ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року м. Чернівці

Справа № 725/2561/16

Провадження №22-ц/822/15/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.

секретар - Герман Я.І.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними та поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, головуючий у І-й інстанції - Стоцька Л.А.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними та поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 1988 року вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_6. 17 березня 2002 року між ними було зареєстровано шлюб.

Зазначала, що в період шлюбу ними було придбано наступне майно: земельну ділянку НОМЕР_7 площею 0,0414 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер НОМЕР_8; земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер НОМЕР_9, що розташована на АДРЕСА_1; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 307D»д.н. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_10; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 312 D» д.н. НОМЕР_2, кузов НОМЕР_11; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310» д.н. НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_12; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 208» д.н. НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_13; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_14.

Вказувала на те, що їм з відповідачем на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 07 жовтня 2014 року, на праві спільної сумісної власності належать нежитлові приміщення підвалу та першого поверху в житловому будинку літ. А, загальною площею 181,40 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_2. Також в період шлюбу 20 грудня 2012 року Управлінням Держкомзему у м. Чернівці відповідачу було видано держаний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0414 га в АДРЕСА_3 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка.

На зазначеній земельній ділянці ними було побудовано житловий будинок з належними до нього спорудами, загальною площею 101,20 кв.м., в тому числі житловою площею 45,80 кв.м., право власності на яке було зареєстровано на ОСОБА_3

У подальшому, 17 травня 2014 року, між нею та ОСОБА_3 було укладено договори про поділ спільного майна, згідно з якими вони здійснили поділ набутого у шлюбі житлового будинку по 1/2 частині, а також земельної ділянки, що розташована під ним.

Також зазначала, що в березні 2015 року відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Внаслідок збігу тяжких обставин, постійного психологічного тиску з боку відповідача, загрози втратити сім'ю, вона погодилась укласти договір дарування нерухомого майна, яким 17 березня 2015 року подарувала ОСОБА_3 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0414 га та 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_3.

19 березня 2015 року за заявою відповідача позовну заяву про розірвання шлюбу судом було повернуто. Проте 27 жовтня 2015 року ОСОБА_3 повторно звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу і рішенням суду від 16 грудня 2015 року їх шлюб було розірвано.

Аргументувала вимоги тим, що після розірвання шлюбу відповідач без її згоди зняв з обліку та відчужив своїй матері транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6, який належав їм на праві спільної сумісної власності, будь-якої компенсації їй сплачено не було.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила поділити нежитлові приміщення підвалу та першого поверху в житловому будинку літ.А, загальною площею 181,40 кв.м., що розташовані в АДРЕСА_2 вартістю 1 343 130 грн; визнати недійсним договір купівлі-продажу №933497 від 18 листопада 2015 року та договір купівлі-продажу №1889/1/7341/2016 від 10 березня 2016 року транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6, що були укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_5; визнати земельну ділянку НОМЕР_16 площею 0,0414 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер НОМЕР_15, земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер НОМЕР_9, що розташована на АДРЕСА_1, транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 307D» д.н. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_10, транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 312 D» д.н. НОМЕР_2, кузов НОМЕР_11; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310» д.н. НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_12, транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 208» д.н. НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_13, транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_14 та витрати на будівництво незавершених гаражів НОМЕР_17 та НОМЕР_18 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів № 12, які знаходяться за адресою м.Чернівці вул. Героїв Майдану, 240, спільним майном подружжя та визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності по Ѕ частці на зазначені вище об'єкти.

Також просила поділити спільне майно в натурі між подружжям та виділити їй у власність майно вартістю 290 795 грн, а саме: земельну ділянку НОМЕР_16, площею 0,0382 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер НОМЕР_15 вартістю 26 500 грн; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 208» д.н. НОМЕР_4, кузов НОМЕР_13, вартістю 53 882 грн; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_14, вартістю 201 413 грн.

Виділити у власність ОСОБА_3 майно вартістю 828 811 грн, а саме: земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер НОМЕР_9, що розташована на АДРЕСА_1; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 307D»д.н. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_10; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 312 D» д.н. НОМЕР_2, кузов НОМЕР_11; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310» д.н. НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_12; гаражі НОМЕР_17 та НОМЕР_18 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів №12, які знаходяться за адресою: м.Чернівці, вул. Героїв Майдану, 240, вартість витрат на будівництво яких складає 206 614 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на її корить грошову компенсацію у розмірі різниці вартості поділеного у натурі спільного майна в сумі 538 016 грн.

Витребувати від відповідача транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_14, вартістю 201 413 грн.

Припинити право спільної сумісної власності на зазначені об'єкти.

Також просила визнати недійсними договори дарування від 17 березня 2015 року, укладені між нею та ОСОБА_3, а саме, 1/2 частини житлового будинку з належними до нього спорудами, що розташовані по АДРЕСА_3, та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0414 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер НОМЕР_8.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просив поділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя та виділити йому із спільного майна подружжя земельну ділянку НОМЕР_16 площею 0,0382 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер НОМЕР_15, вартістю 29 655 грн; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 208» д.н. НОМЕР_4, кузов НОМЕР_13, вартістю 53 882 грн; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310» д.н. НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_12, вартістю 94 079 грн; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 312 D» д.н. НОМЕР_2, кузов НОМЕР_11, вартістю 156 551 грн.

Просив виділити ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер НОМЕР_9, що розташована на АДРЕСА_1, вартістю 345 976 грн; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 307D»д.н. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_10, вартістю 25 591 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на його користь компенсацію різниці часток у спільному майні подружжя у розмірі 18 700 грн. Право спільної сумісної власності на зазначене майно припинити.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 вересня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу №933497 від 18 листопада 2015 року та договір купівлі-продажу №1889/1/7341/2016 від 10 березня 2016 року транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6, що були укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Застосовано наслідки недійсності правочину та зобов'язано ОСОБА_5 повернути транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_14, вартістю 201 413 грн.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя набуте під час шлюбу майно:

- земельну ділянку НОМЕР_16 площею 0,0414 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер НОМЕР_15, вартістю 26 500 грн;

-земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер НОМЕР_9, що розташована на АДРЕСА_1, вартістю 345 976 грн;

- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 307D»д.н. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_10, вартістю 25 591 грн; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 312 D» д.н. НОМЕР_2, кузов НОМЕР_11, вартістю 156 551 грн;

- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310» д.н. НОМЕР_3, кузов НОМЕР_12, вартістю 94 079 грн; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 208» д.н. НОМЕР_4, кузов НОМЕР_13, вартістю 53 882 грн;

- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_14, вартістю 201 413 грн;

- витрати на будівництво незавершених гаражів НОМЕР_17 та НОМЕР_18 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів №12, які знаходяться в м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 240, у розмірі 206 614 грн.

Поділено майно, що належить на праві спільної сумісної власності подружжя:

Виділено у власність ОСОБА_4 майно:

- земельну ділянку НОМЕР_16 площею 0,0414 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер НОМЕР_15, вартістю 26 500 грн;

- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_14, вартістю 201 413 грн;

- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 208» д.н. НОМЕР_4, кузов НОМЕР_13, вартістю 53 882 грн;

А всього майна загальною вартістю 281 795 грн.

Виділено у власність ОСОБА_3 майно:

- земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер НОМЕР_9, що розташована на АДРЕСА_1, вартістю 345 976 грн;

- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 307D»д.н. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_10, вартістю 25 591 грн;

- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 312 D» д.н. НОМЕР_2, кузов НОМЕР_11, вартістю 156 551 грн;

- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310» д.н. НОМЕР_3, кузов НОМЕР_12, вартістю 94 079 грн;

- будівельні матеріали та обладнання, витрати на будівництво незавершених гаражів НОМЕР_17 та НОМЕР_18 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів №12, які знаходяться в м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 240, у розмірі 206 614 грн.

А всього майна загальною вартістю 828 811 грн.

Право спільної сумісної власності на зазначене майно припинено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію різниці вартості часток у спільному майні подружжя у розмірі 547 016 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 вересня 2018 року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_4, задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 у повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що суд першої інстанції помилково визначив обсяг об'єктів спільного майна подружжя, включивши в нього витрати на будівництво незавершених гаражів, оскільки витрати на будівництво не є річчю, яка може бути предметом поділу. Безпідставно стягнено з нього на користь ОСОБА_4 повну вартість будівельних матеріалів і будівельних робіт на суму 206 614 грн. Довідка товариства по експлуатації гаражів не є належним доказом придбання у власність гаражів.

Спосіб поділу майна подружжя, який обрав суд, є незаконним і несправедливим, з порушенням принципу рівності часток подружжя.

Вважає, що суд безпідставно виділив ОСОБА_4 земельну ділянку НОМЕР_16 площею 0,0414 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер НОМЕР_15, оскільки дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_3 в м. Чернівці, де знаходиться належний йому на праві власності житловий будинок. Суд ніяк не мотивував рішення в частині поділу земельних ділянок між подружжям

Також суд помилково визнав спільним майном подружжя автомобіль марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6. Щодо цього майна суд не міг застосувати реституцію, оскільки є два правочини щодо відчуження, а майно на час вирішення справи не перебуває у володінні ОСОБА_5

Крім того, суд присудив ОСОБА_3 майна на більшу суму, однак за вирахуванням грошового зобов'язання на користь ОСОБА_4, йому дістанеться майна утричі менше.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що земельні ділянки та спірні автомобілі набуті подружжям у шлюбі, а тому підлягають поділу. Даючи оцінку діям сторін правочинів по відчуженню транспортного засобу, судом враховано, що вони укладені без згоди дружини, що мати ОСОБА_3 знала, що даний автомобіль є спільним майном подружжя, а тому прийшов до висновку про визнання правочинів щодо розпорядженням даним майном недійсними. Оскільки порушене право позивача захищено шляхом визнання правочину недійсним, то судом застосовано реституцію. Враховуючи інтереси обох сторін, проведено розподіл майна, яке визнано судом спільною сумісною власністю подружжя, вважаючи саме такий варіант розподілу майна подружжя справедливим та відповідає законним правам та інтересам сторін.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись колегія суддів апеляційного суду не може.

У відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що сторони уклали шлюб 17 березня 2002 року. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2015 року їх шлюб було розірвано.

У період шлюбу сторони придбали транспортні засоби: 18 травня 2002 року автомобіль марки «Mercedes-Benz 307D»д.н. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_10; 23 березня 2004 року - «Mercedes-Benz 312 D» д.н. НОМЕР_2, кузов НОМЕР_11; 02 жовтня 2009 року - «Mercedes-Benz 310» д.н. НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_12; 02 грудня 2009 року - «Mercedes-Benz 208» д.н. НОМЕР_4, кузов НОМЕР_13; 28 серпня 2010 року на ОСОБА_3 було зареєстровано транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_14.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково визнав транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6 спільним майном подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2015 року вказаний транспортний засіб було перереєстровано на ім'я матері відповідача -ОСОБА_5 на підставі довідки-рахунку №ААЕ-933497 від 18 листопада 2015 року та договору купівлі-продажу від 18 листопада 2015 року. 10 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу цього ж транспортного засобу, за яким остання продала даний автомобіль сину.

У пп. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 08 травня 2018 року у справі №304/1423/15-ц, провадження № 61-5083св18.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що у жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який був розірваний судом 16 грудня 2015 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що автомобіль марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6 є спільним майном подружжя, оскільки був придбаний за час перебування сторін у шлюбі, відчужений ОСОБА_3 без згоди дружини своїй матері ОСОБА_5 під час судового процесу про розірвання шлюбу між сторонами, що свідчать про недобросовісність дій сторін правочину.

З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що отримані від реалізації транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6 кошти були використані в інтересах сім'ї, є безпідставними, оскільки на момент звернення до суду з даним позовом шлюбні відносини між сторонами фактично припинилася, отже, зазначений автомобіль був відчужений без згоди іншого подружжя особі, яка не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля від 18 листопада 2015 року.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За загальним правилом, наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Разом із тим, частиною 3 статті 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

У п. 10 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 № 9 визначено, що норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 лютого 2016 року в справі № 6-2407цс15, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Об'єктом віндикаційного позову може бути лише індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 придбала спірний автомобіль саме у власника, право власності якого було зареєстроване відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимога ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_3 хоча і сформульована як вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі статті 388 ЦК України, однак, з урахуванням того, що ОСОБА_4 не була стороною спірного правочину, а майно з володіння ОСОБА_3 не вибуло, фактично зводиться до вимоги поновити права на спірне володіння.

Такі вимоги позивач обґрунтовує необхідністю поновити її юридичний статус власника майна, оскільки внаслідок укладення декількох правочинів, стороною яких вона не була, майно на даний час зареєстроване за відповідачем за договором купівлі-продажу від 10 березня 2016 року.

Як випливає із зазначеного вище роз'яснення, позов про визнання права власності на майно (стаття 392 ЦК України) є належним способом захисту, якщо позивач вимагає залишення у нього майна, відчуженого третьою особою за договором, учасником якого він не був, і це майно ще не вибуло з його володіння.

За правилами статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У цій справі, враховуючи фактичний зміст та спрямованість вимог позивача, що спірний автомобіль, який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відчужений одним з подружжя без згоди іншого своїй матері, а мати за договором купівлі-продажу згодом відчужила автомобіль сину, однак автомобіль з володіння відповідача не вибував, ефективним способом захисту є визнання права власності на спірне майно, оскільки такий спосіб захисту не суперечить закону і не є виходом за межі предмету чи підстав позову.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 березня 2016 року транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, та застосуванні наслідків недійсності цього правочину шляхом зобов'язання ОСОБА_5 повернути вказаний транспортний засіб марки підлягає скасуванню, а в задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріалами справи підтверджено, що 18 квітня 2007 року ОСОБА_3 набув у власність на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер НОМЕР_9, що розташована на АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 липня 2013 року ОСОБА_4 купила земельну ділянку НОМЕР_16 площею 0,0382 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_15, що розташована в м. Чернівці, урочище «Калічанка», на території садівничого товариства «Сонячний», цільове призначення земельної ділянки для індивідуального садівництва.

Аргументами апеляційної скарги ОСОБА_3 є те, що при поділі земельних ділянок між подружжям суд не врахував наявність суміжної межі земельної ділянки НОМЕР_16 площею 0,0382 га в товаристві «Сонячний» із земельною ділянкою по АДРЕСА_3, яка належить йому на праві власності, а також те, що позивачка не бере участі у догляді за спірною земельною ділянкою.

Верховний Суд в своїх постановах наголошує, що основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов'язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи право сторін на подальше виконання судового рішення, прийшов до правильного висновку про виділення у власність відповідача ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1001 га, що розташована на АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Посилання в апеляційній скарзі на помилковість виділення спірної земельної ділянки площею 0,0382 га позивачці ОСОБА_4, є безпідставними, оскільки суміжність даної земельною ділянки із земельною ділянкою відповідача не може бути підставою для виділення йому вказаної земельної ділянки.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково визначив вартість земельної ділянки, що розташована в урочище «Калічанка», на території садівничого товариства «Сонячний», за договором купівлі-продажу, який був укладений у липні 2013 року.

Так, в матеріалах справи наявний Звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виготовлений на замовлення співвласника земельної ділянки на момент поділу майна, а тому, враховуючи, що клопотання про призначення експертизи в судовому засіданні сторонами не заявлялось, даний звіт є належним і допустимим доказом вартості спірної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За позовом чоловіка, дружини суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові ВС від 07 листопада 2018 року № 61-15135св18.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки товариства по експлуатації гаражів №12 від 29 липня 2016 року, член товариства ОСОБА_3 володіє гаражем НОМЕР_17, який придбав у 2007 році, та гаражем НОМЕР_18, який придбав у 2009 році. Ці гаражі знаходяться в недобудованому стані та не експлуатуються.

Отже, зазначене майно було набуто сторонами у період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя.

У висновку експерта за результатами проведення судової оціночної земельної, оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 21 липня 2017 року № 16147 зазначено, що вартість затрат на будівництво незавершених будівництвом гаражів НОМЕР_17 та НОМЕР_18, що розташовані в Товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів № 12 в м.Чернівці, вул. Героїв Майдану, 240, за Зведеним кошторисним розрахунком станом на 04 вересня 2017 року складає 206 614 грн. Вартість затрат на будівництво незавершеного будівництвом гаражу НОМЕР_17 складає 103 312 грн, у тому числі вартість матеріалів, виробів та конструкцій на виконані будівельні роботи - 60 114 грн, вартість витрат на виконання будівельних робіт - 83 961 грн. Вартість затрат на будівництво незавершеного будівництвом гаражу НОМЕР_18 складає 103 312 грн, у тому числі вартість матеріалів, виробів та конструкцій на виконані будівельні роботи - 60 113 грн, вартість витрат на виконання будівельних робіт - 83 961 грн.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо визнання майна - будівельних матеріалів, використаних при будівництві вищезазначених гаражів, спільною сумісною власністю подружжя.

Однак колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апелянта про помилкове визначення судом обсягу об'єктів спільного майна подружжя, а саме, включення в нього витрат на будівництво незавершених гаражів, оскільки витрати на будівництво не є річчю, а предметом поділу в межах спору відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України є майно подружжя.

Крім того, враховуючи, що спірні будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи використані на будівництво двох окремих об'єктів і мають індивідуально визначені ознаки, знаходяться за вищевказаною адресою, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для їх поділу між сторонами, виділивши ОСОБА_3 будівельні матеріали, використані для будівництва гаражу НОМЕР_18 вартістю 60 113 грн, а ОСОБА_4 -будівельні матеріали вартістю 60 114 грн, використані для будівництва гаражу НОМЕР_17 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів №12, які знаходяться за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 240.

Установивши, що спірне нерухоме та рухоме майно придбано у період перебування сторін у шлюбі, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вищевказане майно підлягає поділу між колишнім подружжям в натурі.

Однак, виходячи з інтересів сторін у справі, принципу рівності часток у спільному майні подружжя, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог сторін щодо поділу майна слід змінити.

В рахунок поділу спільного майна подружжя слід передати ОСОБА_4 у власність: земельну ділянку НОМЕР_16 площею 0,0382 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, вартістю 29 655 грн; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6, вартістю 201 413 грн; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 208» д.н. НОМЕР_4, кузов НОМЕР_13, вартістю 53 882 грн; будівельні матеріали, вироби та конструкції, використані на будівництво незавершеного гаражу НОМЕР_17 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів №12, які знаходяться за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 240, вартістю 60 114 гривень. А всього майна на загальну суму 345 064 грн.

В рахунок поділу спільного майна подружжя слід передати ОСОБА_3 у власність: земельну ділянку площею 0,1001 га, що розташована на АДРЕСА_1, вартістю 345 976 грн; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 307D»д.н. НОМЕР_1, вартістю 25 591 грн; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 312 D» д.н. НОМЕР_2, вартістю 156 551 грн; транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310» д.н. НОМЕР_3, вартістю 94 079 грн; будівельні матеріали, вироби та конструкції, використані на будівництво незавершеного гаражу НОМЕР_18 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів №12, які знаходяться за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 240, вартістю 60 113 грн.

А всього майна на загальну суму 682 310 грн.

Отже, загальна вартість виділеного подружжю майна становить 1 027 374 грн, при цьому частка кожного з них складає 513 687 грн. А тому, виходячи із дійсної вартості спільного майна подружжя, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 слід стягнути грошову компенсацію за різницю у вартості часток майна подружжя у сумі 168 623 грн.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з чч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

ОСОБА_4 сплатила судовий збір за позовом до суду першої інстанції 7 140 грн, за проведення експертизи - 21 512 грн, а всього понесла судові витрати у сумі 28 677 грн; ОСОБА_3 за подачу зустрічного позову сплатив 3 512 грн судового збору та за подачу апеляційної скарги - 15 604,35 грн.

Відповідно до частки задоволених вимог позивача ОСОБА_4 (23 % - 6 595,71 грн) та задоволених вимог зустрічного позову ОСОБА_3 (71% - 2 494,01 грн) та його апеляційної скарги (51% - 7 958,21 грн), з урахуванням вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає до стягнення різниця у сумах понесених сторонами судових витрат у розмірі 3 856,51 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 вересня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 березня 2016 року транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, та застосуванні наслідків недійсності цього правочину шляхом зобов'язання ОСОБА_5 повернути транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_14, вартістю 201 413 гривень, скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 в цій частині відмовити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 вересня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо поділу майна змінити.

В рахунок поділу спільного майна подружжя передати ОСОБА_4 у власність:

- земельну ділянку НОМЕР_16 площею 0,0382 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячний» в урочищі Калічанка, кадастровий номер НОМЕР_15, вартістю 29 655 гривень;

- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 120 CDI» д.н. НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_14, вартістю 201 413 гривень;

- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 208» д.н. НОМЕР_4, кузов НОМЕР_13, вартістю 53 882 гривень;

- будівельні матеріали, вироби та конструкції, використані на будівництво незавершеного гаражу НОМЕР_17 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів №12, які знаходяться за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 240, вартістю 60 114 гривень.

А всього майна загальною вартістю 345 064 гривень.

В рахунок поділу спільного майна подружжя передати ОСОБА_3 у власність:

- земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер НОМЕР_9, що розташована на АДРЕСА_1, вартістю 345 976 гривень;

- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 307D»д.н. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_10, вартістю 25 591 гривень;

- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 312 D» д.н. НОМЕР_2, кузов НОМЕР_11, вартістю 156 551 гривень;

- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310» д.н. НОМЕР_3, кузов НОМЕР_12, вартістю 94 079 гривень;

- будівельні матеріали, вироби та конструкції, використані на будівництво незавершеного гаражу НОМЕР_18 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів №12, які знаходяться за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 240, вартістю 60 113 гривень.

А всього майна загальною вартістю 682 310 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію різниці вартості часток у спільному майні подружжя у розмірі 168 623 гривні.

В решті рішення залишити без змін.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3 856 гривень 51 копійку в рахунок відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена - 15 лютого 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: О.О. Одинак

І.Б. Перепелюк