Номер провадження: 22-ц/813/417/19
Номер справи місцевого суду: 520/7555/14-ц
Головуючий у першій інстанції Пучкова І.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

судців: Заїкіна А.П., Калараш А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», за участю третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гурської Оксани Віталіївни, за участю органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором за № 014/0054/74/40660 від 17 листопада 2005 року у розмірі 44232,04 дол. США, посилаючись на невиконання відповідачами договірних умов.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0054/74/40660 від 17 листопада 2005 року в розмірі 35486 дол. США 14 центів, що станом на день проведення розрахунку 29.05.2014 року, за курсом НБУ еквівалентно 417343,99 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 32 942,17 доларів США, що еквівалентно 387399 грн. 92 коп.; заборгованість по сплаті відсотків - 2379,26 доларів США, що еквівалентно 27980 грн. 09 коп.; пені за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків - 1963 грн. 99 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0054/74/40660 від 17 листопада 2005 року в розмірі 35486 дол. США 14 центів, що станом на день проведення розрахунку 29.05.2014 року, за курсом НБУ еквівалентно 417343,99 грн. яка складається з: заборгованості за кредитом - 32 942,17 доларів США, що еквівалентно 387399 грн. 92 коп.; заборгованість по сплаті відсотків - 2379,26 доларів США, що еквівалентно 27980 грн. 09 коп.; пені за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків - 1963 грн. 99 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 1218 грн. з кожного.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог Банку, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» адвокат Зарецький І.Г. в судове засідання не з'явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що він є новим представником позивача і просив надати йому можливість ознайомитись з матеріалами справи, визнавши внаслідок цього причини його неявки в судове засідання поважними.

Як вбачається з з матеріалів справи, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» видана довіреність адвокату Зарецькому І.Г. для представництва інтеренсів банку 17.01.2019 року, тобто за 26 днів до судового засідання, призначеного апеляційним судом на 12.02.2019 року на 14 год. 00 хв. При цьому в заяві про відкладення розгляду справи не наведено будь-яких обставин, які перешкоджали би адвокату Зарецькому І.Г. знайомитись з матеріалами справи до судового засідання, призначеного на 14 год. 00 хв. 12.02.2019 року.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія приймає до уваги, що справа розглядається в судах з червня 2014 року, а представником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не наведено причин неознайомлення ним з матеріалами справи на протязі 26 днів, які передували даті проведення судового засідання.

При таких обставинах відсутні підстави для відкладення судового засідання.

Судом встановлено, що:

- 17 листопада 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/0054/74/40660, відповідно до якого ОСОБА_3 було надано кредит у сумі 30 000,00 доларів США строком до 17 листопада 2025 року із сплатою 13,5 % річних. Надання кредитних коштів проводилося згідно з вимогами п. 3.2 кредитного договору №014/0054/74/40660 від 17 листопада 2005 року у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника;

- у забезпечення належного виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору були укладені договори поруки від 17 листопада 2005 року, згідно з якими ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виступили поручителями ОСОБА_3 і взяли на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_3, що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобов'язань. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України та п.п. 2.1, 3.1 договору поруки відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

- 17 листопада 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір про забезпечення вимог іпотекодержателя за кредитним договором №014/0054/74/40660 від 17 листопада 2005 року, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому. Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1.;

- Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» відповідно до п. 1.3. Статуту, що зареєстрований 06.06.2012 року;

- з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 22 квітня 2010 року була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору, відповідно до якої сторони домовились збільшити строк виконання зобов'язання до 17 листопада 2035 року й Графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладений в новій редакції в додатку, який є невід'ємною частиною додаткової угоди;

- відповідно до п.п. 1.1., 3.4., 4. додаткової угоди ОСОБА_3 зобов'язалася щомісячно повертати кредитні кошти згідно з графіком погашення та сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 13,5 % річних;

- станом на 29.05.2014 року загальна заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем за кредитним договором № 014/0054/74/40660 від 17 листопада 2005 року становить 44 232,04 доларів США (520 416,13 гривень), у тому числі: заборгованість за кредитом - 32 942,17 доларів США (387 584,13 грн.); заборгованість зі сплати відсотків - 2 379,26 доларів США (27 993,40 грн.); пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків - 104 838,60 грн.

Задовольняючи позов частково, стягуючи з солідарно з боржника та кожного з поручителів заборгованість за кредитним договором № 014/0054/74/40660 від 17 листопада 2005 року в розмірі 35486 доларів США 14 центів станом на 31.01.2016 року, що за курсом НБУ еквівалентно 417343,99 грн., в тому числі з: заборгованості за кредитом - 32 942,17 доларів США, що еквівалентно 387399 грн. 92 коп.; заборгованість по сплаті відсотків - 2379,26 доларів США, що еквівалентно 27980 грн. 09 коп.; пені за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків - 1963 грн. 99 коп. та відмовляючи у решті позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що:

- Банк виконав свої зобов'язання щодо надання ОСОБА_3 кредитних коштів, а відповідачем не виконуються умови кредитного договору, порушено зобов'язання з повернення кредиту та зі сплати відсотків за користування кредитом;

- за заявою ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями, що передували зверненню до суду і становить 1963,99 грн. Решта вимог про стягнення пені в сумі 102 874,61 грн. - задоволенню не підлягає.

- АППБ «Аваль» є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій та мав право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті, тому вимога про визнання недійсним спірного договору про надання споживчого кредиту з вказаної підстави задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсними кредитного договору № 014/0054/74/40660 від 17 листопада 2005 року та договору іпотеки від 17.11.2005 року, про виключення з реєстру обтяжень та заборон відчуження запису про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна, застосування наслідків нездійснення правочину, проведення реституції за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що:

- АППБ «Аваль», будучи уповноваженим банком на здійснення валютних операцій, мав право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті;

- позивач за зустрічним позовом у судовому засіданні не довів, що Банк не надав ОСОБА_3 інформацію про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, а факт підписання позивачем кредитного договору та зміст підписаної ОСОБА_3 заяви № 334 від 28 жовтня 2005 року про видачу кредиту перед укладенням договору, свідчить про отримання позичальником усієї необхідної інформації перед підписанням договору про надання споживчого кредиту;

- сторони були вільні у визначенні умов договору, зокрема, щодо валюти кредиту та нарахування відсотків за користування кредитом, укладення спірного кредитного договору в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства;

- договір іпотеки не зменшив і не обмежив права неповнолітнього ОСОБА_9, який не є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1, набув право користування житлом, як член сім'ї власника ОСОБА_3 і продовжує користуватися житлом, і тому договір іпотеки не зменшив і не обмежив права неповнолітнього.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що заява ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про застосування строку позовної давності щодо зустрічного позову не підлягає задоволенню, оскільки поданий зустрічний позов по суті є безпідставним, порушення прав позивача за зустрічним позовом не доведено.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим у справі обставинам та засновані на законодавстві.

Встановивши, що вільному укладенню сторонами договору про наданя кредиту від 17.11.2005 року передувала заява ОСОБА_3 від 28.10.2005 року про видачу кредита, в якій вона зазначила про ознайомлення з умовами про надання кредиту та з валютними ризиками при отриманні кредиту в іноземній валюті, суд першої інстанції вірно вважав, що немає підстав для визнання кредитного договору недійсним у зв'язку з порушенням прав ОСОБА_3, як споживача кредитних послуг.

Також, районний суд вірно зазначив, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу, у жодної зі сторін кредитного договору.

Отже, встановлення факту укладення між сторонами договору про надання кредиту та відсутність підстав для визнання даного договору недійсним, наявність документальних доказів про те, що позичальник ОСОБА_3 протягом майже 9 років повертала кредит та сплачувала проценти за користування кредитом, неспростування нею розрахунку заборгованості за кредитним договором, є достатніми обставинами та належними доказами для набуття судом висновку про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту.

При цьому, суд вірно визначився з наявністю підстав для застосування позовної давності в частині стягнення пені, обмежившись стягненням пені в сумі 1963 грн. 99 коп. за останні 12 місяців, що передували зверненню до суду.

Крім того, суд правильно вказав, що сама по собі відсутність попереднього дозволу органу опіки та піклування, яка не призвела до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення не є беззаперечною підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Набувши висновок про відстуність підстав для визнання недійсними договору про надання кредиту та іпотечного договору, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про виключення з реєстру обтяжень та заборон відчуження запису про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна, застосування наслідків нездійснення правочину, проведення реституції за кредитним договором з посиланням, що дані вимоги є похідними від визнання недійсними договору про надання кредиту від 17.11.2005 року та іпотечного договору від 17.11.2005 року.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту отримання позичальником від Банку кредиту в іноземній валюті є неспроможними, оскільки засновані на припущеннях і не узгоджуються з встановленими у справі обставинами, що ОСОБА_3 саме у забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання кредиту від 17.11.2005 року уклала іпотечний договір за умовами якого передала в іпотеку квартиру, придбану нею того же дня. Крім того, ОСОБА_3 протягом наступних років повертала кредит та сплачувала передбачені договром проценти за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково зазначив про відсутнсть у ОСОБА_3 права на подачу зустрічного позову про визнання недійсним договору про надання кредиту та іпотечного договору з посиланням на позовну давність є неспроможними, оскільки суд виходив саме з безпідставності завлених вимог і вірно зазначив, що у випадку безпідставності позовних вимог, суд відмовляє саме з цих підстав, а не з підстав пропуску строку позовної давності, яка є самостійною підставою відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про порушення Банком прав споживача ОСОБА_3, які передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», не можуть бути взятими до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи про ознайомлення позичальника з умовами кредитування та валютними ризиками заздалегідь до укладення сторонами договору про надання кредиту. Самі по собі умови договору, які на думку споживача, є нечіткими, дисбаланс відповідальності сторін договроу, незгода з передбаченими договором умовами про підвищення процентної ставки у разі прострочення платежів в якості відповідальності по суті є незгодою позичальника з умовами договору не на стадії його укладення, а вже на стадії виконання умов кредитного договору через 9 років після його укладення після звернення Банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилання на необізнаність з законодаством та відсутність юридичного досвіду не впливає на правильність висновку суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо невизнання недійсним договору іпотеки з підстав порушення прав неповнолітньої дитини, є неспроможними.

Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітня дитина до грудня 2005 року проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказана квартира була відчужена власником ОСОБА_5 (матір'ю позивача та бабою неповнолітнього ОСОБА_9, 2004 року народження) за договором купівлі-продажу 15.11.2005 року. В договорі зазначено, що цей договір не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей (ч. 6 ст. 203 ЦК України) (т.2 а.с. 242). Умовами договору передбачено обов'язок продавця звільнити квартиру до 30.11.2005 року. У придбаній ОСОБА_3 17.11.2005 року квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 зареєструвалися 14.12.2005 року.

У відповідності до ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» обов'язок дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов'язок батьків. Батько дитини ОСОБА_9, 2004 року народження, - ОСОБА_4, 1981 року народження, має реєстрацію місця проживання - АДРЕСА_2 (в тому ж будинку, де проживала у кв. 71 неповнолітня дитина).

Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте, сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Враховуючи, що апелянтом не спростовано висновок суду про те, що договір іпотеки не зменшив і не обмежив права неповнолітнього ОСОБА_9, який набув право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1, як член сім'ї власника ОСОБА_3 і продовжує користуватися житлом, відсутні підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про ігнорування судом клопотання про повернення надмірно сплаченого судвого збору до суду першої інстанції на правильність висновків по суті заявлених вимог основного та зустрічного позовів не впливають і не є підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 19.02.2019 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

А.А. Калараш