Справа № 466/628/19 Провадження № 2/450/870/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про (предмет спору) : укладення договору найму,-

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає у службовій квартирі АДРЕСА_1 складається АДРЕСА_2 та яка належить Міністерству оборони України. Вказану службову квартиру АДРЕСА_3 у 1979 році була виділена матері позивачки ОСОБА_2 двірнику будинку управління №2 Львівської квартирно-експлуатаційної частини району. ІНФОРМАЦІЯ_2 року мати позивачки померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. З метою приведення у відповідність її проживання у вказаній квартирі АДРЕСА_4 , позивачка направила заяву з пропозицією укласти з нею договір найму квартири за адресою: АДРЕСА_5 . Проте, 14.12.2018 року нею була отримана відповідь від відповідача в якій їй було відмовлено укласти договір найму на вищезазначену квартиру. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити.

Позиція відповідача: у судове засідання не з`явився, однак представник подав заяву про розгляд справи у його відсутності та при постановленні рішення покладається на думку суду.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

21.02.2019 року ухвала про відкриття провадження; 15.04.2019 року ухвала про призначення справи до судового розгляду; 15.10.2019 року відзив на позовну заяву; 21.11.2019 року заява про розгляд справи без присутності позивача.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає у службовій квартирі АДРЕСА_1 складається АДРЕСА_2 та яка належить Міністерству оборони України.

Вказану службову квартиру АДРЕСА_3 у 1979 році була виділена матері позивачки ОСОБА_2 двірнику будинку управління №2 Львівської квартирно-експлуатаційної частини району.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року мати позивачки померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

З метою приведення у відповідність її проживання у вказаній квартирі АДРЕСА_4 , позивачка направила заяву з пропозицією укласти з нею договір найму квартири за адресою: АДРЕСА_5 . Проте, 14.12.2018 року нею була отримана відповідь від відповідача в якій їй було відмовлено укласти договір найму на вищезазначену квартиру.

Так, відповідно до ст. 1 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За приписом ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Згідно з ч. 1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Як установлено судом позивач ОСОБА_1 була членом сім`ї наймача ОСОБА_2 , оскільки була її донькою та вселилась в займане нею на законних підставах спірне жиле приміщення.

Так, після смерті матері, позивачка взяла на себе зобов`язання по утриманню квартири та виконанню обов`язків, покладених законом на наймача квартири.

Отже, викладене у своїй сукупності свідчить, що після смерті матері ОСОБА_2 , позивач набула право на користування спірною квартирою, як член сім`ї наймача.

Відповідно ст. 47 Конституції України та ст. 1 ЖК України, кожний має право на житло. Відповідно до ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Отже, враховуючи, що наймач спірної квартири ОСОБА_2 померла, тому договір найму на спірну квартиру, відповідно до вимог ч. 1ст. 106 ЖК України, повинен бути укладений з членом сім`ї наймача, тобто з її донькою ОСОБА_1 .

Також, у цьому разі, відмова квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова в укладенні договору найму на спірну квартиру є незаконною, оскільки вона не враховує всіх вищезазначених обставин справи та порушує цивільні права та інтереси позивача.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У статті6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, який закріплено й у національному законодавстві, а саме статті 2 ЦПК України, згідно з якою завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Суд враховує те, що перше поняття «ордеру на вселення в житлове приміщення» з`явилось в Основах житлового господарства Союзу РСР та союзних республік, які діяли з 1981 року, а пізніше це поняття закріпилось в діючому Житловому кодексі УРСР, який прийнятий в 1983 році.

З огляду на те, що на момент надання матері позивача у користування спірної квартири у 1979 році, закон не вимагав для вселення у житлове приміщення та для укладення договору найму житлового приміщення наявності відповідного ордеру, тому його відсутність у позивача та ненадання його до квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, не може бути мотивом останнього для відмови позивачу у укладенні договору найму.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволити.

Визнати ОСОБА_1 наймачем та зобов`язати Квартирно експлуатаційний відділ м. Львова укласти з ОСОБА_1 договір найму (оренди) квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Позивач : ОСОБА_1 , АДРЕСА_5 .

Відповідач : Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, вул. Батуринська, 2 м. Львів.

Повний текст рішення складено 09.12.2019 року.

СуддяД. А. Кукса