Справа № 524/7795/19
Провадження №2/524/2824/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019 року Автозаводський районний суд м Кременчука в складі:

головуючого судді Предоляк О.С.

при секретарі судового засідання Яковлєвій К.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання угоди дійсною, -

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання угоди дійсною.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 лютого 1998 року між ним, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір міни, відповідно до якого квартиру АДРЕСА_1 даний час), в АДРЕСА_2 вони обміняли на квартиру АДРЕСА_3 . Даний договір зареєстровано Кременчуцькою товарною біржею за р.№115-Н від 16.02.1998 року.

Право власності на підставі вищевказаного договору міни зареєстровано у КП «Кременчуцьке МБТІ», що підтверджується довідкою від 03.10.2019 року за вих.№61/4584.

На даний час ОСОБА_1 має намір відчужити свою частку квартири, а тому звернувся до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовського А.Г., однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Так, підставою для відмови вказано те, що на момент укладення договору міни ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були, відповідно, неповнолітньою і малолітньою особами, у зв`язку із чим не могли бути членами біржі. З огляду на зазначене, згідно з вимогами статей 227, 242 Цивільного кодексу Української РСР договір міни, укладений на Кременчуцькій товарній біржі 16.02.1998 року і зареєстрований під № 175-Н, підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відомості щодо Кременчуцької товарної біржі станом на 24.10.2019 року відсутні. На даний час такої організації немає.

У зв`язку з цим, позивач змушений звернутись до суду про визнання угоди, а саме договору міни, посвідчений Кременчуцькою товарною біржею за р.№115-Н від 16.02.1998 року, дійсним.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явились, про дату розгляду справи повідомлялись належним чином. Надали відзив.

Треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до суду не з`явились, до суду направили заяву про розгляд справи без їх участі, позов просили задовольнити.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

16 лютого 1998 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з іншої сторони укладено договір міни, відповідно до якого квартиру АДРЕСА_1 даний час), в будинку АДРЕСА_2 позивач та треті особи обміняли на квартиру АДРЕСА_3 . Даний договір зареєстровано Кременчуцькою товарною біржею за р.№115-Н від 16.02.1998 року.

Право власності на підставі вищевказаного договору міни зареєстровано у КП «Кременчуцьке МБТІ».

З метою розпорядження нерухомістю ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовського А.Г. 21.10.2019 року позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові зазначено, що на момент укладення договору міни ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були, відповідно, неповнолітньою і малолітньою особами, у зв`язку із чим не могли бути членами біржі. З огляду на зазначене, згідно з вимогами статей 227, 242 Цивільного кодексу Української РСР договір міни, укладений на Кременчуцькій товарній біржі 16.02.1998 року і зареєстрований під № 175-Н, підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відомості щодо Кременчуцької товарної біржі станом на 24.10.2019 року відсутні.

Виходячи з положень ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», на біржах здійснюються біржові операції, що мають відповідати сукупності поставлених до них вимог. Біржова угода укладена через брокерські контори в особі брокерів, які є членами біржі; біржова угода від 16.02.1998 року була подана до реєстрації та зареєстрована на біржі 16.02.1998 року за № 115-Н, тобто в день укладення угоди, що не суперечить вимогам ст. 15 Закону України «Про товарну біржу».

У відповідності ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» вбачається, що зареєстровані на біржі угоди не підлягають нотаріальному посвідченню і вважаються укладеними з моменту реєстрації їх на біржі, тому біржові угоди про відчуження нерухомого майна, для яких законодавство України не встановлює обов`язкову нотаріальну форму, можуть виступати правовстановлювальними документами на підставі п. 9 Переліку право встановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна, що є додатком до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджену Наказом Міністерства юстиції України за № 7/5 від 07.02.2002 року (у редакції наказу Міністерства Юстиції України від 28.01.2003 року за № 6/5).

Відповідно до положень ст. 241 ЦК УPCP 1963 року, що була чинна на момент спірних правовідносин, визначалося, що договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

У ст. 242 ЦК У УРСР вказано, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.

Право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею 15 Закону України „Про товарну біржу № 1956-ХП від 10.12.1991 року.

На даний час у відповідності зі ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєї власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 227 ЦК України договір купівлі-продажу будинку повинен бути нотаріально посвідчений. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Відповідно до ч. 1 ст.355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суд встановив, що на момент укладання біржового договору міни така угода була законною, відчужувачі мали право на розпорядження майном, яке передавалось у міну, порушень прав інших осіб, у тому числі дітей, при цьому не відбулося.

У позивача наявний правовстановлюючий документ, технічний паспорт на спірне майно.

Під час укладення договору міни нерухомості волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Угода була направлена на реальне настання правових наслідків. Сторони досягли згоди з істотних умов угоди, але через юридичну необізнаність звернулись на біржу для укладення цієї угоди. А так суд задовольняє позовні вимоги про визнання угоди дійсною.

Судові витрати необхідно розподілити згідно ст. 141 ЦПК України

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. 58 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 328, 331, 1217, 1218, 1261, 1270 ЦК України, ст. ст. 3-15, 76, 82, 258, 259, 263, 265, 268,273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання угоди дійсною - задовольнити.

Визнати договір міни, укладений від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , з однієї сторони, та від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з другої сторони, зареєстрований Кременчуцькою товарною біржею за р.№115 - від 06.02.1998 року, дійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до я Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Автозаводський районний суд м.Кременчука.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: О.С Предоляк