СЕРЕДИНО-БУДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 586/524/19
Номер провадження 2/586/199/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м.Середина-Буда

Середино-Будський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Темірова Ч.М.,

за участі секретаря судового засідання Попової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Середина-Буда без фіксування технічними засобами відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України цивільну справу №586/524/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», співвідповідач ПАТ СК «ІНГОССТРАХ» про відшкодування збитків та моральної шкоди, внаслідок укладеного шляхом введення в оману договору страхування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в якому просить стягнути з відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та співвідповідача ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» збитки понесенні внаслідок укладення договору страхування у подвійному розмірі, а саме 3480 (три тисячі чотириста вісімдесят) гривень, 1480 (одну тисячу чотириста вісімдесят гривень страхових платежів та 2000 (дві тисячі) гривень дорожніх витрат. А також стягнути з відповідача та співвідповідача моральну шкоду в розмірі 36000 (тридцять шість тисяч) гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.12.2014 між ним та ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» за посередництвом відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір добровільного страхування №DNHEJL-14BW3R9, відповідно до умов якого кожного місяця з рахунку позивача знімається 20 грн., що є страховим платежем, натомість при настанні страхової події, їй виплачується страхове відшкодування в розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень.

Також позивач зазначає, що страховиком не було надано договір для ознайомлення, не ознайомлено з правилами та умовами страхування всупереч ст. 988 ЦК України де зазначено, що страховик зобов`язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування.

Представник позивача ОСОБА_2 подав до суду заяву, в котрій просить розглянути справу без його участі, а також зазначив, що позов підтримує та просить суд його задовольнити.

Представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву, де просить розглядати справу без участі представника, позов не визнають та просять відмовити в його задоволенні.

Представник співвідповідача ПАТ СК «ІНГОССТРАХ» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву та просить розглядати справу без участі представника, позов не визнають та просять відмовити в його задоволенні.

Враховуючи викладене, проаналізувавши наведені дані, наявні письмові докази, всі інші матеріали справи, суд вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

24 грудня 2014 року до позивача зателефонував представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та запропонував укласти договір добровільного страхування від скорочення за таких умов: щомісяця з рахунку позивача зніматиметься фіксована сума в розмірі 20 грн., що є страховим платежем, а при настанні страхового випадку - скорочення, позивачу виплачується сума в розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень.

Позивач на запропоновані умови погодилась та кожного місяця, починаючи з 28 грудня 2014 року, з її рахунку знімалась сума в розмірі 20 грн., окрім випадків коли внаслідок затримки заробітної плати на рахунку не вистачало коштів.

В подальшому, 30 квітня 2018 року в зв`язку з реорганізацією КЗ ОЗ «Зноб-Новгородська АЗПСМ» та внесенням змін до штатного розпису затвердженого 20 сесією сьомого скликання Зноб-Новгородської селищної ради Середино-Будського району Сумської області від 26.04.2018 №399 «Про реорганізацію шляхом перетворення сімейної медицини» та скороченням штатних посад, ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України звільнено із займаної посади через скорочення штату працівників, що підтверджується витягом з наказу головного лікаря №22 від 10.05.2018.

Згідно виписки по картці/рахунку № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , останньою було здійснено щомісячний платіж за страхування у сумі 20 грн. за період з 28.12.2014 по 28.09.2015.

Починаючи з 31.10.2015 по 28.05.2018 з картки/рахунку № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 кожного місяця відбувалось зняття коштів у сумі 20 грн. на страхування.

Пунктом 1.2.5. Умов страхування до Договору страхування від нещасних випадків №DNHEJL-14BW3R9 від 24.12.2014, передбачено, що протягом трьох робочих днів письмово повідомляти страховика про отримання від роботодавця повідомлення про можливе звільнення страхувальника з постійного місця роботи за ініціативою роботодавця.

Відповідно до умов Договору добровільного страхування непередбачених фінансових витрат №DNHEJL-14BW3R9 від 24.12.2014, страховик (ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ», що діє на підставі ліцензії Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України серії АВ №584788 від 02.08.2011, в особі Голови Правління Осадчого О.В. діючого на підставі Статуту), керуючись п. 7 Договору зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальнику ( ОСОБА_1 ) страхову суму у розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень.

Пунктом 5.1 Договору зазначено, що страховим випадком за цим договором є понесення Страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи.

Відповідно до п. 5.2 Договору, під «втратою постійного місця роботи» розуміється розірвання Трудового договору Страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лишу у випадках: зміна в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України та у зв`язку з скороченням штату працівників, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_3 заповненої на ім`я ОСОБА_1 18 квітня 1974 року, порядковий номер запису 12.

У своєму відзиві на позов від 10.06.2019 №10/06-19(01) ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» зазначив, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 24.12.2014 (та по теперішній час) є страховим агентом ПАТ СК «ІНГОССТРАХ». Страховий агент був уповноважений укладати від імені страхової компанії договори страхування. Порядок надання та укладання договорів викладений в Умовах та правилах надання послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розділі «Надання послуг ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» з укладання договорів страхування» (на даний час посилання не неактивне у зв`язку із змінами пропозиції, однак факт існування відповідно до пропозиції станом на 24.12.2014 може підтвердити відповідач), з якими позивач ознайомився та погодився при наданні Заяви про приєднання умов надання банківських послуг на підставі ст. 634 ЦК України.

Крім того, ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» у своєму відзиві посилається на п.п. 1.2.5 та 1.2.7 Умов страхування до договору, які передбачають, що страхувальник зобов`язаний протягом трьох робочих днів письмово повідомити Страховика про отримання від роботодавця повідомлення про можливе звільнення страхувальника з постійного місця роботи за ініціативою роботодавця, а також при укладанні Договору страхування надати Страховику інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику і надалі письмово інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику протягом трьох робочих днів з моменту, коли йому стало відомо про настання такої зміни.

На виконання даних умов Договору, позивач 02.05.2018 звернувся із заявою про страхову виплату до ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» та просила здійснити виплату за наступними реквізитами: 777937/0819, що підтверджується копією заяви у матеріалах справи.

Відповідно до страхового акта від 26.10.2018 та відповіді від 29.10.2018 наданого ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІГОССТРАХ» вбачається, що позивачеві було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 5 Умов страхування. Проте варто зазначити, що страховиком були порушені строки, а саме п. 11.2 Правил добровільного страхування фінансових ризиків, відповідно до якого страховик приймає рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування протягом 30 робочих днів після подання Страхувальником документів, передбачених п. 9.1 Правил.

Відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у своєму відзиві також зазначив, що виконання договору страхування розпочалось 28.12.2014 тобто в момент коли на рахунок страхової компанії надійшов перший страховий платіж. У той же час, з позовною заявою від 08.05.2019 позивач звернувся до суду та 14.05.2019 було відкрито провадження по справі. У зв`язку з вищевикладеним відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вважає, що при поданні позову позивачем сплила позовна давність, а саме 29.12.2017.

Щодо строків позовної давності слід зазначити наступне.

Позовна давність - це строк для захисту права за позовом особи, право якої порушене. Іншими словами, це строк протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати захисту чи примусового здійснення свого права через суд.

Сплив строку позовної давності є підставою для відмови в позові. Проте, особа, яка виконала зобов`язання після закінчення позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, якщо навіть у момент виконання вона не знала про його закінчення.

Відповідно до Цивільного кодексу України виділяють два види строків позовної давності: загальний (три роки ст. 257 ЦКУ) та спеціальний, який в свою чергу може бути: скорочений, зокрема, як зазначено в ст. 258 ЦК України, до таких вимог встановлюється строк в один рік та продовжений, який застосовується у випадках, передбачених ЦК України та іншими нормативно-правовими актами до окремих правовідносин, а також в разі домовленості та передбачення цивільно-правовим договором.

Слід підкреслити, що на певні види відносин строк позовної давності не застосовується. Безпосередньо про такі відносини зазначається у ст. 268 ЦК України, так позовна давність не поширюється: на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом; на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу; на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію; на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування); на вимогу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного матеріального резерву, стосовно виконання зобов`язань, що випливають із Закону України «Про державний матеріальний резерв».

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 Цивільного кодексу України. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд вважає, що матеріалами справи підтверджено настання страхового випадку, який мав місце з позивачем 30 квітня 2018 року та полягає у звільненні із займаної посади у зв`язку з скороченням штату працівників, що узгоджується з умовами договору страхування.

Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування" та укладеним договором страхування.

Статтею 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України "Про страхування" при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Суд вважає, що матеріалами справи підтверджено настання страхового випадку, який мав місце з позивачем 30 квітня 2018 року та полягає у звільненні із займаної посади у зв`язку з скороченням штату працівників, що узгоджується з умовами договору страхування.

За змістом статті 16 Закону України «Про страхування», статті 979 Цивільного Кодексу України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком, відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування; якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.

Згідно пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Так, позивач просив стягнути збитки, завдані внаслідок укладеного шляхом введення в оману договору страхування №DNHEJL-14BW3R9 у подвійному розмірі 3480 грн., проте жодних доказів щодо розрахунку саме цієї суми не надала, не зазначила чому саме необхідно задовольнити дану вимогу, крім того, договором не передбачено подвійне відшкодування вказаних збитків.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлену суму збитків, завданих внаслідок укладеного шляхом введення в оману договору страхування №DNHEJL-14BW3R9 у подвійному розмірі 3480 грн., значно завищеною, а відтак дану позовну вимогу слід задовольнити частково, а саме у сумі 1480 грн.

Вирішуючи питання про стягнення дорожніх витрат з відповідача та співвідповідача слід зазначити наступне.

На підтвердження вказаних обставин суду повинні бути надані оформлені у встановленому законом порядку чеки, квитанції, роздруківки квитків та інші документи, що свідчать про здійснення витрат пов`язаних із наданням транспортних послуг. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження дорожніх витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, про те, що сторона позивача не надала судові належних доказів пов`язаних із наданням транспортних послуг, та в представлених документах не має розрахунку витрат, а тому у цій частині вимоги щодо стягнення дорожніх витрат задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги в частині відшкодування моральної шкоди (позовної вимоги немайнового характеру) у розмірі 36000 грн. з відповідача та співвідповідача, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Зокрема, відповідно до частини 4 статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності договором або законом.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно п.5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Проте, відповідно до положень ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналізуючи надані позивачем докази, суд находить їх належними, тобто такими, що містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними - на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, та достатніми - такими, що у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлена позивачем ОСОБА_1 сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 36000 гривень є значно завищеною. Суд враховує обставини по справі, та вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація, а відтак приходить до висновку та за вказаних обставин, що розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 гривень, є достатнім та обґрунтованим.

Аналізуючи вищевикладене та виходячи зі змісту норм ЦК України та Закону України "Про страхування", можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Слід також враховувати, що закон пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником.

Згідно з п.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем заявлено позовну вимогу майнового характеру та позовну вимогу немайного характеру, згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі Закон) за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 статті 4 Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2019 року з 01 січня встановлений у розмірі 1921 гривня.

Отже, судовий збір:

- за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 768 гривень 40 копійок та не більше 9605 гривень 00 копійок;

- за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 768 гривень 40 копійок.

Оскільки позовна вимога майнового характеру про відшкодування шкоди, завданої в наслідок настання страхового випадку, підлягає частковому задоволенню та позивачем під час подання позову судовий збір за дану вимогу було сплачено, з відповідача та співвідповідача необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 по 163,36 грн.

Варто зазначити, що оскільки позовна вимога немайнового характеру про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково, то з позивача ОСОБА_1 , відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та співвідповідача ПАТ СК «ІНГОССТРАХ» необхідно стягнути на користь держави по 213,38 грн.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 211, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», співвідповідача ПАТ СК «ІНГОССТРАХ» про відшкодування збитків та моральної шкоди, внаслідок укладеного шляхом введення в оману договору страхування -задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що розташоване за адресою: вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро, збитки внаслідок укладеного шляхом введення в оману договору страхування №DNHEJL-14BW3R9 у сумі 740 (сімсот сорок) гривень та відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з співвідповідача ПАТ СК «ІНГОССТРАХ», що розташоване за адресою: Козацький узвіз, 2, м. Дніпро,збитки внаслідок укладеного шляхом введення в оману договору страхування №DNHEJL-14BW3R9 у сумі 740 (сімсот сорок) гривень та відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави 27,77% судового збору за частково задоволену позовну вимогу немайнового характеру в сумі 213 грн. 38 коп.: одержувач ГУК в м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП) МФО 899998, рахунок UA6026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Стягнути з відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що розташоване за адресою: вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , частину судового збору за задоволену позовну вимогу майнового характеру в сумі 163,36 грн. та судового збору на користь держави: одержувач ГУК в м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП) МФО 899998, рахунок UA6026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, за частково задоволену позовну вимогу немайнового характеру за позивача в сумі (27,77%) 213,38 грн.

Стягнути з співвідповідача ПАТ СК «ІНГОССТРАХ», що розташоване за адресою: Козацький узвіз, 2, м. Дніпро,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , частину судового збору за задоволену позовну вимогу майнового характеру в сумі 163,36 грн. та судового збору на користь держави: одержувач ГУК в м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП) МФО 899998, рахунок UA6026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, за частково задоволену позовну вимогу немайнового характеру за позивача в сумі (27,77%) 213,38 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Ч. М. Теміров