ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 403/214/19

провадження № 22-ц/4809/1727/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області (суддя Годованець І. А.) від 19 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

23 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів у сумі 22000,00 грн.

Свою вимогу позивачка мотивувала тим, що 21 травня 2017 року на підставі попередньо досягнутої між нею і відповідачкою домовленості про купівлю-продаж будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вона сплатила відповідачці аванс у сумі 22000,00 грн. Договір купівлі-продажу мав бути укладений між ними впродовж одного місяця. Проте, виявилося, що ОСОБА_2 не являється власником цього будинку і не має права його продажу так, як права на нього нею не оформлено. Добровільно повернути аванс відповідачка відмовилася.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

09 липня 2019 року ОСОБА_2 пред`явила до ОСОБА_1 зустрічний позов про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 28000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вони досягли попередньої домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, що підтверджується письмовим доказом - розпискою, і відбулося часткове його виконання, але ОСОБА_1 ухилилася від нотаріального посвідчення договору, а тому суд може визнати такий договір дійсним з підстав, передбачених ч. 2 ст. 220 ЦК України. Враховуючи, що ОСОБА_1 сплатила неповну ціну за будинок, з неї належить стягнути 28000,00 грн боргу.

Короткий зміст рішення суду

Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , а також в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову, суд ходив з того, що договір-купівлі продажу нерухомого майна та попередній договір про той самий предмет підлягають нотаріальному посвідченню, проте сторони не уклали договору в належній формі, а тому досягнуті між ними домовленості є нікчемними. У зв`язку з цим передані позивачкою відповідачці кошти не являються завдатком, а за своєю правовою природою це аванс. Отже, вимоги позивачки про стягнення завдатку є безпідставними.

Вирішуючи зустрічний позов, суд вказав, що між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу, а тому він не може бути визнаний судом дійсним. За відсутності договору, вимоги відповідачки про стягнення боргу, який виник, нібито, через невиконання договору, є необґрунтованими.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивачка просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2019 року в частині вирішення її позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь 22000,00 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що на переконання позивачки рішення суду в частині первісного позову є незаконним та необґрунтованим. Погоджуючись з висновком суду про те, що сплачені нею відповідачці кошти являються авансом, а не завдатком, позивачка вказує, що суд не розібрався її позовними вимогами так, як вона просила повернути їй саме аванс.

Узагальнені доводи відзиву відповідача на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка зазначила, що суд першої інстанції повно і правильно встановив обставини справи, правильно визначив виниклі між сторонами правовідносини та вирішив спір відповідно до закону. Суд обґрунтовано визнав безпідставними вимоги позивачки про стягнення завдатку.

Позиції сторін, висловлені в судовому засіданні

Позивачка на виклик суду особисто в судове засідання не з`явилася, а її представник адвокат Гончаренко В. О. підтримав вимог апеляційної скарги.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Прибора І. І. заперечили проти апеляційної скарги, просили суд залишити її без задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

З письмової розписки від 21 травня 2017 року виданої ОСОБА_2 суд встановив, що вона отримала від ОСОБА_1 завдаток в сумі 22000,00 грн за будинок у АДРЕСА_2 Устинівка по АДРЕСА_3 П`ятої сотні .

Суд також встановив, що договір купівлі-продажу будинку між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не укладено.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Устинівського районного нотаріального округу Трутень О. Я., спадкоємцем щодо майна померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є у рівних частках, по Ѕ частці, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Спадщина складається з: житлового будинку з господарськими побутовими будівлями АДРЕСА_1 .

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення, в частині, яка перевіряється, не відповідає.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 22000,00 грн, у рахунок повернення авансового платежу, оскільки на виконання попереднього договору основний договір купівлі-продажу житлового будинку укладено не було. При цьому позивачка посилалася на положення ч. 2 ст. 570 ЦК України про аванс.

Вимог про стягнення з відповідачки завдатку, тобто на підставі норми ч. 1 ст. 570 ЦК України, позивачка не заявляла.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проте суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , послався на положення ч. 1 ст. 570 ЦК України, на підставі яких, нібито, позивачка пред`явила свою вимогу. При цьому суд дійшов висновку, що сплачені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 22000,00 грн за своєю природою являються авансом за майбутню купівлю-продаж будинку, а оскільки стягнення авансу позивачка не вимагала, натомість сплату завдатку не довела, то суд вважав її вимоги недоведеними.

Таким чином, суд невірно встановив правову природу пред`явленого ОСОБА_1 позову, перекрутив суть її вимоги.

Крім того, у розумінні цивільного процесуального закону підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а не стаття закону, на яку він посилається.

Встановлення правовідносин сторін і правової норми, яка до них застосовуються являється обов`язком суду (п. 3, 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Суд першої інстанції вважав доведеними обставини, якими позивачка обґрунтовувала свою вимогу про стягнення коштів, але вважав, що вона невірно визначила норму права, якою регулюються правовідносини сторін, та неправильно визначила предмет спору.

Проте такий висновок суду є абсолютно хибним.

Допущене Устинівським районним судом Кіровоградської області порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права є безумовною підставою для скасування судом апеляційної інстанції помилкового судового рішення, в оскаржуваній його частині, з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи виниклий між сторонами у справі спір про стягнення коштів, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку, як способу виконання зобов`язання, може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між ОСОБА_2 , як продавцем, і ОСОБА_1 , як покупцем, укладено не було, а сторони лише попередньо домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана ОСОБА_1 ОСОБА_2 грошова сума 22000,00 грн є авансом, який підлягає поверненню позивачці у зв`язку з не укладенням договору купівлі-продажу, а не завдатком.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12, і є незмінним.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Зважаючи на те, що обставини справи судом першої інстанції встановлені повно і правильно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні спору, оскаржуване судове рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову про стягнення авансу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2019 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 22000,00 (двадцять дві тисячі) грн. авансу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2019 року.

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді А.М. Головань

С. І. Мурашко