Провадження № 2/761/703/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат, пені та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2017 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно з яким просить суд: стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь нараховані 3% річних у розмірі 2 790,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 14 568,32 грн., 3% пені за кожен день прострочки виплати вкладу у розмірі 1 023 552,34 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.; стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь сплачений судовий збір та витрати на надання правової допомоги в розмірі 8000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є вкладником Публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» відповідно до договорів банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-037-000247709 від 20.05.2016 року, банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-037-000247709 від 20.05.2016 року, банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-037-000247720 від 20.05.2016 року, банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-037-000247736 від 20.05.2016 року та банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-037-000247655 від 20.05.2016 року.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 23.05.2016 року №14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.05.2016 року прийнято рішення №812 про запровадження з 23.05.2016 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Михайлівський».

При цьому, відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.06.2016 року №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 року до 12.07.2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені ст.ст. 37, 38, 47-52, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом з тим, незважаючи на те, що відповідно до опублікованої інформації на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виплати гарантованої суми вкладникам через банки - агенти розпочалися 15.07.2016 року, позивачу, який звернувся до відповідача про включення його до переліку вкладників, стало відомо, що виплати коштів тимчасово обмежено строком до шести місяців, у зв'язку із проведенням перевірки правочину з посиланням на Порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затверджений рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №826 від 26.05.2016 року та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.06.2016 року за №863/28993.

За вказаних обставин, а також зважаючи на те, що гарантована сума відшкодування в банку - агенті була виплачена позивачу лише 23.01.2017 року, останній вважає, що між ним та відповідачем виник спір у зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання з повернення грошових коштів (гарантованої суми відшкодування) та, як наслідок, з відповідача на його користь підлягає до стягнення 3% річних у розмірі 2 651,40 грн. та інфляційні втрати у розмірі 19 870,00 грн. за період прострочення виконання грошового зобов'язання (15.06.2016 року - 23.01.2017 року).

Також, позивач, посилаючись на положення ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», вказує, що оскільки після визнання банку неплатоспроможним саме відповідач є боржником за зобов'язаннями банку, з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягає до стягнення на його користь й пеня за кожен день прострочення зобов'язання, яка складає: 3% річних = 176 779,40 грн. * 0,03 = 5 303,38 грн/ в день, затримка 193 дні, тобто 193*5303,98 -= 1 023 552,34 грн.

Крім того, в обґрунтування розміру завданої моральної шкоди, позивач посилається на положення абз.4 ч.2 п.3 ст.16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та те, що після обмеження виплати належних сум він перебував у скрутному матеріальному становище, яке, в свою чергу, призвело до відсутності коштів на придбання ліків, оплати житлово-комунальних послуг та сварок в сім'ї.

Ухвалою від 18.09.2017 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом.

18.12.2017 року до суду надійшов відзив Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на відсутність договірних відносин з позивачем.

04.01.2018 року до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, в якому останній зазначив, що оскільки Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено способу відшкодування інфляційних втрат та компенсації, в спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України.

Ухвалою від 21.05.2018 року розгляд даної справи вирішено продовжити на правилами спрощеного позовного провадження.

16.08.2018 року до суду надійшло клопотання представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

20.08.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач, посилаючись на відсутність договірних відносин з позивачем, просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

Ухвалою від 23.08.2018 року було вирішено здійснювати розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою від 18.10.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача Кустова Т.В. у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 є вкладником Публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» відповідно до договорів банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-037-000247709 від 20.05.2016 року, банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-037-000247709 від 20.05.2016 року, банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-037-000247720 від 20.05.2016 року, банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-037-000247736 від 20.05.2016 року та банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-037-000247655 від 20.05.2016 року.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та є загальновідомою обставиною, на підставі рішення Правління Національного банку України від 23.05.2016 року №14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.05.2016 року прийнято рішення №812 про запровадження з 23.05.2016 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Михайлівський».

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.06.2016 року №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 року до 12.07.2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені ст.ст. 37, 38, 47-52, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказував, що, незважаючи на те, що відповідно до опублікованої інформації на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виплати гарантованої суми вкладникам через банки - агенти розпочалися 15.07.2016 року, він, звернувшись до відповідача про включення його до переліку вкладників, дізнався, що виплати коштів тимчасово обмежено строком до шести місяців, у зв'язку із проведенням перевірки правочинів, та, як наслідок, отримав гарантовану суму відшкодування лише 23.01.2017 рокую

Тобто, на думку позивача, між ним та відповідачем виник спір у зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання з повернення грошових коштів (гарантованої суми відшкодування), що, в свою чергу, є підставою для стягнення з останнього 3% річних, інфляційних втрат та пені за період прострочення виконання грошового зобов'язання (15.06.2016 року - 23.01.2017 року).

Так, відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує грошове або не грошове зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою.

В свою чергу, за змістом положень ст.ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку.

Згідно з частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, приписи даної статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

В свою чергу, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Як передбачено п.п. 3, 5 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Крім того, згідно з ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», пеня, як вид забезпечення виконання зобов'язання, може застосовуватися лише у договірних правовідносинах між виконавцем та споживачем, в той час як позивач, будучи вкладником банку, та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в жодні договірні відносини не вступали.

Таким чином, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Також, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, адже Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який, як вже зазначалось вище, є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах, не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з невиплатою банком-агентом гарантованих сум відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена й в постанові Верховного суду від 25.04.2018 року по справі №761/13137/16-ц.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат, пені та відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 21.02.2019 року.

Суддя: