Справа № 646/4112/19
№ провадження 2/646/1558/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.19 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді: Шелест І.М.,

за участю секретаря судового засідання Волошко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у спрощеному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), треті особи: Відділ реєстрації місця проживання в Основ`янському районі м. Харкова (61200, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 11), Служба у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 8), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою,

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до відповідачів, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначає, що є співвласницею квартири АДРЕСА_2 , який належить їй на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.09.2008 року виданого органом приватизації житлового фонду ДП «Харківського заводу транспортного устаткування». В зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , 2012 року народження, але вони з січня 2018 року за місцем реєстрації не мешкають без поважних причин, не сплачують комунальні послуги, не цікавляться квартирою. Відповідачі вивезли свої речі та стали мешкати в Російській Федерації у матері відповідача ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що особисто веде господарство, а реєстрація відповідачів в квартирі впливає на розмір оплати комунальних послуг, що підвищує значно її витрати та обмежує її законні права. У зв`язку з цим позивач не має змоги отримати субсидію. На неодноразові звернення до відповідачів, останні щоразу обіцяли це зробити, але обіцянки не виконують. Тому позивач просила визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність та задовольнити позов.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до суду повторно не з`явилися про слухання справи повідомлялися шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, через канцелярію суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали повністю.

Представник третьої особи Служби у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради І.М. Горбачова до суду не зявилася, надала заяву про розгляд справи без участі представника, враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 надав заяву про не заперечення проти позовних вимог, розглядати без участі представника. Тому, при винесенні рішення просила врахувати якнайкращі інтереси дитини.

Представник третьої особи Відділу реєстрації місця проживання в Основ`янському районі м. Харкова до суду не зявився, про розгляд справи повідомлявся.

Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.09.2008 року виданого органом приватизації житлового фонду ДП «Харківського заводу транспортного устаткування».(а.с. 15).

З інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 04.06.2019 вбачається, що квартира АДРЕСА_2 зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , 2012 року народження. (а.с. 16).

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_3 . 05.08.1995 уклав шлюб із позивачем ОСОБА_6 , взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_7 » (а.с. 14).

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З ч. 2 ст. 405 ЦК України вбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі наданих доказів, суд вважає доведеним, що відповідачі втратили право користування жилою площею за адресою реєстрації, тому що добровільно її залишили, не проживають у квартирі понад 1 рік без поважних причин.

Даних, що позивач порушив права відповідачів на проживання, суду не надано, в зв`язку з чим суд задовольняє позов в повному обсязі.

Крім того, відповідачі позов визнали, проти визнання їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 - не заперечували, надали відповідні нотаріально завірені зави.

Згідно з ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини непроживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Із нотаріально завіреної заяви вбачається, що батько ОСОБА_8 , 2012 року народження - відповідач ОСОБА_3 позов визнав та не заперечував проти визнання малолітнього сина таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За умовами ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

З врахуванням тієї обставини, що відповідачами позовні вимоги визнано, визнання позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, а відтак позовна заява підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання в України» суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Відділ реєстрації місця проживання в Основ*янському районі м. Харкова, Служба у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідн. НОМЕР_2 ) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (іпн. НОМЕР_3 ), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлений 24.12.2019

Суддя І.М. Шелест