Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2019 Справа №607/25256/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого - судді Грицака Р.М. за участю секретаря с/з Білецької Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 2766 грн. 69 коп. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.12.2017 року по справі 607/15470/17, водій ОСОБА_2 17 вересня 2017 року о 21 год. 10 хв., керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер «RJA НОМЕР_1 », в дворі будинку № 2 по вулиці 15 АДРЕСА_1 , в порушення п.п. 2.3 (б), 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР), не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримувався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з припаркованими автомобілями: «Mersedes Vito», д.р.н. « НОМЕР_2 », «ВАЗ 21144», д.р.н. « НОМЕР_3 9325 ВВ», та «ЗАЗ», д.р.н. « НОМЕР_4 », внаслідок чого вказані транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Також водій ОСОБА_2 , 17 вересня 2017 року о 21 год. 10 хв., керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf», д.р.н. «RJA 37365», в дворі будинку № 2 по АДРЕСА_2 15 АДРЕСА_1 , залишив місце дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), будучи до неї причетним, чим порушив вимоги п. 2.10 (а) ПДР, тобто скоїв правопорушення, за яке передбачена відповідальність згідно з ст. 122-4 та ст.124 КпАП України, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та потерпілому заподіяна матеріальна шкода. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власників саме автомобіля «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер « НОМЕР_5 » була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - ПрАТ «СК «ВУСО») згідно Договору обов`язкового страхування наземного транспорту № АК/3375330 від 02.03.2017 року (надалі - Поліс), за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За заявою потерпілої особи ОСОБА_3 , та виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування (Поліс), на підставі страхового акту № 10111-24 від 19.10.2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 2 766 грн. 69 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 19.10.2018 року. Оскільки відповідач ОСОБА_2 покинув місце ДТП в силу ч.38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик набув право регресної вимиги до відповідача. 14 січня 2019 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та позивачем ФОП ОСОБА_1 був укладений договір № 14/01/2019 про відступлення права вимоги. Згідно із умовами зазначеного договору первісний кредитор ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» передала новому кредитору ФОП ОСОБА_1 свої права вимоги до боржників, зокрема, і до відповідача в розмірі 2 766 грн. 69 коп. Відтак у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування. 15.01.2019 року позивач надіслав поштовим зв`язком відповідачу ОСОБА_2 вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, в якому просив перерахувати суму боргу в розмірі 2 766 грн. 69 коп. у найкоротший термін. Проте відповідач ніяким чином на це не зреагував. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Крім того позивач просить стягнути на його користь з відповідача 768 грн. 40 коп. судового збору сплачений за подання даної позовної заяви, а також витрати у розмірі 7 684,00 грн. на оплату правової (правничої) допомоги адвоката відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги та актом приймання - передачі правової (правничої) допомоги.

12 листопада 2019 року ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, який відзиву суду не подав, до суду не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання повісткою, яка направлялася рекомендованим листом, який був повернутий поштовим відділенням у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що свідчить про те, що відповідач не бажає її отримувати, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення, а представник позивача не заперечив проти такого розгляду справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247, ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - ПрАТ «СК «ВУСО») та ОСОБА_4 (надалі - Страхувальник), було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АК/3375330 від 02.03.2017 року (надалі - Поліс), за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер « НОМЕР_5 ».

17 вересня 2017 року близько 21 год. 10 хв. у м. Тернопіль по вул. 15 Квітня сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер « НОМЕР_5 », під керуванням відповідача та припаркованими автомобілями «Mersedes Vito», д.р.н. « НОМЕР_2 », «ВАЗ 21144», д.р.н. « НОМЕР_6 ВВ», та «ЗАЗ», д.р.н. « НОМЕР_7 9809 НОМЕР_3 », внаслідок чого вказані транспорті засоби отримали механічні пошкодження, а власники зазнали матеріального збитку.

Згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.12.2017 року по справі 607/15470/17, водій ОСОБА_2 17 вересня 2017 року о 21 год. 10 хв., керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер «RJA НОМЕР_1 », в дворі будинку № 2 по вулиці 15 АДРЕСА_1 , в порушення п.п. 2.3 (б), 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР), не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримувався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з припаркованими автомобілями: «Mersedes Vito», д.р.н. « НОМЕР_2 », «ВАЗ 21144», д.р.н. «ВО 9325 ВВ», та «ЗАЗ», д.р.н. « НОМЕР_4 », внаслідок чого вказані транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Також водій ОСОБА_2 , 17 вересня 2017 року о 21 год. 10 хв., керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf», д.р.н. «RJA 37365», в дворі будинку № 2 по АДРЕСА_2 15 АДРЕСА_1 , залишив місце дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), будучи до неї причетним, чим порушив вимоги п. 2.10 (а) ПДР., тобто скоїв правопорушення, за яке передбачена відповідальність згідно з ст. 122-4 та ст. 124 КпАП України.

Згідно ремонтної калькуляції №797169 від 28.03.2018 року та виставлених рахунків вартість відновлюваного ремонту автомобіля «ВАЗ 21144», державний номерний знак « НОМЕР_8 » склала - 5 476,67 грн. Факт ДТП 17.09.2017 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 10111-24 від 19.10.2018 року. За заявою потерпілої особи ОСОБА_3 власника автомобіля «ВАЗ 21144», державний номерний знак НОМЕР_8 , виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування (Поліс), на підставі страхового акту № 10111-24 від 19.10.2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило гр. ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 2 766 грн. 69 коп., що підтверджується платіжним дорученням №23528 від 19.10.2018 року.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ст. 20 ЗУ "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (на далі - ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховий поліс це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (п. 1.8. «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»),

У відповідності до ст. 5 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Як вказує п. 22.1 ст. 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 28 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч. 1, 3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 38.1.1 (в) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія ТЗ, який спричинив ДТП: - в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

14 січня 2019 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та позивачем ФОП ОСОБА_1 укладений договір № 14/01/2019 про відступлення права вимоги (надалі - договір № 14/01/2019 від 14 січня 2019 року).

Згідно із пунктом 2.1. договору № 14/01/2019 від 14 січня 2019 року у відповідності до умов цього договору первісний кредитор ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» передає (відступає) новому кредитору ФОП ОСОБА_1 свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені договором. Пунктом 2.2. договору № 14/01/2019 від 14 січня 2019 року передбачено, що загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступається згідно з цим договором, складає 2517297 грн. 80 коп., згідно з Реєстром, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена у Додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до пункту 4.1. договору № 14/01/2019 від 14 січня 2019 року ціна договору складає 82867 грн. 31 коп.

У пункті 6 Додатку № 1 до договору № 14/01/2019 від 14 січня 2019 року, ОСОБА_2 є боржником, зазначена сума страхового відшкодування в розмірі 2 766 грн. 69 коп. та сума боргу відповідача - 2 766 грн. 69 коп.

Згідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини.

Так, відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З вищенаведеного вбачається те, що в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування, а до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.

З метою досудового врегулювання спору, 15.01.2019 року позивачем на адресу відповідача ОСОБА_5 було направлено АКТ (Вимогу) № 10111-24 про відшкодування збитків в порядку регресу, а також 04.10.2019 року відповідачеві було повторно направлено АКТ (Вимогу) № 10111-24 про відшкодування збитків в порядку регресу про що свідчить фіскальний чек від 04.10.2019 року (відстеження рекомендованого листа 528), однак відповідач коштів в розмірі 2 766 грн. 69 коп. не сплатив.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Станом на день розгляду справи, відповідачем ОСОБА_2 не подано суду доказів сплати в користь позивача коштів в розмірі страхового відшкодування, тому згідно з положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України позивач отримав право вимоги до відповідача на таке відшкодування у примусовому порядку на підставі рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку порушені права позивача відповідачем, тому позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 2766 грн. 69 коп. завданих збитків.

Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

На підтвердження факту витрат на оплату послуг адвоката заявником надано договір № 6 про надання правової (правничої) допомоги від 01.02.2019 року укладений між ФОП « ОСОБА_1 », з одного боку (надалі - «Клієнт»), та Адвокатським об`єднанням «МАЗУРЕНКО ВОЙТЮК ТА ПАРТНЕРИ» в особі керівника, Адвоката Мазуренко Сергія Сергійовича, який діє на підставі Статуту адвокатського об`єднання, та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 18.05.2017 року № 6069/10 (надалі - Адвокат). За умовами вказаного договору, фахівцем у галузі права, який дійсно надає позивачу правничої допомоги у цій справі є - адвокат Самойленко П.М. та адвокат Мазуренко С.С., що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги та ордером на представництво адвокатом.

Згідно Додаткової Угоди №1 з Актом прийманняпередачі правничої допомоги до Договору №5від 01.02.2019 року, вартість компенсації витрат на правову допомогу надану позивачу становить 7684,00 грн. виходячи з наступних наданих послуг і виконаних робіт: вивчення матеріалі справи та формування позиції 3 години, вартістю 2305,20 грн, підготовка позовної заяви 3 години вартістю 2305,20 грн., підготовка процесуальних документів у кількості для подання позову до суду 1 година вартістю 768,40 грн., представництво інтересів позивача у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області 1 година вартістю 1921,00 грн., підготовка клопотань до суду 0,5 год. вартістю 384,20 грн.

Квитанцією до прибуткового касового ордеру №010/07/16 підтверджується оплата позивачем ФОП ОСОБА_1 коштів в сумі 7684,00 грн. згідно вищевказаного договору про надання правничої допомоги.

Разом з тим, згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвокат та має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Факт безпосереднього представництва адвокатом ОСОБА_6 та адвокатом Мазуренко С.С., інтересів позивача в Тернопільському міськрайонному суді доведено не було, оскільки позовна заява, як і інші клопотання від представника позивача надійшли до суду поштовою кореспонденцією, в судових засіданнях представники позивача участі не брали, а відтак вказана в Акті прийому передачі від 21.10.2019 року послуга правової допомоги - представництва інтересів позивача у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області вартістю 1921,00 грн. не надавалася.

Таким чином, суд вважає, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, підлягає зменшенню до 5763 грн. 00 грн., які слід стягнути в користь позивача з відповідача.

У зв`язку із задоволенням позову відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем, в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12-13, 81, 82, 89-90, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 280, 284, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , завдані збитки в порядку регресу у розмірі 2766 грн. 69 коп., суму сплаченого судового збору в розмірі 768 грн. 40 копійок, витрати на правову допомогу в розмірі 5763 грн. 00 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення суду складено 24 грудня 2019 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак