Ухвала

Іменем України

14 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 644/10077/16-ц (644/4123/17)

провадження № 61-985ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 17 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, неповнолітнього ОСОБА_9, в інтересах якого діє ОСОБА_8, Харківської міської ради, Комунального підприємства «Жилкомсервіс», третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення порядку користування квартирою, зміну договору найму житлового приміщення, зобов'язання укласти окремий договір, вселення;

за об'єднаним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, Харківська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, неповнолітнього ОСОБА_9, в інтересах якого діє ОСОБА_8, Харківської міської ради, Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (далі - КП «Жилкомсервіс»), третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення порядку користування квартирою, зміну договору найму житлового приміщення, зобов'язання укласти окремий договір, вселення.

Позовна заява мотивована тим, що у 1987 році ОСОБА_5 отримала трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 на родину, яка складалась з трьох осіб. Згодом донька виписалась з квартири та проживає окремо. Після одруження ОСОБА_6 (син позивача), з її згоди, у квартирі зареєстрував свою дружину ОСОБА_4, а потім народились діти ОСОБА_7, ОСОБА_8, які також були зареєстровані в квартирі. З часом стосунки між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 почали погіршуватись, вони розлучились, але всі залишились проживати в квартирі. Згодом ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11 почали перешкоджати позивачу проживати у вказаній квартирі (замінили замки на вхідних дверях, замінили двері, ключів їй не дали, її речі з квартири викинули).

Посилаючись на те, що між позивачем та колишніми членами родини сина склались напружені стосунки, просила суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділити ОСОБА_5 та її сину ОСОБА_6 у користування кімнату (3) площею 15,4 кв. м, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 кімнати (2) площею 12,9 кв. м, (4) площею 18,1 кв. м. Кухню площею 6 кв. м, ванну кімнату - 2,2 кв. м, вбиральню - 0,9 кв. м, коридор - 4,5 кв. м, балкон - 0,9 кв. м залишити в загальному користуванні. Також змінити договір найму житлового приміщення у спірній квартирі, зобов'язати КП «Жилкомсервіс» відкрити на ім'я позивача окремий особовий рахунок на кімнату (3) площею 15,4 кв. м у спірній квартирі, зобов'язати Харківську міську раду укласти з нею окремий договір найму вказану кімнату.

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7,

ОСОБА_8, Харківська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що протягом 6 місяців ОСОБА_6

уквартирі АДРЕСА_1 не проживає, а ОСОБА_5 взагалі не проживає у вказаній квартирі майже 20 років. У вказаній квартирі проживає сама ОСОБА_4 та її два сина,

зродинами. ОСОБА_6 не виконував обов'язки щодо дітей, визначених статтями 61, 63 СК України, вів антисоціальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, створював напругу в будинку, порушував психіку дітей та сімейне життя. Зазначала, що ОСОБА_5 майже 20 років проживала у цивільному шлюбі із ОСОБА_12, згодом з ним зареєструвала шлюб та отримала у спадок квартиру, тобто була весь час забезпечена житлом.

На підставі вищевказаного ОСОБА_4 просила суд визнати

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирj. АДРЕСА_1/

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 17 липня 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділено у користування ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 кімнату площею 15,4 кв. м, а ОСОБА_4,

ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 кімнати площею

12,9 кв. м та 18,1 кв. м. Кухню площею 6,0 кв. м, ванну кімнату - 2,2 кв. м, вбиральню - 0,9 кв. м, коридор - 4,5 кв. м та балкон - (*0,3) 0,7 кв. м залишено у зальному користуванні.

Вселено ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 17 липня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_5 є наймачем вказаної квартири, отже вимоги про визначення порядку користування квартири та її вселення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення об'єднаного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що рішенням Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради народних депутатів від 05 травня 1987 року ОСОБА_5 було виділено трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 на родину з трьох осіб та відкрито на неї особовий рахунок.

06 березня 2000 року між ОСОБА_5 та ЖЕД 143 міста Харків укладено договір найму квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру.

Спірна квартира є неприватизованою. ОСОБА_5 є наймачем даної квартири, у подальшому в якій були зареєстровані дружина її сина ОСОБА_13 та їх діти, а в 2016 році - малолітній онук ОСОБА_9.

Відповідно до частин першої, другої статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Згідно з частиною першою статті 63 ЖК Української РСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Частиною четвертою статті 156 ЖК Української РСР визначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав (рішення у справі «Пауел та Рейнер проти Сполученого Королівства», 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі «Гіллоу проти Сполученого Королівства», 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі «Ларкос проти Кіпру», 18 лютого 1999 року).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_5 є наймачем вказано квартири та отримала її на підставі ордеру.

Встановивши, що ОСОБА_5 постійно з'являлась у квартирі, сплачувала комунальні послуги, та врахувавши, що є звернення із заявою до правоохоронних органів про вжиття заходів у зв'язку із порушенням її житлових прав з боку ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, суди дійшли вірного висновку про задоволення позову в частині визначення порядку користування спірної квартири та вселення в неї.

Частинами першою, другою статті 71 ЖК Української РСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності, та враховувати принцип пропорційності втручання у право на повагу до житла, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Залишаючи без задоволення об'єднаний позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що причини непроживання в спірній квартирі, вказані ОСОБА_5, ОСОБА_6, є поважними, тому підстави для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, відстуні.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, неповнолітнього ОСОБА_9, в інтересах якого діє ОСОБА_8, Харківської міської ради, Комунального підприємства «Жилкомсервіс», третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення порядку користування квартирою, зміну договору найму житлового приміщення, зобов'язання укласти окремий договір, вселення; за об'єднаним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, Харківська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 17 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк