суддів встановила, що сам по собі акт є одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини не спростовані відповідачем, як і не спростовано належними та допустимими доказами її вини у залитті квартири позивача, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Тобто, наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані.

За таких обставин, суд першої інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку, що шкода, завдана позивачу внаслідок залиття та пошкодження її квартири, підлягає відшкодуванню відповідачем на підставі положень статті 1166 ЦК України.

Тому, враховуючи те, що у деліктних зобов`язаннях діє презумпція вини, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що відповідач не довів, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України).

Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За приписами ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, відповідач не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б спростовували Звіт про оцінку майна від 14.04.2018 року та не зверталася з клопотанням про призначення судової експертизи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розміру задоволених позовних вимог, оскільки факт залиття квартири сторони не заперечували, розмір завданої шкоди відповідач не спростувала, в матеріалах справи наявний тільки звіт про незалежну оцінку вартості матеріального (майнового) збитку від 14.04. 2017 року № 11/04/2018, наданий позивачем.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про стягнення з відповідача і витрат позивача ОСОБА_1 на визначення суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 (із залученням спеціаліста) розміру матеріальної шкоди, заподіяної їй внаслідок залиття квартири, оскільки саме з вини відповідача, яка заподіяла шкоду і ухиляється від її відшкодування, ОСОБА_1 змушена нести витрати по оплаті здійснення оцінки заподіяної шкоди.

Доводи відповідача та її представника зведені до критичної оцінки наданих позивачем доказів та висновків суду, однак ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, а ні на стадії апеляційного розгляду стороною відповідача, усупереч передбачених ст.12 ЦПК України положень про засади змагальності в цивільному судочинстві та положень ст.ст.43, 81 ЦПК України щодо обов`язку учасника справи доводити шляхом подання належних та допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі не вбачається.

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року

залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : В.Б. Яцина

О.М. Хорошевський