КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/1065/2019 Головуючий у 1-й інстанції - Чернов Д.Є.
367/8904/15-ц Доповідач: Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Шебуєвої В.А., Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київського області від 13 травня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

у с т а н о в и в :

У грудні 2015 року позивач пред'явив указаний позов, у якому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість в сумі 67353,87 доларів США та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 10.10.2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником, якого є ПАТ «Альфа-Банк» ) було укладено Кредитний договір №800002088. Згідно з умовами даного Договору, позивач у період з 10.10.2007 року по 10.10.2022 року надав ОСОБА_2 право скористатися кредитом на загальну суму 65000 доларів США на власні потреби без будь-яких обмежень із розрахунку 12% річних за час фактичного користування кредитом, а відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати Банку проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі. 10.06.2009 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №800002088 від 10.10.2007 року. 10.06.2010 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін і доповнень №2 до кредитного договору №800002088 від 10.10.2007 року. Крім того, за договором поруки № 800002088-П від 10.10.2007 (п. 1.1) гр. ОСОБА_1 поручилась за виконання боржником обов'язків, визначених договором, які виникли на підставі кредитного договору №800002088 від 10.10.2007 року або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов договору поруки (п.п. 3.1, 3.2) поручитель і боржник відповідають перед банком за порушення обов'язків, перелічених договором, як солідарні боржники. 10.06.2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін і доповнень №1 до договору поруки №800002088-П від 10.10.2007 року. 10.06.2010 р. між позивачем та ОСОБА_1 був укладений Договір про внесення змін і доповнень №2 до Договору поруки №800002088-П від 10.10.2007 року. Позивач зазначає, що він свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_2 кредит у сумі 65000 доларів США. У порушення умов договору, відповідачі, свої зобов'язання належним чином не виконали, у результаті чого станом на 10.12.2015 року мають прострочену заборгованість за кредитом - 56 311, 22 доларів США, заборгованість за відсотками - 11 042, 65 доларів США, що в сумі складає 67 353, 87 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини,позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 травня 2016 року позов задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Альфа-Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 800002088 від 10.10.2007 року в розмірі 67353,87 доларів США та стягнуто солідарно судовий збір у розмірі 23 376, 00 грн..

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Уважає, що суд першої інстанції порушив своїм рішенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та її основоположних свобод, таких як рівність сторін перед судом, законність та безсторонність суду, змагальності судового процесу. Зазначає, що виписка з рахунку НОМЕР_1 не може бути належним доказом видачі кредитних коштів ОСОБА_2, оскільки цей рахунок йому не належить, враховуючи, що видача готівки з каси банку проводиться за заявою на видачу готівки і є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує факт здійснення операцій. Крім того, позивачем направлено дострокову вимогу позичальнику та поручителю, з якої убачається, що строк порушення умов кредитного договору становить 426 днів, тобто поза межами шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя. Крім того, позивачем не надано жодного доказу який би засвідчував отримання відповідачем у власність кредитних коштів у іноземній валюті.

Дана справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення,а рішення без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в ці частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Установлено, що 10.10.2007 рокуміж ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК», яке перейменоване в Пулічнеакціонерне товариство з 19.08.2009 року, було укладено Кредитний договір №800002088 , за умовами якого банк у період з 10.10.2007 року по 10.10.2022 року надав позичальнику ОСОБА_2 кредит на загальну суму 65000 доларів США на власні потреби без будь-яких обмежень із розрахунку 12 % річних за час фактичного користування кредитом, а позичальник зобов'язався упорядку та на умовах, що визначені Кредитним договором повертати Кредит, виплачувати Банку проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі. 10.06.2009 року між банком тапозичальником був укладений Договір про внесення змін і доповнень №1 до Кредитного договору №800002088 від 10.10.2007 року, а10.06.2010 рокуміж ними був укладений Договір про внесення змін і доповнень №2 до Кредитного договору №800002088 від 10.10.2007 року.

Крім тогов забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором,10.10.2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №800002088-П ,за умовами якого ОСОБА_1 поручилась за виконання боржником обов'язків, визначених кредитним договором №800002088 від 10.10.2007 року або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Відповідно до умов договору поруки (п.п. 3.1, 3.2) поручитель і боржник відповідають перед Банком за порушення обов»язків, перелічених договором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання будь-якого з обовязків, зазначених у договорі. 10.06.2009 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін і доповнень №1 до договору поруки №800002088-П від 10.10.2007 року, 10.06.2010 року між тими ж сторонами був укладений договір про внесення змін і доповнень №2 до договору поруки №800002088-П від 10.10.2007 року.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику, кредит у сумі 65000 доларів США. Проте в порушення умов договору, відповідачі, свої зобов'язання належним чином не виконали, унаслідок чого станом на 10.12.2015 року виниклазаборгованість: за кредитом в розмірі 56311,22 доларів США, за відсотками - 11042,65 доларів США, що в сумі складає 67353,87 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи солідарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість в сумі 67353,87 доларів США та судові витрати, суд першої інстанції установив та виходив з того, що позичальник не виконував зобов'язання встановлені кредитним договором , не погашав платежі відповідно до строків, установлених графіком платежів, який є додатком №1 до кредитного договору, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню не лише з позичальника, а і з поручителя, оскільки остання, уклавши договір поруки, поручилася перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку солідарно.

Колегія суддів уважає такий висновок відповідним обставинам справи та вимогам закону, що регулює правовідносини між сторонами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як убачається з матеріалів справи рішеннями судів першої та апеляційної інстанції в даній справі, які залишені без змін Верховним Судом, установлено факт отримання позичальником ОСОБА_2 кредиту у сумі 65 000 доларів США за умовами кредитного договору, укладеного між ним ПАТ «Альфа-Банк» 10.10.2007 року, а також факт внесення останнім платежів на погашення кредитної заборгованості, що підтверджується виписками по особовим рахункам відповідача з 10.10.2007 року по 10.12.2015 року. Крім того позичальником після укладення кредитного договору укладались додаткові угоди до основного договору.

Ураховуючи зазначену норму процесуального права, колегія суддів відхиляє аргумент апеляційної скарги стосовно відсутності доказів щодо виконання зобов'язання кредитора про надання позичальнику кредитних коштів у сумі 65 000 доларів США.

У зв'язку з зазначеним підлягають відхиленню і посилання на відсутність у позивача ліцензії на здійснення валютних операцій, оскільки судами була перевірена дана обставина і зроблений висновок про наявність таких повноважень у позивача, виходячи з ліцензій, виданих НБУ.

Відповідно до п.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала, що з часу внесення позичальником останнього платежу в рахунок погашення кредиту сплив шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, у зв'язку з чим порука припинилася.

За умовами кредитного договору дата остаточного повернення кредиту визначена 10.10.2022 року.

Згідно із п. 6.3. Договору поруки від 10.10.2007 року, він діє до повного виконання зобов'язань Боржника за Основним договором.

Відповідно до п. 5.1 та 5.3 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокове повернення кредиту.

У зв'язку з затриманням позичальником сплати частини кредиту та процентів за користування кредитом, позивачем було реалізоване зазначене право та направлено 14.12.2015 року вимогу відповідачам про дострокове повернення кредиту, а 30.12.2015 року банк звернувся з даним позовом до суду.

Верховний Суд України в Постанові № 6-2662цс15 від 20.04.2016 року вказав, що з огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

14.12.2015 року позивач змінив строк виконання основного зобов'язання, отже з цієї дати протягом шести місяців повинен був пред'явити позовну вимогу до поручителя, 17.12.2015 року направив досудові вимоги до Позичальника та Поручителя.

ПАТ «КБ «Надра» пред'явив позовну вимогу до поручителя 30.12.2015 року, тобто в межах строку передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Суд апеляційної інстанції уважає, що встановлення строку прострочення погашення заборгованості, на чинність поруки ОСОБА_1 не вплине, оскільки умовами Основного кредитного договору передбачено солідарну відповідальність як позичальника, так і боржника, а відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, а в даному випадку обсяг відповідальності позичальника та обставини прострочення погашення заборгованості за кредитом встановлено рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 травня 2016 року, яке набрало законної сили та має преюдиціальне значення для вирішення даної справи.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київського області від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: В.А. Шебуєва

Т. І. Ящук