Справа № 489/4686/17 Суддя першої інстанції Тихонова Н.С.
Провадження № 22-ц/812/55/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючогоЦарюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем - Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача - Перепелиці С.О.,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Тихонової Н.С., в залі судового засідання в м. Миколаїв, о 15 год. 01 хв., повний текст якого складений 01 жовтня 2018 року, за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКБ «Капітал» Щадних О.Л. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 1/17/317/27-09-13/0046 від 11 листопада 2013 року у розмірі 36 823 грн. 45 коп.

Посилаючись на те, що 11 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» (далі - ПАТ «АКБ «Капітал», Банк) та ОСОБА_3, був укладений Договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 11 097 грн. 77 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних та щомісячної комісії по кредиту у розмірі 1% відсотку від первісної суми кредиту зі строком виконання до 10 листопада 2016 року. Проте, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 14 серпня 2017 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 36 823 грн. 45 коп., з яких 7 366 грн. 96 коп.- заборгованість з повернення кредитних коштів, 3 032 грн. 30 коп.- заборгованість по сплаті процентів, 3 551 грн. 36 коп. - заборгованість по сплаті комісії по кредиту, 13 062 грн. 38 коп. - пеня за прострочення основної заборгованості, 4 261 грн. 56 коп. - пеня за несплачені проценти, 5 548 грн. 89 коп. - штраф.

Не погодившись із вказаним позовом, 05 червня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «АКБ «Капітал» про визнання кредитного договору, укладеного між сторонами, недійсним, посилаючись на те, що 11 листопада 2013 року Банк видав їй кредит у сумі 9 305 грн. 79 коп., про що свідчить заява про видачу кредиту № 277611.3929.7 від 11 листопада 2013 року та графік погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору), де чітко зазначена сума чистого кредиту - 9 305 грн. 79 коп. Інших кредитних коштів в період з 11 листопада 2013 року по 10 листопада 2016 року Банк їй не видавав. Отже, загальна вартість кредиту, визначена в договорі є значно більшою за реальну вартість кредиту, отриманого позивачем.

В детальному розписі сукупної вартості кредиту зазначено, що реальна процентна ставка по кредиту становить 58, 22% річних, а тому п.1.1 кредитного договору не відповідає дійсним обставинам та є таким що вводить в оману споживача із застосуванням нечесної підприємницької практики.

Після підписання кредитного договору їй був виданий примірник договору та графік погашення кредиту. При цьому детальний розпис сукупної вартості кредиту їй не видавався, про що свідчить комплект виданих документів разом із заявою від 11 листопада 2013 року на видачу кредитних коштів в сумі 9 305 грн. 79 коп. та квитанцією про сплату 34 грн. 00 коп. за відкриття позичкового рахунку, хоча така послуга є безкоштовною.

Крім того, Банком при розрахунку заборгованості їй було неправомірно нараховані проценти з розрахунку 360 днів на рік, замість вірного - 365.

ОСОБА_3 вказувала, що оскільки Банком при укладанні кредитного договору було допущено ряд грубих порушень законодавства про захист прав споживачів при укладенні та виконанні кредитного договору кредитор допустив нечесну підприємницьку практику та введення в оману позичальника - зазначене є підставою для визнання такого договору недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «АКБ «Капітал» до ОСОБА_3 та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «АКБ «Капітал» відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Банку про стягнення кредитної заборгованості, місцевий суд виходив із того, що причиною невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором стало неповідомлення Банком відповідача про зміну умов договору, зокрема в частині способу погашення заборгованості, оскільки доказів належного повідомлення боржника у відповідності до умов договору про нові реквізити або спосіб погашення заборгованості банком суду надано не було.

Крім того, суд зазначав, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому судом було відмовлено у задоволенні вимог банку в частині стягнення штрафних санкцій.

Відмовляючи у стягненні з ОСОБА_3 на користь Банку комісії за користування кредитом, місцевий суд виходив із того, що вона є незаконною, оскільки відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Разом з тим, судом було прийняте до уваги посилання відповідача на те, що вона отримала кредит у розмірі 9 305 грн. 29 коп., замість вказаного у п.1.1 Договору - 11 077 грн. 77 коп., оскільки ПАТ «АКБ «Капітал» було надано заявку на видачу готівки № ТR.277611.3929.7 від 11 листопада 2013 року, ОСОБА_3 видали грошові кошти в розмірі 9 305 грн. 79 коп., що підтверджується матеріалами справи. Згідно Графіку платежів вбачається, що до тіла отриманого відповідачем кредиту Банк включив плату за страхування в розмірі 1 597 грн. 77 коп., проте жодних доказів на підтвердження існування між сторонами або відповідачем та третіми особами правовідносин зі страхування, на виконання яких Банком було надано відповідачу кредит позивач не надав, через що вказана сума не може включатись до тіла наданого для особистих потреб кредиту. У зв'язку з тим, що суд був позбавлений можливості визначення точної суми заборгованості відповідача через те, що її початковий розмір інший, ніж визначений у договорі, на який нараховувались проценти та штрафні санкції, а тому неможливо вирахувати її дійсний розмір станом на теперішній час, а також приймаючи до уваги прострочення кредитором прийняття зобов'язання, накладення на відповідача подвійної цивільно-правової відповідальності, незаконне нарахування позивачем відповідачу заборгованості по сплаті комісії за кредитом та не доведення позивачем своїх вимог про стягнення заборгованості по сплаті комісії за кредитом та про стягнення заборгованості з відповідача у заявленому розмірі, суд відмовив у задоволенні позову ПАТ «АКБ «Капітал» повністю.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 місцевий суд виходив із того, що в кредитному договорі, який підписала ОСОБА_3, зазначено необхідні дані про умови кредитування, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».

Не погодившись з рішенням суду, Банк звернувся з апеляційною скаргою, де посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне дослідження обставин справи просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Банку і ухвалити у відповідній частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Банк мотивував свою скаргу тим, що до кінця 2014 року ПАТ «АКБ «Капітал» входив до переліку банків, які мали право здійснювати виплату пенсій та грошової допомоги. З 2015 року ПАТ «АКБ «Капітал» було позбавлено такого права на підставі рішення конкурсної комісії Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) по відбору банків в яких можуть відкриватися рахунки для виплати пенсій та грошової допомоги від 26 червня 2014 року, розміщеному на сайті ПФУ, внаслідок чого пенсійний рахунок ОСОБА_3 було закрито, про що її було повідомлено у телефонному режимі. Відділення Банку в м. Миколаєві працювало і закрилося лише 10 вересня 2015 року. На підставі цієї інформації, суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку щодо того, що відповідачка не могла погашати заборгованість у жоден із способів, які зазначені в Кредитному договорі. ОСОБА_3 мала можливість погашати свою заборгованість шляхом внесення коштів безпосередньо у відділення ПАТ «АКБ «Капітал» у м. Миколаєві, яке на той час працювало.

Твердження місцевого суду про те, що банк не повідомив належним чином боржника про спосіб погашення заборгованості або нові реквізити, також є неналежною оцінкою даної ситуації, оскільки відповідачка сама визнала той факт, що її повідомили про те, що її пенсійний рахунок закривається, а тому даний факт не потребує додаткового доказування.

Крім того з моменту укладення Кредитного договору, тобто з 11 листопада 2013 року і по 24 листопада 2017 року, реквізити для зарахування погашення кредитної заборгованості не змінювалися. Останнє погашення кредитної заборгованості відповідачкою здійснювалося 22 грудня 2014 року.

Після закриття відділення у м. Миколаєві, розпочалася процедура ліквідації ПАТ «АКБ «Капітал». З моменту початку ліквідації з 29 жовтня 2015 року, вся інформація про Банк розміщувалася на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Однак, навіть після початку процедури ліквідації Банку, рахунки через які здійснювалося погашення кредитної заборгованості не змінювалися до 24 листопада 2017 року, отже умови, що перешкоджали б погасити заборгованість по Кредитному договору за цей період, відсутні.

Щодо законності нарахування комісії за кредитним договором Банк зазначав, що відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакцій чинній на час укладення Кредитного договору), банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Відповідно до умов п.1.2 Кредитного договору за обслуговування рахунку позичальник щомісяця сплачує банку комісію у розмірі 1% від первісної суми кредиту. Отже, надаючи банківські послуги під час укладання Кредитного договору із ОСОБА_3 банк законно нарахував комісію за обслуговування рахунку і відмова у її стягненні призведе до порушення прав банку.

В частині накладення на відповідача подвійної цивільно-правової відповідальності скаржник зазначав, що в даному випадку стягнення штрафу та пені є різними видами відповідальності, оскільки вони стягуються як в різні проміжки часу так і за прострочення сплати різних платежів. Тобто, штраф як одноразове стягнення був нарахований за факт першого прострочення відповідачкою сплати тіла кредиту та процентів. Як видно з довідки-розрахунку останню плату по Кредитному договору відповідачка здійснила 22 грудня 2014 року. Січень 2015 року є першим місяцем, коли ОСОБА_3 не здійснила погашення кредитної заборгованості. Саме в цьому місяці Банк і начислив відповідачці штраф у розмірі 50% від суми виданого кредиту.

Що стосується пені, то пеня нараховувалася не за сам факт прострочення платежів, а за прострочення сплати цих платежів за певний період. Так, як видно із довідки-розрахунку, пеня нарахована за період з 31 серпня 2016 року по 14 серпня 2017 року.

Отже, штраф начислено одноразово в січні 2015 року за факт порушення умов Кредитного договору, а пеня начислялася щомісячно в період з 31 серпня 2016 року по 14 серпня 2017 року (один рік) за те, що ці порушення були систематичними та відбувалися на протязі тривалого часу.

Враховуючи, що кредитні кошти були видані ОСОБА_3 в належному розмірі - 11 097 грн. 77 коп., згідно Кредитного договору та Додатку 1 до цього договору, позиція Ленінського районного суду м. Миколаєва про те, що суд позбавлений можливості визначення суми заборгованості, а відтак неможливо вирахувати її дійсний розмір станом на теперішній час є суперечливою та необґрунтованою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги не визнала, вважала їх безпідставними та необґрунтованими.

Відзив мотивовано тим, що кредитним договором не передбачено обов'язку позичальника здійснювати будь-які дії в разі закриття з ініціативи банку пенсійного карткового рахунку чи припинення банком виконання договору.

Судом правильно застосовані положення ч. 1, 2 ст. 613 ЦК України про прострочення кредитора.

ОСОБА_3 також зазначала, що Банк не обґрунтував належними, відповідними та достовірними доказами підстав нарахування комісії, не зазначив наданих конкретних послуг за вказану комісію, а тому суд в оскарженому рішенні врахував відповідні норми матеріального права, правову позицію Верховного Суду та дійшов правильного висновку про незаконність нарахування банком комісії за користування кредитом.

До того ж, посилалась на постанову Правління НБУ від 29 жовтня 2015 року № 753, якою відкликано банківську ліцензію у ПАТ «АКБ «Капітал» та ініційовано процедуру ліквідації банку та зазначала, що згідно норм чинного законодавства України з моменту відкликання банківської ліцензії (29 жовтня 2015 року) та початку ліквідації банк фактично втрачає статус банку та фінансової установи в цілому, його банківська діяльність припиняється, у зв'язку з чим банк втрачає і право на надання банківських та будь-яких інших фінансових послуг, зокрема щодо кредитування фізичних/юридичних осіб та нарахування відсотків по кредитам.

Щодо оплати страхової суми відповідачка вказувала, що під час розгляду справи у суді першої інстанції Банком не було надано належних доказів про оплату ним страхової суми, а саме оригіналів первинних документів (заяви на видачу готівки, касових документів, меморіальних ордерів тощо) бухгалтерського обліку та звітності банку про перерахування банком на рахунок страхової компанії відповідних коштів.

Отже, заявлена скаржником сума кредитних коштів не підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-УШ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на ці норми закону суд апеляційної інстанції перевіряє рішення суду першої інстанції тільки в частині вирішення позовних вимог Банку до ОСОБА_3, оскільки в іншій частині судове рішення не оскаржується.

Судом встановлено, що 11 листопада 2013 року між ПАТ «АКБ «Капітал» та ОСОБА_3 був укладений Договір про надання споживчого кредиту за № 1/17/317/27-09-13/0046, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 11 097 грн.77 коп., зі сплатою 15 % річних та щомісячної комісії за обслуговування рахунку у розмірі 1% від первісної суми кредиту, строк дії якого відповідно п.1.3 Договору - з 11 листопада 2013 року до 10 листопада 2016 року (а.с.4-5).

Згідно розрахунку позивача, станом на 14 серпня 2017 року, заборгованість відповідача перед позивачем складає 36 823 грн. 45 коп., з яких: заборгованість з повернення кредитних коштів - 7 366 грн. 96 коп., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 3 032 грн. 30 коп. та заборгованість по сплаті комісії по кредиту 3 551 грн. 36 коп., пеня за прострочення основної заборгованості - 13 062 грн. 38 коп.; пеня за несплачені проценти - 4 261 грн. 56 коп., штраф - 5 548 грн. 89 коп.

У м. Миколаєві було відкрито відділення Банку № 17 за адресою: м. Миколаїв вул. Чкалова, 30А, де відповідач оформлювала договір про надання споживчого кредиту 11 листопада 2013 року та їй було відкрито банківський рахунок, на який управлінням Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва нараховувалася пенсія.

31 грудня 2014 року закінчився строк дії договору про співпрацю Пенсійного Фонду України з ПАТ «АКБ Капітал» у зв'язку з чим було закрито пенсійний рахунок відповідача у зазначеному банку та пенсійна виплата здійснювалася через національного оператора поштового зв'язку за місцем проживання ОСОБА_3

20 липня 2015 року постановою Правління НБУ № 466/БТ ПАТ «АКБ «Капітал» було віднесено до категорії неплатоспроможних та з 21 липня 2015 року запроваджено у Банку тимчасову адміністрацію строком на три місяця до 20 жовтня 2015 року.

21 липня 2015 року на сайті Фонду було розміщено оголошення про запровадження у Банку тимчасової адміністрації.

На підставі постанови Правління НБУ від 29 жовтня 2015 року № 753 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, ФГВФО) прийнято рішення від 29 жовтня 2015 року № 195 про початок процедури ліквідації ПАТ «АКБ «Капітал» та призначено уповноважену особу.

23 жовтня 2015 року на тому ж сайті Фондом було розміщено оголошення про зміну місцезнаходження ПАТ АКБ «Капітал» у зв'язку з проведенням процедури ліквідації, де зазначена нова адреса Банку та телефон гарячої лінії.

8 листопада 2017 року в НБУ відкрито накопичувальний рахунок у національній валюті для зарахування коштів Фонду.

Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку ( ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

Клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку ( ч. 1 ст. 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526 , 530 , 610 , ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу .

Банк у стані тимчасової адміністрації та ліквідації у своїй діяльності керується Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Законом України «Про банки та банківську діяльність» та Положенням «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 1581/21893 від 14 вересня 2012 року (далі - Положення).

Частинами 1, 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено обов'язок Фонду не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розмістити інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, а також здійснити опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду в газетах «Урядовий кур'єр» та «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Разом з тим за змістом ч. 4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (ч. 1 цієї статті).

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК України ).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже судом встановлено факт укладення між сторонами договору про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу було надано споживчий кредит у сумі 11 097 грн. 77 коп. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами.

Доводи відповідача, з якими погодився районний суд, що вона отримала значно меншу суму кредиту ніж зазначено в договорі не можуть бути взяті до уваги, оскільки в договорі зазначена саме така сума, з якою погодилася відповідач, підписавши договір та додатки до нього, а саме: детальний розпис сукупної вартості кредиту та графік погашення саме зазначеної суми кредитних коштів.

Матеріали справи свідчать про те, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; у графіку погашення заборгованості, який підписано позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

На час укладення договору з цієї суми було сплачено 1 597 грн. 77 коп. страхового платіжу відповідно до договору добровільного страхування відповідальності позичальника за непогашення кредиту (п.п. 2.1.2 Договору), 110 грн. 98 коп. комісії за обслуговування рахунку (п.п. 1. 2 Договору) та 88 грн. 23 коп. суми погашення процентів за перший місяць користування кредитом, а 9 305 грн. 79 коп. було видано відповідачу. Позичальник з такими діями Банку погодилася, та зобов'язалася сплачували кредит на вказану суму, що було нею зроблено до грудня 2014 року.

Посилання на неналежно оформлену копію страхового договору добровільного страхування відповідальності позичальника за непогашення кредиту, наданого представником позивача, є безпідставними, оскільки копії наданих документів оформлені відповідно до п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07 квітня 2003 року «ДСТУ 4163-2003».

За такого, колегія суддів вважає, що позивач отримала споживчий кредит саме у розмірі 11 097 грн. 77 коп. та саме ця сума з урахуванням процентів за користування кредитом підлягала поверненню позичальником, тобто відповідачем.

Відмовляючи Банку у стягненні суми заборгованості за вказаним споживчим кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що в даних правовідносинах сторін мала місце прострочка кредитора, тобто Банк не вчинив дій, що встановлені договором, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку щодо сплати заборгованості за договором споживчого кредиту.

З такими висновками суду повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені при неповному з'ясуванні обставин справи та не застосуванні до спірних правовідносин ч. 2 ст. 613 ЦК України.

Так, п.п. 3.2. Договору сторони погодили, що сплата заборгованості за договором кредиту буде відбуватися шляхом списання нарахованих сум з пенсійного рахунку, або, у випадку невистачання на пенсійному рахунку грошових коштів, шляхом внесення готівкових коштів через касу банку на відповідні рахунки у ПАТ «АКБ «Капітал».

Підпунктом 8.3 Договору визначено, що будь-які повідомлення та документи, які сторони зобов'язані надавати одна одній згідно умов цього договору, повинні бути викладені у письмовій формі, та будуть вважатися наданими належним чином, якщо вони надіслані відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, рекомендованим листом з повідомленням про їх вручення.

Як стверджує відповідач, в кінці грудня 2014 року, їй в телефонному режимі працівник Банку повідомив, що відділення ПАТ «АКБ «Капітал» у м. Миколаєві закривається, а її пенсія переведена з січня 2015 року на поштове відділення про що детальна інформація буде надана письмово та надіслана поштою. Пенсію вона дійсно почала отримувати в поштовому відділенні, проте будь-яких листів від Банку не отримувала, при відвідуванні відділення Банку у м. Миколаєві, воно було закрито.

Таким чином внаслідок закінчення строку дії договору про співпрацю Пенсійного Фонду України з ПАТ «АКБ Капітал» було закрито пенсійний рахунок відповідача для зарахування пенсії у зазначеному банку, а відтак підлягали зміні умови кредитного договору щодо погашення кредиту. Про такі зміни відповідно п. 8.3 Договору банк зобов'язаний був повідомити боржника - ОСОБА_3 у спосіб визначений сторонами у договорі.

Проте позивач не виконав умови договору в цій частині. Доводи ПАТ «АКБ «Капітал» про те, що таке повідомлення відбулося в телефонному режимі та ОСОБА_3 повинна була самостійно сплачувати обов'язкові платежі на розрахункові рахунки через касу банку не можуть бути взяті до уваги з огляду на таке. По-перше, особу, яка телефонувала від імені банку не можливо ідентифікувати та перевірити, що саме повідомляла ця особа; по-друге, умовами договору узгоджено та визначено тільки два способи сплати кредитних коштів (списанні з пенсійного рахунку та у випадку невистачання коштів на пенсійному рахунку, через касу Банку); по-третє, зазначені повідомлення Банк зобов'язався надавати письмово у визначений п. 8.3 Договору спосіб. Крім того, позивачем відповідними доказами не спростована інформація щодо закриття відділення банку № 17 у м. Миколаєві. Наказ про закриття регіональних мереж ПАТ «АКБ «Капітал», наданий позивачем, не спростовує твердження ОСОБА_3, оскільки є внутрішнім документом тимчасової адміністрації. На вимогу апеляційного суду надати відповідні докази на підтвердження цього факту Банк обмежився поясненнями, що такі докази надати не можливо у зв'язку з переїздом Банку на нове місце перебування. З липня 2015 року у ПАТ «АКТ «Капітал» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду. Між тим банком не надано відповідних доказів щодо повідомлення клієнтів відділення № 17 в м. Миколаєві відповідно до приписів ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» про припинення діяльності цього відділення та переведення рахунків для їх обслуговування.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що з грудня 2014 року по вересень 2015 року (включно) мало місце прострочення кредитора, тобто ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ» не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

За такого за цей період відповідно до приписів ч. 2 і 4 ст. 613 ЦК України з позичальника - ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь кредитора - ПАТ «АКБ «КАПІТАЛ» тільки заборгованість за тілом кредиту без урахуванням обчислених процентів за користування кредитними коштами за цей період.

Також з ОСОБА_3 підлягає стягненню кредитна заборгованість по тілу кредиту та процентам з жовтня 2015 року по листопад 2016 року (дата закінчення строку договору про надання споживчого кредиту) з огляду на таке.

З жовтня 2015 року за рішенням НБУ у Банку розпочато процедуру ліквідації у зв'язку з чим Фонд відповідно до вимог Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» розмістив оголошення про ліквідацію Банку та його нову адресу, а також телефон гарячої лінії для звернення з будь-яких питань, отже така інформація була доступною для ознайомлення з нею, а тому ОСОБА_3 мала змогу отримати таку інформацію та зобов'язана була дізнатися про можливість виконати свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів за таких обставин. Проте, остання цього не зробила. Посилання відповідача, що вона не має можливості бути проінформованою у зв'язку з відсутністю комп'ютера та внаслідок свого похилого віку не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не звільняють її як боржника від обов'язку виконання грошового зобов'язання.

Також є безпідставними посилання ОСОБА_3 на те, що під час впровадження у Банку процедури ліквідації припиняється сплата та прийом будь-яких платежів. Оскільки Фонд отримує повне і виняткове право управляти неплатоспроможним банком, то віднесення банку до категорії неплатоспроможних, запровадження процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку не припиняють дію кредитних договорів. Позичальник зобов'язаний повернути банку основну суму боргу та сплатити проценти у розмірах і у строки, встановлені умовами кредитного договору.

Разом з тим, нарахування процентів за умовами договору кредиту після припинення його дії законодавством не передбачено, а тому включення Банком до розрахунку заборгованості по процентам, нарахування процентів після строку дії договору (10 листопада 2016 року), не ґрунтується на законі.

Щодо включення до складу заборгованості за договором про надання споживчого кредиту суми заборгованості по сплаті щомісячної комісії за обслуговування рахунку.

За змістом п.п. 1.2 Договору за обслуговування рахунку позичальник щомісяця сплачує банку комісію у розмірі 1% від первісної суми кредиту, визначеної у п. 1.1 Договору (11 097 грн. .77 коп.).

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою, є нікчемною.

Послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції) ( ст. 1 закону України «Про захист прав споживачів).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними ( постанова Верховного суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16).

За висновками, які були зроблені в постановах Верховного Суду України, зокрема у постанові №6- 1746цс16 від 16 листопада 2016 року - щомісячні комісії за обслуговування кредиту є незаконними, якщо банк не доведе, які саме послуги надаються позичальнику і включаються в таку комісію; №6-80цс13 від 25 вересня 2013 року та №6-80цс12 від 12 вересня 2013 року - несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та дострокове його погашення.

Отже, оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів», тому за положеннями абзацу третього ч. 4 ст. 11 цього Закону України кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За такого суд першої інстанції, дійшов висновку, що заборгованість по сплаті комісії по кредиту задоволенню не підлягає.

В частині вирішення позовних вимог про стягнення з боржника неустойки за неналежне виконання умов договору кредиту, треба зазначити таке.

За ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Відповідно до п. 5.1 Договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами Банк має право вимагати від позичальника сплатити пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до 5.2 Договору у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами, Банк має право вимоги від Позичальника сплати штрафу у розмірі 50% від суми виданого кредиту.

Стаття 61 Конституції України передбачає однозначний принцип «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення», і це стосується не тільки кримінальної чи адміністративної відповідальності, а і цивільної. 21 жовтня 2015р. у справі № 6-2003цс15 Верховний Суд України підкреслив неможливість притягнення позичальника за порушення грошового зобов'язання до подвійної цивільної відповідальність у виді стягнення пені і штрафу одночасно з огляду на те, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності - неустойкою, а також одним засобом забезпечення виконання зобов'язань (в даному випадку грошових). Отже, кредитору при притягненні позичальника до цивільної відповідальності через суд за порушення грошового зобов'язання слід обирати що стягувати: пеню чи штраф.

Заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором складає 8 677 грн. 71 коп., а розмір пені, що підлягає стягненню, за вимогою Банку, складає 17 323 грн. 94 коп.

Отже, на думку колегії суддів, Банком встановлена непропорційно висока пеня, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу банківських послуг.

З огляду на такі обставини колегія суддів вважає, що для встановлення балансу між застосуванням до порушника зобов'язання за договором споживчого кредиту, заходу відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного розміру збитків, заподіяних Банку, з відповідача слід стягнути штраф, як міру відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

З урахуванням викладеного, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «АКБ «Капітал» підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення вимог Банку. З відповідача на користь банку підлягає стягненню 7 366 грн. 96 коп. заборгованість за тілом кредиту; 1310 грн. 75 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та 5 548 грн. 89 коп. - штрафу. В частині позовних вимог щодо стягнення пені та комісії необхідно відмовити в їх задоволенні.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами судові витрати. Оскільки позовні вимоги банку задоволені на 38,6% від розміру тих вимог, що були заявлені у позові, то з ОСОБА_3 на користь Банку підлягають стягненню судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду з позовом та за подачу апеляційної скарги у розмірі

1 545 грн. 35 коп.

Керуючись ст. ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2018 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акціонерно - комерційний банк «Капітал» скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту 1/17/317/27-09-13/0046 від 11 листопада 2013 року, укладеним між цими сторонами, в загальному розмірі 14 226 грн. 26 коп., з яких: 7 366 грн. 96 коп. заборгованість за тілом кредиту; 1 310 грн. 75 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та 5 548 грн. 89 коп. - штрафу, а також 1 545 грн. 35 коп. витрат по сплаті судового збору.

В частині позовних вимог щодо стягнення пені та комісії відмовити в їх задоволенні.

В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 13 лютого 2019 року.