Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 756/12763/15-ц

провадження № 61-3130св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

відповідач - відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Ящук Т. І., Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві, за участю третьої особи - ОСОБА_4, про звільнення майна з-під арешту.

Позовна заява мотивована тим, що державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві в процесі виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 суми заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», виніс постанову 23 лютого 2012 року про накладення арешту на майно боржника, а отже і майно, що перебуває в іпотеці ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Враховуючи те, що відповідач наклав арешт на майно, що є предметом іпотеки, банк не має змоги виконати це рішення суду та зареєструвати право власності на нерухоме майно в рахунок погашення існуючої заборгованості.

Просив суд зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з земельної ділянки загальною площею 0,0914 га, за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки - дачне будівництво, що був накладений згідно з постановою від 23 лютого 2012 року № 31383255. Реєстраційний номер обтяження 12242338 (спеціальний розділ).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року у складі судді Белоконної І. В. позов задоволено.

Зобов'язано відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві зняти арешт із земельної ділянки загальною площею 0,0914 га, за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки - дачне будівництво, накладений згідно з постановою від 23 лютого 2012 року № 31383255 (реєстраційний номер обтяження 12242338 (спеціальний розділ)).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між позивачем та ОСОБА_4 16 січня 2008 року укладено кредитний договір, на забезпечення виконання якого між ними було укладено іпотечний договір щодо земельної ділянки та через неналежне виконання боржником своїх зобов'язань рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року звернуто стягнення на вказану земельну ділянку. Тому державний виконавець наклав арешт на майно, що є предметом іпотеки і позивач як іпотекодержатель має підстави для зняття арешту.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що арешт був накладений на вказану земельну ділянку за заявою самого позивача, який є стягувачем у виконавчому провадженні № 31383255. Обставина, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, а саме - відсутність відповіді державного виконавця на заяву стягувача, не може бути підставою для задоволення цього позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2010 року про стягнення заборгованості не виконане, а тому банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено. Однак банк не має можливості виконати рішення суду у зв'язку з накладеним арештом. Скарга на дії державної виконавчої служби, про яку зазначив суд апеляційної інстанції, подана за фактом зникнення автомобіля боржника в рамках виконавчого провадження.

У лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 16 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 16 січня 2008 року був укладений іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О. С. та зареєстровано в реєстрі за № 1353 (а. с. 20-24), заборону відчуження предмету іпотеки зареєстровано в реєстрі за № 1354.

Згідно з умовами іпотечного договору ОСОБА_4 передала банку, який є іпотекодержателем, в іпотеку наступне майно: земельна ділянка загальною площею 0,0914 га, за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1. Цільове призначення земельної ділянки - дачне будівництво (а. с. 20-24).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2010 року у справі № 6-6499/2010 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 135 746,29 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року у справі за скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», за участю заінтересованих осіб: відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4, на дії та рішення державного виконавця, скаргу задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність державних виконавців відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо вчинення дій у виконавчому провадженні № 31383255 за виконавчим листом від 15 лютого 2012 року № 2-6499/2010 та зобов'язано начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві вжити заходів щодо примусового виконання виконавчого листа.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 березня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року, у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, за участю третьої особи - ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення штрафу, позов задоволено частково, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором від 16 січня 2008 року № 01-08-Ип/39 (зі змінами і доповненнями) у сумі 4 135 746,29 грн, що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 2 604 953,96 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 730 792,33 грн, пені за порушення зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів за користування ним у сумі 800 000,00 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,0914 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - дачне будівництво, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_4 шляхом визнання за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права власності на земельну ділянку площею 0,0914 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - дачне будівництво, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартість якої становить 1 657 800,00 грн.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухового майна, державний виконавець наклав арешт на майно боржника ОСОБА_4, в тому числі і земельну ділянку, яка є предметом іпотеки.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Спори пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України 2004 року розглядаються у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Виходячи з системного тлумачення статей 16, 572, 589 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, статті 1 Закону України «Про іпотеку» і роз'яснень пункту другого постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно із частиною четвертою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Відповідно до частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що арешт накладений на земельну ділянку за заявою самого позивача, який є стягувачем у виконавчому провадженні № 31383255, а обставина, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, а саме - відсутність відповіді державного виконавця на заяву стягувача, не може бути підставою для задоволення цього позову.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції є помилковим та свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції врахувавши, що арешт накладений на земельну ділянку, перешкоджає виконанню рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач, як іпотекодержатель, має всі законні підстави для зняття арешту з майна.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року скасувати.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: С. Ю. Мартєв В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик