Справа № 127/2-3331/10
Провадження 2-зз/127/15/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю секретаря Максимчука Я.В.,

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 21 січня 2019 року було придбано з електронних торгів нерухоме (іпотечне) майно, а саме: земельна ділянка площею 0,1498 га, кадастровий номер :02:002:0269, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Якушинці, вул. Карєрна, б/н, належна ОСОБА_3, що підтверджується протоколом № 383698 проведення електронних торгів та актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 07.02.2019, виданим Центральним відділом державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Згідно з інформацією Державного підприємства «СЕТАМ» у вкладці: «інформація про лот» та при зверненні до нотаріуса, з метою отримання свідоцтва на право власності на придбане майно встановлено, що на все майно ОСОБА_3 накладено арешт ухвалою про забезпечення позову Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.04.2010 про справі № б/н, записи в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна №№ 21765094, 10584998. 20 квітня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці у справі було винесено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3. В звязку з тим, що справу розглянуто по суті та винесено рішення, заявник вважає за необхідне скасувати арешт накладений на придбане ним майно. Оскільки, станом на сьогодні заходи забезпечення позову діють, він не може в повній мірі реалізовувати свої права власника.

Вищевказане й стало підставою для звернення до суду ОСОБА_1 із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.04.2010.

Представник позивача та відповідачі по справі в судове засідання не зявилися, хоча повідомлялися судом про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено.

Враховуючи думку заявника та положення ст.ст. 158 і 223 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність представника позивача та відповідачів по справі (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу засідання).

В судовому засіданні заявник підтримав свої вимоги, аргументуючи мотивами, викладеними в заяві.

Судом встановлено, що 20.04.2010 Ленінським районним судом м. Вінниці у цивільній справі № 2-3331/10 за заявою відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі Вінницької філії було постановлено ухвалу про забезпечення позову ВАТ «ВТБ Банк» в особі Вінницької філії до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом накладання арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3, та забороною його використання на суму 3 185, 04 гривень.

07.07.2010 у вищевказаній цивільній справі було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог і стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ВАТ ВТБ Банк» в особі Вінницької філії заборгованості за договором кредиту № 688/07 від 20.06.2007 в сумі 3 185, 04 гривень.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.04.2010, скасовані не були.

Згідно з ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Судом встановлено, що дана заява подана особою, яка не є учасником справи в розумінні положень ст. 42 ЦПК України.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту.

Верховний Суд України в п. 16 Постанови Пленуму від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» звернув увагу на те, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Однак, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, кожна особа має право виключно в порядку, встановленому Цивільним процесуальним Кодексом України, згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 і скасування заходів забезпечення позову, вжитих за ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.04.2010.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 158, 258-260, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих за ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.04.2010 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду або через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: