ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/101/19 Доповідач - Ткач О.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

з участю секретаря Панькевич Т.М.,Хлопецького С.О., адвокатів Чернецького В.І., Ликтея В.О., Янчишина В.Й.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Грицаком Р.М., повний текст складено 15 листопада 2018 року, у справі № 607/10490/17 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТзОВ Страхове товариство "Домінанта" про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог.

1.1. 23 серпня 2017 року ОСОБА_7 звернувся із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТзДВ Страхового товариства "Домінанта" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.

1.2. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 23 грудня 2014 року біля 17.15 год. на пішохідному переході проїжджої частини вулиці 15 Квітня в м. Тернополі, навпроти автомийки "Престиж" на нього здійснено наїзд трьома транспортними засобами, якими керували відповідачі.

1.3. В результаті наїзду він отримав тілесні ушкодження, які належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя.

1.4. Враховуючи перенесений фізичний біль, проходження реабілітації впродовж тривалого часу, йому спричинено моральну шкоду, яку просить стягнути із відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 по 100 000 грн. моральної шкоди з кожного, із ТзОВ "Домінанта" 15492,27 грн. матеріальної шкоди та 650.78 грн. моральної шкоди.

1.5. Інші страхові компанії добровільно відшкодували витрати пов'язані з лікуванням та моральну шкоду.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

2.2. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" в користь ОСОБА_7 16130 грн. 62 коп. страхового відшкодування, в т.ч. 727,52 грн моральної шкоди, та в користь держави 704 грн. 80 коп.

2.3. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 100000 грн. моральної шкоди та в користь держави 704 грн. 80 коп. судових витрат.

2.4. Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_7 100000 грн. моральної шкоди та в користь держави 704 грн. 80 коп. судових витрат.

2.5. Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_7 70000 грн. моральної шкоди та в користь держави 704 грн. 80 коп. судових витрат.

2.6. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

2.7. Суд своє рішення мотивував тим, що до спричинення позивачу фізичних страждань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, причетні всі відповідачі, як особи які керували джерелами підвищеної небезпеки.

2.8. Тривале лікування позивача з приводу отриманих травм спричинило, душевні страждання для рідних позивача, порушило життєвий уклад сім'ї позивача.

2.9. Зменшено суму відшкодування моральної шкоди, яку стягнено з ОСОБА_6, з посиланням на те, що останній мав якнайменшу об'єктивну можливість уникнути контакту з тілом позивача та факт надання ОСОБА_6 фінансової допомоги в сумі 3000 грн під час лікування позивача.

3. Короткий зміст апеляційних скарг.

3.1. На вказане судове рішення подано три апеляційні скарги:

- 04.12.2018 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (т.2, 70-85, 87-89);

- 12.12.2018 року ОСОБА_4 (т.2 а.с. 110-112) .

(1)

3.2. В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду скасувати, зменшивши суму стягнення моральної шкоди із 70 000 грн. до 10 000 грн., вирішивши питання щодо зменшення стягнення судових витрат, пропорційно до задоволених позовних вимог.

3.3. Апеляційну скаргу, ОСОБА_6 мотивує тим, що суд не дав оцінку грубій необережності позивача, який переходив дорогу в темну пору доби, поза межами пішохідного переходу, в темному одязі з капюшоном та навушниками, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

3.4. Кримінальне провадження стосовно нього закрито у зв'язку з відсутністю технічної можливості зупинити автомобіль шляхом екстреного гальмування, що вбачається з висновку судової експертизи, як і те, що експерти не змогли встановити послідовність спричинення тілесних ушкоджень позивачу.

3.5. Судом не враховано, що контакт його автомобіля з тілом позивача мав місце після контакту з автомобілями, якими керували ОСОБА_4 та ОСОБА_5

3.6. В результаті вказаного ДТП він позбувся посади інструктора з водіння в автошколі, оскільки тривалий період часу перебував в становищі учасника-винуватця ДТП, в результаті якої пошкоджено службовий автомобіль, а відповідно втратив заробіток.

3.7. Суд докладно не з'ясував істотність вимушених зміну в житті позивача, адже після відновлення здоров'я позивач виїхав за межі України, де перебуває до сих пір.

3.8. До апеляційної скарги ОСОБА_6 долучено копію свідоцтва про народження сина ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2, копію трудової книжки та довідки про заробітну плату (т.2 а.с.84, 74-82).

(2)

3.9. В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить судове рішення скасувати, зменшивши суму стягнення моральної шкоди із 100 000 грн. до 15 000 грн., вирішити питання зменшення судових витрат, пропорційно до задоволених позовних вимог.

3.10. Апеляційна скарга мотивована посиланням на порушення доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду, оскільки суд першої інстанції розглянув справу в порушення норм процесуального права без належного судового виклику його як відповідача, чим позбавив його права на подання доказів стосовно матеріального становища.

3.11. Судом не визначено ступінь вини учасників ДТП, а також не враховано що провадження у кримінальній справі стосовно нього закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

3.12. Дії пішохода при переході проїжджої частини дороги мали ознаки грубої необережності.

3.13. До апеляційної скарги ОСОБА_5 долучено копію свідоцтва про народження дочки ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та податкової декларації про майновий стан та доходи ( т.2 а.с. 93-95).

(3)

3.14. В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, зменшивши суму стягнення моральної шкоди із 100 000 грн. до 15000 грн. та вирішити питання щодо зменшення судових витрат, пропорційно до задоволених позовних вимог.

3.15. ОСОБА_4 посилається на порушення норм процесуального права. У зв'язку із неналежним повідомленням його про день та час розгляду справи його позбавлено участі у справі, що унеможливило подати докази про матеріальне становище його сім'ї.

3.16. Визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості, є завищеним.

3.17. Не взято до уваги відсутність належних та допустимих доказів на обґрунтування позивачем розміру моральної шкоди, яку він просить стягнути.

3.18. Суд дав невірну оцінку обставинам, що мали місце 23.12.2014 року: грубій необережності позивача, який при переході проїжджої частини дороги порушив вимоги п. 4.4. ПДР України; відсутність порушення ним Правил дорожнього руху та відсутності технічної можливості уникнути наїзду на позивача шляхом екстреного гальмування.

3.19. До апеляційної скарги ОСОБА_4 долучено копії свідоцтв про народження сина ОСОБА_10-ІНФОРМАЦІЯ_3., дочки ОСОБА_11-ІНФОРМАЦІЯ_4, довідку про доходи №85 від 11.12.2018 року про загальну суму доходу в сумі 22651 грн за шість місяців 2018 року, довідку про склад сім'ї ( а.с.

4. Аргументи учасників справи.

(1)

4.1. 26 грудня 2018 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 подали відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_4.(т.2 а.с.141,150)

4.2. Апеляційну скаргу вважають обґрунтованою, підставною, підтримують її доводи.

(2)

4.3. 17.01.2019 року представник позивача подав відзив стосовно трьох апеляційних скарг.

4.4. Доводи апеляційних скарг заперечив, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06.11.2018 року вважає законним та обґрунтованим, а тому просить його залишити без змін.

4.5. Зазначає, що ушкодження здоров'я спричинено кількома джерелами підвищеної небезпеки, тому відшкодовувати завдану шкоду зобов'язані особи, які її спільно завдали.

4.6. Особи, які спільно завдали шкоду несуть солідарну відповідальність перед потерпілим, виходячи зі змісту статті 1188 ЦК.

4.7. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

4.8. Закриття кримінального провадження не є реабілітуючою обставиною та не звільняє відповідачів від цивільної відповідальності.

4.9. Доказами спричинення моральної шкоди є докази перебування позивача протягом 63 днів на лікуванні, та висновок експерта у якому міститься детальний опис тілесних ушкоджень.

4.10. Досудовим слідством не встановлено порушення Правил дорожнього руху позивачем при переході проїжджої частини вулиці.

(3)

4.11. В суді апеляційної інстанції доводи відповідача ОСОБА_4, представників відповідачів Ликтея В.О. та Чернецького В.І. є аналогічними доводам апеляційних скарг.

4.12. Представник ОСОБА_5, адвокат Ликтей В.О. доповнив доводи апеляційної скарги посиланням на те, що в липні 2018 року ОСОБА_5 переніс інсульт, і стан здоров'я позбавив його можливості повноцінно працювати.

4.13. Представник ОСОБА_4, адвокат Чернецький В.І. додатково пояснив, що судова практика щодо стягнення моральної шкоди на підставі статтей 1167 та 1187 ЦК свідчить, що при смерті потерпілого розмір відшкодування моральної шкоди коливається в межах 50000-70000 грн.

(4)

4.14. Представник позивача доводи апеляційних скарг не визнав, просить рішення залишити без з обставин, які наведені у відзиві.

5. Позиція апеляційного суду.

5.1. Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції .

(1)

5.2. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

5.3. Відповідачі-фізичні особи оскаржують судове рішення лише стосовно суми моральної шкоди, яку стягнено з них.

5.4. Тому, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах вимог апеляційних скарг із дотриманням принципу диспозитивності.

(2) щодо дотримання розумності та справедливості при визначенні сум моральної шкоди

5.5. 23 грудня 2014 року приблизно о 17:15 год. на окружній дорозі міста Тернополя, на вул. 15 Квітня навпроти автомийки "Престиж", позивач зазнав наїзду трьома автомобілями: автомобілем ВАЗ-21091 фіолетового кольору, р.н. НОМЕР_7, під керуванням ОСОБА_4; автомобілем НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_5 та автомобілем НОМЕР_2 яким керував ОСОБА_6

5.6. Автомобіль ВАЗ-21091 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіль NISSAN-PRIMERA під керуванням ОСОБА_5 рухались в зустрічному русі поряд з дорожньою розміткою, яка розділяє зустрічні транспортні потоки, в умовах недостатньої освітленості та зливного дощу на окружній дорозі міста Тернополя. Автомобіль SKODA-FABIA під керуванням ОСОБА_6 рухався позаду автомобіля NISSAN-PRIMERA .

5.7. Органами розслідування не встановлено, який із автомобілів: ВАЗ-21091 чи NISSAN-PRIMERA першим вчинив наїзд на позивача, але достовірно встановлено, що тіло було відкинуто на дорожнє покриття перед автомобілем SKODA-FABIA одним із двох вищезазначених автомобілів і контакт з автомобіля SKODA-FABIA з тілом позивача відбувся на пішохідному переході.

5.8. Кримінальне провадження за фактом ДТП не знайшло в діях відповідачів порушень Правил дорожнього руху, при цьому зазначено, що в діях відповідачів була відсутня технічна можливість шляхом екстреного гальмування уникнути контакту з позивачем ( т.2 а.с. 37-44).

5.9. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

5.10. За правилом ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

5.11. Згідно до статті 23 ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

5.12. За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачі будучи власниками та володільцями джерел підвищеної небезпеки зобов'язані відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я, незалежно від своєї вини.

5.13. Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки цей розмір не відповідає верховенству права, вимогам розумності і справедливості.

5.14. Судове рішення повинно бути справедливим по відношенню до всіх учасників події, яка мала місце 23.12.2014 року.

5.15. Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 28 лютого 2018 року кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003325 від 23.12.2014 року, закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, яке передбачено ч.2 ст.286 КК України - порушення правил дорожнього руху, що заподіяли тілесні ушкодження ОСОБА_7 (т.2 а.с. 37-44).

5.16. Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.12.2014 року встановлено, що подія мала місце в умовах недостатньої освітленості, в умовах зливного дощу та дорожня розмітка «зебра» на час огляду погано проглядалась (т.2 а.с. 38 зв., 195-196).

5.17. За змістом цієї постанови, в ході досудового слідства встановлено, що неможливо встановити в абсолютних величинах місця наїздів автомобілів на пішохода відносно елементів дороги та меж пішохідного переходу у зв'язку з відсутністю уточнюючої слідової інформації, зафіксованої під час огляду місця пригоди як і неможливо достовірно встановити послідовність спричинення позивачу тілесних ушкоджень ( т.2 а.с.39 зв.,41,193).

5.18. Тією ж постановою констатовано, що ознаки волочіння чи переїзду тіла не виражені; водії трьох автомобілів були позбавлені можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути наїзду на пішохода із-за обставин, які пов'язані з моменту виникнення небезпеки для руху- настання конкретної видимості пішохода (т.2. а.с.42, 43зв.- 44).

5.19. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

5.20. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

5.21. Справедливість, розумність і добросовісність є вимогами, які становлять сутнісну основу фундаментального правового принципу - верховенства права.

5.22. У даній ситуації принцип справедливості втілений законодавцем шляхом надання посиленого захисту особі, які зазнала ушкодження здоров'я в результаті експлуатації джерел підвищеної небезпеки.

5.23. Однак, вказаний принцип як елемент верховенства права повинен застосовуватись і до інших учасників дорожньо - транспортної пригоди.

5.24. Кожен із водіїв зазнав психічного стресу, як особа яка не порушила Правил дорожнього руху, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, однак спричинила тілесні ушкодження іншій особі.

5.25. Принцип справедливості передбачає і дотримання певної пропорційності та розумності при якій обов'язок компенсації моральних страждань пішоходу не повинен бути надмірним тягарем для водіїв-відповідачів, які не порушили Правил дорожнього руху.

5.26. При розгляді справи, суд першої інстанції, при визначенні суми компенсації моральної шкоди, не оцінював в контексті розумності та справедливості матеріальне та сімейне становище відповідачів, оскільки справа розглянута у їх відсутність.

5.27. Визначений судом розмір моральної шкоди, який має компенсаційний характер, в грошовому виразі, перенесеного позивачем фізичного страждання, перетворився для кожного із відповідачів у надмірний тягар, виходячи з їх матеріального становища.

5.28. Суд апеляційної інстанції дослідив докази стосовно матеріального становища відповідачів, які надані суду апеляційному інстанції і не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

5.29. Відповідач ОСОБА_4 має на утриманні двох малолітніх дітей та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 3775 грн ( т.2 а.с.116-119).

5.30. Відповідач ОСОБА_6 на день дорожньо-транспортної пригоди працював інструктором з водіння в ПП"Автошкола "Актив Драйв". До закінчення розслідування його було відсторонено та звільнено з посади. Повторно відповідач ОСОБА_6 влаштувався на вищевказану посаду по завершенню розслідування даної пригоди і його середньомісячна зарплата становить 2513 грн (т.2 а.с.74-82).

5.31. На утриманні у відповідача ОСОБА_6 є син ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с.84).

5.32. Відповідач ОСОБА_5 є самозайнятою особою, який в липні 2018 року переніс інсульт, що позбавило його можливості повноцінно працювати. На утриманні у відповідача є неповнолітня дочка ОСОБА_9-ІНФОРМАЦІЯ_1 народження (т.2 а.с.93-95).

5.33. Пряма вказівка про застосування принципу розумності закладена в статті 23 ЦК України, в якій йдеться про визначення розміру компенсації моральної шкоди.

5.34. На сьогодні наукова доктрина і правозастосовна практика пов'язують застосування принципу розумності при прийнятті судом рішення про зменшення розміру відшкодування заподіяної шкоди, виходячи з матеріального стану фізичної особи - заподіювача шкоди (ч. 4 ст. 1193 ЦК України).

5.35. Виходячи з принципу розумності, що є зваженим вирішенням питання регулювання правових відносин з урахуванням усіх учасників справи, з метою забезпечення балансу інтересів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розмір суми відшкодування моральної шкоди позивачу не повинен позбавити гідного людського життя відповідачів та їх сімей в силу недостатності матеріальних статків, оскільки заробітки відповідачів є незначними, що вбачається в порівнянні з середньомісячною зарплатою в Тернопільській області станом на 2018 рік, яка становила 6971 грн. ( т.2 а.с. 199).

5.36. Частина 3 статті 1193 ЦК України передбачає право суду на зменшення розміру відшкодування шкоди в залежності від матеріального становища фізичної особи за винятком, коли шкоду вчинено злочином.

5.37. Предметом даної справи є компенсація позивачу моральних страждань внаслідок пошкодження його здоров'я джерелами підвищеної небезпеки при відсутності протиправності дій водіїв.

5.38. Тому, суд апеляційної інстанції, виходячи з вищевикладених обставин та мотивів приходить до висновку про зменшення суми компенсації моральної шкоди до 75000 грн сумарно з відповідачів- фізичних осіб.

5.39. Враховуючи обставини, які викладені в пункті 5.17 Постанови, з ОСОБА_4 , ОСОБА_5С слід стягнути по 30 000 грн з кожного та 15000 грн з ОСОБА_6, який об'єктивно мав найменшу вірогідність уникнути контакту з тілом позивача.

(3) щодо грубої необережності позивача

5.40. У цивільному праві розрізняють грубу та просту необережність. Коли людина не дотримується високих вимог, пред'явлених до неї як особистості, що здійснює в даних умовах певний вид діяльності, вона допускає просту необережність. У тих випадках, коли особа не тільки не дотримується високих, а й мінімальних вимог уважності та обережності, які зрозумілі кожному, вона допускає грубу необережність.

5.41. Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність грубої необережності позивача.

5.42. Згідно до пункту 4.4. Правил дорожнього руху- "У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху. "

5.43. Вимоги пункту 4.4. Правил дорожнього руху стосуються осіб, які рухаються паралельно дорозі.

5.44. З матеріалів справи вбачається, що позивач переходив вулицю, а не рухався паралельно дорозі.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги:

(1) Щодо суті апеляційної скарги

6.1. Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

6.2. Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

6.3. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

6.4. Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню.

6.5. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2018 року слід змінити стосовно розміру моральної шкоди яку стягнено з відповідачів.

(2). Щодо розподілу судових витрат.

6.6. Згідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

7.4. Враховуючи, що при стягненні судових витрат, судом першої інстанції стягнуто сталий фіксований розмір судового збору, як за вимогу немайнового характеру із кожного відповідача окремо, судовий збір зміні не підлягає, оскільки він є мінімальним.

Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 листопада 2018 року року змінити в частині суми стягнутої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 (проживаючого на АДРЕСА_1, РНОПП НОМЕР_3) 30 000 грн. (тридцять тисяч гривень) замість 100000 грн., стягнути з ОСОБА_5 (проживаючого на АДРЕСА_2, РНОПП НОМЕР_4) 30 000 грн. (тридцять тисяч гривень) замість 100 000 грн., стягнути з ОСОБА_6 (проживаючого на АДРЕСА_3, РНОПП НОМЕР_5) 15 000 грн. замість 70 000 грн. з моральної шкоди на користь ОСОБА_7 (зареєстрованого на АДРЕСА_4, РНОКПП - НОМЕР_6).

Судові витрати покласти на відповідачів в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 лютого 2019 року.

Головуюча: О.І. Ткач

Судді: Б.О. Гірський

Г.В.Бершадська