П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/9700/19

Провадження № 22-ц/4815/1260/19

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: Ковальов І.М.

Час, дата і місце постановлення ухвали суду:

о 12 год. 37 хв. 05 серпня 2019 року в м. Рівне

Повний текст ухвали складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

за участі (в апеляційному суді): заявника та державного виконавця,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2019 року в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року в суд звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на дії державного виконавця, де просив визнати неправомірною та скасувати постанову про зміну до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02 травня 2019 року, винесену державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Луговою Л.С. у виконавчому провадженні №51282407.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2019 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову про зміну до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02 травня 2019 року, винесену державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Луговою Л.С. у виконавчому провадженні №51282407.

Згодом, 27 червня 2019 року, ОСОБА_1 подано заяву про прийняття додаткового рішення, вмотивовуючи яку, зазначав, що судом не вирішено питання розподілу судових витрат. Тобто з тим, щоб оскаржити дії державного виконавця, він звернувся за допомогою до адвоката - Валька І.В., з яким уклав відповідний договір. На підтвердження цих послуг ним до скарги було додано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер та оригінал акту-рахунку від 15 травня 2019 року. Вважав, що понесені ним судові витрати, відповідно до ч.1 ст. 452 ЦПК України повинні покладатися на орган державної виконавчої служби.

За наведених міркувань просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 2 400 гривень.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2019 року заяву залишено без розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції правильно виходив з того, що під час розгляду справи, заявник згідно з розрахунком адвокату коштів не оплатив. Під час судового розгляду будь-яких судових витрат взагалі не поніс, а належних, допустимих доказів про це суду не надав і встановлених обставин в судовому засіданні не заперечив. Тому, врахувавши неподання відповідних доказів протягом встановленого законом строку, залишив заяву про ухвалення додаткового рішення без розгляду.

На ухвалу суду заявником подано апеляційну скаргу, де покликався на її незаконність, яка полягала в порушенні норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначав, що норми Цивільного процесуального кодексу України не ставлять в залежність відшкодування витрат на правничу допомогу від їхнього фактичного понесення. Судом незаконно не застосовані норми ч.2 ст. 137 та ч.1 ст. 452 ЦПК України. Крім того, вважав, що неподання до суду відповідної заяви не є підставою для залишення без розгляду питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки така процесуальна дія вчиняється лише у разі подання доказів понесених витрат після судових дебатів протягом 5 днів. Стверджував, що ним подавались докази отримання допомоги від адвоката разом зі скаргою, тому норма абз. другого ч.8 ст. 141 ЦПК України не регулює цих відносин. Відтак, для відшкодування відповідних витрат не потрібно подавати жодних заяв.

Просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, направивши справу до Рівненського міського суду для ухвалення додаткового рішення.

У поданому відзиві Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, вважаючи оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Право на професійну правничу допомогу гарантоване ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги на дії державного виконавця, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (ч.1 ст. 452 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що до поданої скарги на постанову державного виконавця Медведєвим В.В. додано Договір №170/19 про надання правової (правничої) допомоги (а.с.10-11) та Акт-рахунок №1 прийому-передачі послуг (а.с. 13).

Між тим, документу, що підтверджував би оплату адвокатських послуг і при цьому відповідав документу бухгалтерської звітності надано не було.

За формою і змістом документи бухгалтерської звітності мають відповідати вимогам Додатку 2 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 (далі - Положення).

Для оформлення надходжень готівки до каси підприємств (юридичних осіб) застосовується прибутковий касовий ордер.

За змістом п. 23, 25 наведеного Положення касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки.

Касові документи можуть бути паперовими або електронними.

Приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання.

Крім того, належними доказами, які підтверджують та обґрунтовують реальний розмір витрат на правничу допомогу, крім тих, які подані заявником, є докази, які доводять відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, у Книзі обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення".

До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 березня 2019 року в справі № 283/2065/14-ц.

При цьому, перебігом звукозапису судового засідання встановлено, що фактично оплати адвокатських послуг, навіть на час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення суду, здійснено не було.

При визначенні суми відшкодування даних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у Рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Повно і правильно встановивши обставини та застосувавши при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано залишив заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Щодо хибності застосування судом першої інстанції положень ст. 141 ЦПК України, то вони на переконання колегії суддів є безпідставними, оскільки засновані на неправильному та вільному тлумаченні законодавства на свою користь і незгоди з ухваленим судовим рішенням.

Главою 8 Цивільного процесуального кодексу України визначено види судових витрат, їхні суми, забезпечення, попередню оплату, відстрочення, розстрочення, зменшення, звільнення від їх оплати та порядок їхнього розподілу між сторонами, а саме, в даному випадку, це ст. 141 процесуального закону.

Тому покликання на те, що зазначена правова норма не підлягала застосуванню є безпідставними.

Інші доводи також спростовуються змістом правильно застосованих судом норм матеріального права.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судовий збір, що понесений заявником при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України належить віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено: о 14 год. 45 хв. 24.09.2019

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С.Шимків