справа № 2028/164/2012
номер провадження 4-с/631/6/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі :

головуючого судді Трояновської Т. М.,

за участю секретаря судового засідання М`ячиної Ю. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області скаргу ОСОБА_1 , із залученням до розгляду у справі заінтересованої особи: ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області щодо повернення виконавчого документа стягувачеві,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області зі скаргою, в якій просить суд визнати причини пропуску строку на оскарження постанови державного виконавця поважними, визнати дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області Лугового В. М. з примусового виконання виконавчого провадження № 38532631 та винесену у ньому постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.02.2017 року неправомірними, скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області Лугового В.М про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.02.2017 року.

В обґрунтування вищевказаної скарги ОСОБА_1 вказав, що 14 березня 2017 року він поштою отримав постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області Лугового В. М. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.02.2017 року та виконавчий документ, а саме виконавчий лист № 202/164/2012 від 31.05.2012 року, який видано Нововодолазьким районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь скаржника боргу у розмірі 282 800,00 гривень.

З зазначеними діями державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області та винесеною ним постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.02.2017 року скаржник не погоджується з наступних підстав.

Як зазначив ОСОБА_1 у Нововодолазькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться зведене виконавче провадження № 38532631, в тому числі з виконання виконавчого листа № 2018/255/2012 про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 282 800,00 гривень.

На думку скаржника за час здійснення виконання по виконавчому провадженні № 38532631 державним виконавцем неодноразово були допущені порушення вимог статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» щодо невжиття належних заходів, спрямованих на отримання інформації, частини 2 статті 30 зазначеного закону щодо строків проведення виконавчих дій та статті 62 щодо реалізації нерухомого майна, належного боржнику.

ОСОБА_1 у своїй скарзі підкреслив, що державний виконавець не виконав всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо розшуку майна боржника та його реалізації, а під час намагання його реалізації роками допускав чисельні порушення.

У постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.02.2017 року наведено низьку необґрунтованих підстав, а саме посилання на положення пункту 3 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» нічим не мотивоване.

Отже, як зазначив скаржник, дії державного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області та винесена ним постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.02.2017 року необґрунтована та незаконна.

В зв`язку з тим, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.02.2017 року скаржником була отримана лише 14.03.2017 року, тому скаржник вважає, що строк на її оскарження пропущений з поважних причин, які від нього не залежать, тому просив поновити йому цей строк.

Особа, що подала скаргу ОСОБА_1 , а також його представник адвокат Скороходов Є. С., що діє на підставі договору про надання правової допомоги № 02 від 16.01.2019 року та ордеру серії ХВ № 1145, у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлялися відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України.

Через канцелярію суду представник ОСОБА_1 адвокат Скороходов Є. С. надав заяву, зареєстровану за вхідним № 4801/19 вх. відповідно до якої просив суд розгляд скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області щодо повернення виконавчого документа стягувачеві розглянути без його участі та участі ОСОБА_1

Уповноважений представник Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області у судове засідання не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлявся відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Ніяких письмових пояснень або клопотань на адресу суду від представника Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області не надходило, матеріали виконавчого провадження державним виконавцем до суду так й не були надані.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлявся відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з даними поштових відділень судові повістки з викликом повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення «за закінченням встановленого строку зберігання».

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, відповідно до якого Цивільний процесуальний кодексу України викладено у новій редакції.

Згідно підпункту 9 пункту 1 Розділу XIII Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Положеннями частини 2 статті 450 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що справа після зміни складу суду перебуває на розгляд значний час, неодноразово судові засіданні відкладалися через неявку скаржника та його представника, а також представника відділу державної виконавчої служби, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши доводи, що наведені у скарзі, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

У відповідності до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12, частина 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За правилами, встановленими частиною 1 статті 448 Цивільного процесуального кодексу України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що на виконання у Нововодолазькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів про стягнення боргу з ОСОБА_2 , в тому числі з виконання виконавчого листа №2018/255/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 282 800,00 гривень.

Постановою старшого державного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лугового В. М. від 22.02.2017 року (ВП № 513985781) виконавчий документ, а саме виконавчий лист № 202/164/2012 від 31.05.2012 року, який видано Нововодолазьким районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 282 800,00 гривень було повернуто стягувачеві на підставі пункту 3 частини 1 статті 37 Закону України «Пор виконавче провадження».

Приписами частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що була чинною на час прийняття оскаржуваної постанови) передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачеві, повідомлення стягувача про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Як зазначив ОСОБА_1 , постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.02.2017 року разом з виконавчим листом була отримана ним лише 14.03.2017 року. Доказів того, що вказана постанова направлялась стягувачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення та була вручена в інший період часу державним виконавцем не надано.

Обов`язок виконавця вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії встановлений частиною 1 статті 18 Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, частиною 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надані широкі права та повноваження у процесі здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент винесення постанови, яка оскаржується) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Натомість, старшим державним виконавцем Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області у постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.02.2017 року зазначено лише, що на адресу відділу не надійшло повідомлення від стягувача про залишення нереалізованого майна за собою в рахунок погашення заборгованості. Відомостей про те, що стягувач ОСОБА_1 відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення вищевказана постанова не містить.

При цьому слід зазначити, що у пункті 20 розділу ІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29.09.2016) було встановлено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

В даному випадку державним виконавцем всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» вжито не всіх виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа, виданого 31.05.2012 року Нововодолазьким районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 282 800,00 гривень.

Також пунктом 19 розділу III «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29.09.2016) передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Разом з цим, державним виконавцем не лише не дотримано порядок повернення виконавчого документу, але й не роз`яснено порядок повторного пред`явлення стягувачем виконавчого документа до виконання, що вбачається зі змісту постанови, що оскаржується.

Таким чином, виконавчий документ повернуто стягувачу безпідставно та незаконно.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини 3 статті 129 Основного Закону України встановлено, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Як визначено у частині 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які, відповідно до цього Закону , підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

За приписами статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачеві визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Враховуючи, що рішення Нововодолазьким районним судом Харківської області 31.05.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 282 800,00 гривень не виконано в повному обсязі, суд дійшов висновку, що постанова старшого державного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лугового В. М. від 22.02.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу є передчасною та винесеною з порушенням норм законодавства, в наслідок чого, підлягає скасуванню.

Окрім цього, заявник просив поновити строк для звернення до суду із даною скаргою, вважаючи що такий пропущено з поважних причин. Вказана заява підлягає задоволенню та такий строк слід поновити у відповідності до частини 2 статті 449 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки державним виконавцем не надано доказів того, що постанова про повернення виконавчого документу стягувачу була надіслано ОСОБА_1 вчасно, а також враховуючи те, що між винесенням постанови та зверненням заявника до суду зі скаргою пройшов невеликий строк (постанова прийнята 22.02.2017, а заявник звернувся до суду 17.03.2017).

Керуючись статтями частиною 2 статті 247, статтями 259 261, 447 - 453 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , із залученням до розгляду у справі заінтересованої особи: ОСОБА_2 , на дії старшого державного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лугового В. М. щодо повернення виконавчого документа стягувачеві задовольнити.

Визнати дії старшого державного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лугового В. М. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.02.2017 року неправомірними.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лугового В. М. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.02.2017 року (ВП № 51398578).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Нововодолазький районний суд Харківської області (відповідно до п. 15.5 Розділу ХШ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України) протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя: Т. М. Трояновська