РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Проценко А.М., за участю секретаря Войтович Г.В., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ПАТ „Запоріжжяобленерго про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачка перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», який ухилявся та ухиляється від виплати заробітної плати після звільнення.

Ухвалою судді від 20.11.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

17.12.2018 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що невірно проведено розрахунок позивачкою середньоденного заробітку та зазначив, що розмір останнього становить 524, 41 грн., а також вважає підставою відмови в задоволені позову складний матеріальний стан відповідача.

09.01.2019 року від позивача надійшов розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період липень 2018 грудень 2018 року у сумі 67124 грн.48 коп.

04.02.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшли доповнення до відзиву на позов, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачкою не сплачено судового збору та поєднано вимоги, що підлягають розгляду окремо одна від одної.

У судове засідання позивачка не зявилась, суду надала письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивачки, відповідно до якої просить зменшити суму стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 70020, 36 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 67124, 48 грн.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

У звязку з цим на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працювала з 24.12.2013 року у ПАТ «Запоріжжяобленерго» та на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України була звільнена, що підтверджується записом до трудової книжки (наказом №2550-к від 12.06.2018 року).

При цьому встановлено, що заборгованість по заробітній платі позивачу на теперішній час залишається непогашеною відповідачем.

Викладені обставини відповідачем не оспорюються, тому з урахуванням положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Щодо заперечень відповідача суд зазначає, що відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.

Суд критично ставиться до доводів відповідача про обовязкову сплату судового збору позивачем, оскільки середній заробіток за час затримки виплат при звільненні прирівнюється до заробітної плати.

Таким чином, судом встановлено, що даний спір виник у сфері трудових відносин, відповідачем порушено права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Трудові правовідносини регулюються Кодексом законів про працю України (КЗпП України).

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у відповідності до ч. 1 ст. 117 КЗпП України.

Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Крім цього, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тобто в розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на наведене, законом визначено право позивача на виплату йому заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, а доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобовязань споживачами послуг товариства не можуть бути підставою для позбавлення права особи на зазначені виплати, тому позов підлягає задоволенню.

Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного.

Згідно з наданим суду розрахунком середнього заробітку за весь час затримки при звільненні, розмір середньоденного доходу позивача становить 524 грн. 41 коп. (без відрахування податків та зборів), що в своєму відзиві визнає відповідач.

Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 67 124,48 гривень з розрахунку: 30 робочих днів (з липня 2018 року по грудень 2018 року) х 524,41 гривень (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення), що підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовано.

У відповідності до абз. 3 п. 3 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, а винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Тобто згідно з даним порядком довідка про середньоденний заробіток позивача надана без попереднього відрахування податків та зборів.

Враховуючи положення даної Постанови КМУ, суд прийшов до висновку, що середньоденна заробітна плата, з якої виходив позивач при проведенні розрахунків сум, що підлягають стягненню, визначена без попередніх відрахувань податків, зборів та внесків, сплата яких є обовязковою і такий обовязок у відповідності до Податкового кодексу України покладено на роботодавця.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 у справі №359/10023/16-ц дійшов висновку, що суд має визначати суму середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обовязкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення.

На підставі п. 1.ч. 1 ст. 5 ЗУ „Про судовий збір позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Керуючись ст.ст.2,3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2АДРЕСА_1) до публічного акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго ( м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14) про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2АДРЕСА_1) нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 70020 (сімдесят тисяч двадцять) гривень 36 копійок.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2АДРЕСА_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з липня 2018 року по грудень 2018 року включно у сумі 67124 (шістдесят сім тисяч сто двадцять чотири) гривні 48 копійок, яка включає податки та інші обовязкові платежі.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн.(сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 у межах суми платежу за один місяць, допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: А.М. Проценко