Номер провадження: 22-ц/813/6421/19
Номер справи місцевого суду:
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у справі за позовом ОСОБА_1 (правонаступником якої є ОСОБА_2 ) до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» в особі Одеської регіональної філії (треті особи: Одеська міська рада, Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради) про визнання неправомірними дій та визнання права власності на земельну ділянку, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Погрібного С.О. 10 квітня 2007 року у м. Одеса, -

встановила:

У березні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом, який було уточнено,до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» в особі Одеської регіональної філії, Одеської міської ради про визнання неправомірними дій та визнання права власності на земельну ділянку (т. 1 а.с. 4-7, 38-41).

В обгрунтування позову ОСОБА_1 посилалалася на те, що вона є пенсіонером, 1936 року народження, дитиною війни за визначення Закону України Про соціальний захист дітей війни. 22 листопада 2005 року позивачка, користуючись своїм право на отримання вільної земельної ділянки, на підставі ст. 5 Закону України Про соціальний захист дітей війни, звернулась до Одеської міської ради з клопотанням про передачу їй вільної земельної ділянки площею 1000 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 В. Це клопотання 28 листопада 2005 року передане до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради. ОСОБА_1 також звернулась до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії (наділі за текстом - ЦДЗК) з проханням розробити проект землеустрою задля відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У березні 2007 року позивачка отримала від відповідача ЦДЗК лист № 871/02 з відмовою. ОСОБА_1 вважає, що дії ЦДЗК є незаконним, оскільки порушує покладені на цю установу функціональні обов`язки, а також положення ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України щодо права громадянина України на безоплатне отримання у власність земельної ділянки в межах норм, встановлених цим Кодексом. Вчинення відповідачем ЦДЗК протиправних дій спричинили позивачці моральну шкоду, яку вона просила стягнути.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року позов ОСОБА_1 було задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кварталі вулиць Перша лінія кут лиці Жаботинського), для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд. Зобов`язано Державне підприємство „Центр державного земельного кадастру при Державному мітеті України по земельних ресурсах в особі його Одеської регіональної філії зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вулиць АДРЕСА_2 лінія кут вулиці Жаботинського), для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, та надати відповідний державний акт на право власності на землю (т. 1 а.с. 51-52).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2007 року роз`яснено рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року та визначено, що за цим рішенням Одеське міське управління земельних ресурсів Державного комітету України по земельних ресурсах зобов`язано вчинити всіх дій щодо його виконання (т. 1 а.с. 55).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 серпня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скагою Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року (т. 1 а.с. 77).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 травня 2018 року заяву про залучення ОСОБА_2 в якості правонаступника ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволено. Залучено ОСОБА_2 в якості правонаступника ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 181-182).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 травня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року було закрито (т. 1 а.с. 184-187).

Постановою Верховного Суду від 11 березня 2019 року касаційну скаргу Одеської міської ради та касаційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 травня 2018 року - залишено без змін.

В апеляційній скарзі на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року Головне управління Держгеокадастру в Одеській області просить вказане рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.2 а.с. 108-115).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Головного управління Держгеокадастру в Одеській області підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на визнання за нею прав на земельну ділянку, яка є вільною від прав третіх осіб, є придатною для такого цільового використання, про яке просить позивачка. Встановивши наявність у позивача права на відповідну земельну ділянку, виявивши дії відповідачів, що перешкоджають реалізації права громадянина України на отримання земельної ділянки у власність за наявності передбачених законом підстав, суд, на його думку, мав визначити порядок і спосіб захисту порушеного (невизнаного) права, задовольнивши позов про визнання за позивачем права власності на відповідну земельну ділянку та зобов`язавши відповідний державний орган видати їй правовстановлюючі документи.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 2005 року позивачка, користуючись своїм правом на отримання вільної земельної ділянки, на підставі ст. 5 Закону України Про соціальний захист дітей війни, звернулась до Одеської міської ради з клопотанням про передачу їй вільної земельної ділянки площею 1000 кв.м., розташованою за адресою в районі вулиць Жаботинського кут Першої лінії Київського району. Це клопотання 28 листопада 2005 року було передане до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради для розгляду у встановленому порядку.

Згідно із відповіддю Державного архіву області від 02 лютого 2006 року № 104, правовстановлюючі документи на землекористування зазначеної земельної ділянки в державному архіві відсутні; такою самою була відповідь від Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 24 січня 2006 року № 89-3- 01-19. За відповіддю КП „ОМБТІ та РОН від 19 грудня 2005 року, стосовно названої земельної ділянки встановлено відсутність споруд на ділянці.

Позивачка також звернулась до Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії з проханням розробити проект землеустрою задля відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У березні 2007 року позивачка отримала від відповідача ЦДЗК лист від 12 березня 2007 року № 871/02 з відмовою.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу України, п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення питань у сфері регулювання земельних відносин є винятковою компетенцією Одеської міської ради, а саме: розпорядження землями територіальної громади міста; здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; передача земельних ділянок комунальної власності в користування та у власність громадянам та юридичним особам.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні", земля в межах м. Одеси є комунальною власністю, належить територіальній громаді м. Одеси, представником якої є Одеська міська рада.

Згідно ст. 83 Земельного кодексу України землі, що належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім і земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Відповідно до ст.12 Земельного Кодексу України, п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», питання щодо відчуження земель комунальної власності є виключною компетенцією відповідної міської ради та вирішуються виключно на пленарних засіданнях такої ради шляхом прийняття рішень.

Статтею 116 Земельного Кодексу України передбачено, що рішення про передачу земельної ділянки, що входить до складу державної (комунальної) власності в користування, є виключним правом органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. і

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК).

Статтею 123 Земельного кодексу України визначений порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Таким чином, земельним законодавством встановлені підстави, порядок, строки передачі земельних ділянок у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання.

Виходячи з викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема, про передачу земельних ділянок у власність. При цьому у разі, якщо буде встановлено, що орган влади діяв неправомірно та без правових підстав відмовляється передати у власність земельну ділянку, якщо для цього є правові підстави, суд може лише зобов`язати його розглянути це питання у встановленому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.ст. 118, 122 Земельного кодексу України порядку.

Ухвалюючи оскаржуване рішення від 10 квітня 2007 року, Малиновський районний суд м. Одеси вийшов за межі наданих йому законом повноважень та фактично підмінив орган місцевого самоврядування.

Крім того, при розгляді справи у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 наполягала на застосуванні до спірних правовідносин принципу правової визначеності. Так, на її думку, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області звернулося із апеляційною скаргою поза межами строку на апеляційне оскарження, оскільки апелянту було достеменно відомо про існування оскаржуваного рішення суду від 10 квітня 2007 року, а також було відомо про видачу Державного акту на спірну земельну ділянку ОСОБА_1 , оскільки, незважаючи на те, що такого державного органу як Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, на той час не існувало, апелянт є правонаступником Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах», а тому права та інтереси Головного управління Держгеокадастру в Одеській області оскаржуваним рішенням суду не порушені.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаними доводами ОСОБА_2 з наступних підстав.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

ЦПК України у статті 2 закріплює, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

З матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення оскаржуваного рішення суду 10 квітня 2007 року, відповідачами у справі були: Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» в особі Одеської регіональної філії, Одеська міська рада.

При цьому, у судовому засіданні Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року, при проголошенні рішення, був присутній тільки представник Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» в особі Одеської регіональної філії

Постановою Кабінету Міністрів України №5 від 14 січня 2015 року Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, -утворено, як юридичні особи публічного права, територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1 (в Одеській області - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області).

Реорганізовано територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 2 (новий державний орган - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, замість реорганізованого Головного управління Держземагентства в Одеській області).

Згідно з частиною першою статті 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Раніше, Указом Президента України від 20 квітня 2011 року визначено , що Державне агентство земельних ресурсів України є правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів, у тому числі за укладеними міжнародними договорами України, стороною в яких є Державний комітет України із земельних ресурсів.

На підставі викладеного, враховуючи, що Головне управління Держгеокадастру в Одеській області участі у справі не приймало і приймати не могло, оскільки було створене після ухвалення оскаржуваного рішення суду шляхом численних реорганізацій відповідних державних органів, і суд першої інстанції фактично прийняв на себе функції органів місцевого самоврядування, колегія суддів дійшла до висновку, що таке судове рішення не може залишатися в силі, оскільки рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 рокупорушує не лише матеріальні права апелянт, який не приймав участі у розгляді справи, а й його процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (правонаступником якої є ОСОБА_2 ) до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» в особі Одеської регіональної філії (треті особи: Одеська міська рада, Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради) про визнання неправомірними дій та визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 24 грудня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе