Провадження № 2о/205/220/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Індустріальний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту родинних відносин, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21 листопада 2019 року звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку окремого провадження.

Заявник у своїй заяві посилався на те, що його батьками є ОСОБА_2 за національністю українець та ОСОБА_3 за національністю українка. Батьками його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були ОСОБА_4 за національністю українець та ОСОБА_5 за національністю українка. Батьками діда заявника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були ОСОБА_6 за національністю українець та ОСОБА_7 за національністю українка. Разом з тим, хоча у свідоцтвах про народження батька та діда їх національність вказана як «українець», але насправді вони були поляками. Згідно архівної довідки № 46/02 від 14 березня 2019 року ОСОБА_4 - дід заявника, проживав у с. Дніпрове (Ямбург) Катеринославського повіту - в колонії для переселенців з Німеччини, в яке переїхав з батьками наприкінці Першої світової війни з Новоросії с. Недєлково. Але документально підтвердити національність діда неможливо, оскільки метричні книги реєстрації народження в с. Неділкове Савранського району Одеської області за 1914 рік були втрачені у період окупації та воєнних дій 1914-1944 років. Дід заявника ОСОБА_4 помер у 1974 році, а батько ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_4. Заявник з дитинства вважав себе поляком, вивчав польські традиції, дотримувався польських традицій та звичаїв, знає польську мову, бажає отримати громадянство Польщі та виїхати на постійне місце проживання. У травні 2019 року він звернувся до Індустріального районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану з метою внесення змін до актового запису про своє народження, але отримав відмову, тому змушений був звернутися з цією заявою до суду. Заявник у своїй заяві просив суд встановити факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження с. Неділкове Савранського району Одеської області, поляк за національністю є дідом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Демідове Любашівського району Одеської області, поляк за національністю є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Представник заявника у своїй заяві справу просила розглянути за її відсутності, ухваливши рішення, яким вимоги заяви задовольнити.

Представник Індустріального районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи заінтересована особа повідомлялася належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомила.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно повторного свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого Відділом ЗАГС Жовтневого району м. Дніпропетровська 22 березня 1989 року на підставі актового запису про народження № 851 від 10 березня 1973 року, його батьками є ОСОБА_2 за національністю українець та ОСОБА_3 за національністю українка (а.с. 8).

Відповідно до відновленого свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Демідово Любошівського району Одеської області, виданого Любашівським райбюро Одеської області 14 березня 1952 року на підставі актового запису про народження № 125 від 14 березня 1952 року, його батьками були ОСОБА_4 за національністю українець та ОСОБА_5 за національністю українка (а.с. 9).

На підставі відновленого свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у с. Неділкове Савранського району Одеської області, виданого районним бюро ЗАГС п. Саврань Одеської області на підставі актового запису № 6 від 11 травня 1972 року, його батьками були ОСОБА_6 за національністю українець та ОСОБА_7 за національністю українка (а.с. 10).

Згідно з архівною довідкою № 46/02 від 14 березня 2019 року, виданою Виконавчим комітетом Новоолексанрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, дід заявника ОСОБА_4 , 1914 року народження, поляк за національністю, дійсно проживав у селі Дніпрове (Ямбург) Катеринославського повіту - в колонії для переселенців з Німеччини, до якого переїхав з батьками наприкінці Першої світової війни з Новоросії с. Недєлково; батьки вели сільське господарство та працювали на черепичному заводі (а.с. 12).

З архівної довідки Державного архіву Одеської області № Б-171 від 25 лютого 2019 року, вбачається, що метричні книги реєстрації народження у селі Неділкове Савранського району Одеської області за 1914 рік втрачені у період окупації та воєнних дій 1914-1944 років (а.с. 11), тому документально підтвердити, що дід, прадід та батько заявника були поляками неможливо з огляду на втрачені документи.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про внесення змін до актового запису про його народження.

8 травня 2019 року ним було отримано лист № 1354/14.4-12, яким Індустріальний районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відмовив заявнику у внесенні змін до актового запису про народження на підставі того, що Указ Президента України від 13 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» визнано таким, що втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99. Для вирішення даного питання ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду з метою встановлення юридичних фактів відносно того, що прадід та дід по батьковій лінії заявника були поляками (а.с. 13).

Разом з тим, заявнику з дитинства прививали, окрім українських традицій, польські традиції та звичаї, він досконало вивчив польську мову, відвідує впродовж всього свого життя осередки поляків, які є на території України. Його родина завжди дотримувалась культурних і релігійних традицій польського народу, культура якого була домінуючою у їх сім`ї. Саме польські традиції та звичаї заявнику ближчі, він завжди вважав себе саме поляком, а не українцем.

На теперішній час, заявник має намір отримати громадянство Польщі та виїхати туди на постійне місце проживання, оскільки вважає себе поляком.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Встановлення факту родинних відносин з батьком та дідом заявнику необхідно для внесення відповідних змін в актовий запис про його народження.

Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану регулює Закон України від 1 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюється Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 за № 55/18793 (далі - Правила).

Пунктом 1.1. Правил визначено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головних територіальних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством.

Пунктом п. 1.5 Правил визначено, що заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, визначеному цими Правилами.

Пунктом 1.7 Правил встановлено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

Відповідно до п. 2.1 Правил, заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених статтею 53 Сімейного кодексу України, також до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про шлюб (крім випадків, коли актовий запис про шлюб складено дипломатичним представництвом або консульською установою України) при пред`явленні паспорта або паспортного документа.

Пунктом 2.6 Правил визначено, що разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Згідно з абз. 1 та 3 п. 2.7 Правил, на підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України додаються до матеріалів справи повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому.

Якщо актовий запис цивільного стану, до якого потрібно внести зміни, зберігається в архіві іншого відділу державної реєстрації актів цивільного стану України, то відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який прийняв заяву, надсилає відповідний запит щодо підтвердження відповідності відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян даним паперового носія актового запису цивільного стану, яке в подальшому додається до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян у відповідній справі. Копія актового запису цивільного стану направляється, якщо про необхідність її надіслання було зазначено у запиті.

За змістом п. 2.11 Правил, факти, зазначені в заяві, а також записи у свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану та в інших поданих заявником документах, якщо вони викликають сумніви щодо їх достовірності, можуть бути перевірені відділом державної реєстрації актів цивільного стану шляхом направлення запитів до відповідних установ, організацій для затребування необхідних документів.

Пунктом 2.12 Правил передбачено, що на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов`язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України.

Статтями 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в України» гарантовано громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід`ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду та віросповідання.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність, примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦК України, фізична особа має право на індивідуальність.

Згідно з ч. 2 ст. 300 ЦК України, фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 1 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 9 грудня 1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Статтею 8 Європейської Конвенції щодо захисту прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в Україні є джерелом права, поняття приватного життя та сфера дії ст. 8 Конвенції розповсюджується й на право фізичної особи на самоідентифікацію, в тому числі щодо визначення імені, релігійних переконань, статі тощо.

З цього вбачається, що поняття поваги до приватного життя може охоплювати й повагу до національної самоідентифікації особи.

Зокрема, як зазначається у п. 37 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гарнага проти України», хоча мета статті 8 Конвенції головним чином стосується захисту особи від свавільного втручання державних органів, вона не лише зобов`язує державу утриматися від такого втручання, але й покладає на неї позитивні зобов`язання, властиві дієвій повазі до приватного та сімейного життя. Якщо межі між позитивними та негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 не можна визначити з достатньою точністю, то застосовні принципи, тим не менш, є подібними. В обох контекстах слід дотримуватись справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Відповідно до підпункту 2.13.2 п. 2.13. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду.

Підпунктом 2.16.7 пункту 2.16 вказаних Правил, встановлено, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Таким чином, оскільки заявник позбавлений можливості реалізувати право на визначення своєї національності в інший спосіб, крім встановлення у судовому порядку факту родинних відносин з батьком та дідом, які були поляками, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення заяви.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Заявником при поданні заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 384 гривень 20 коп., який відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 260, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Встановити факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження с. Неділкове Савранського району Одеської області, поляк за національністю є дідом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Демідове Любашівського району Одеської області, поляк за національністю є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за місцем зберігання відповідного актового запису внести зміни до актового запису про народження за № 851 від 10 березня 1973 року, складеного Жовтневим районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графу «національність батька» народженого - ОСОБА_2 замість «українець» вказати «поляк» та після внесення змін до зазначеного актового запису видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повторне свідоцтво про народження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя О.С. Приходченко