КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 2604/3516/2012
Головуючий у першій інстанції - Виниченко Л.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владіміровій О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Автозаводський відділ державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції із заявою та просила визнати виконавчий лист №2604/3516/2012, виданий Дніпровським районним судом міста Києва 31 травня 2012 року таким, що не підлягає виконанню.

Заяву мотивовано тим, що 11 березня 2016 року Автозаводським ВДВС м.Кременчука Кременчуцького МУЮ Полтавської області було відкрито виконавче провадження № 50416657 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2604/3516/2012.

Про наявність даного виконавчого провадження заявник дізналась 05 березня 2019 року, коли за місцем її роботи - ТОВ «Тілікум» надійшла вимога державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату. Того ж дня заявник ознайомилась із матеріалами виконавчого провадження № 50416657. Зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження відсутня постанова про його відкриття та докази направлення заявнику будь-яких документів.

Заявник посилається на те, що виконавчий лист не відповідає встановленим вимогам до виконавчого документа, оскільки не містить інформації про номер рішення третейського суду, на виконання якого його видано, а № 2604/3516/2012 закріплено за іншою справою, що розглядалась Дніпровським районним судом міста Києва в інші дати, ніж вказано у виконавчому листі, що суперечить вказаним у документі датам набрання законної сили рішенням.

В своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становить 1 рік від дня набрання рішенням законної сили. Виконавчий лист № 2604/3516/2012, без зазначення дати та номеру рішення третейського суду, видано 31 травня 2012 року, а виконавче провадження відкрито 11 березня 2016 року, тобто з пропуском строку.

Крім того вказує, що до отримання виконавчого листа № 2604/3516/2012, стягувач вже звертався та отримував інший виконавчий лист № 6-894/08 з приводу стягнення з ОСОБА_1 коштів за договором № 720/1-078 від 25 грудня 2007 року та отримував відповідні рішення, куди входило тіло кредиту у розмірі 307 500,00 грн. проценти, комісії, пеня та штрафи, що вказує, на повторність стягнення за оскаржуваним виконавчим листом.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,яку мотивовано тим, що справа № 2604/3516/2012 стосується стягнення на користь АТ «Укрсоцбанк» коштів з громадянина ОСОБА_3 , до якого заявник ОСОБА_1 не має жодного відношення та з яким не знайома. Водночас, в Дніпровському районному суді міста Києва наявна справа №2604/1452/2012 за заявою АТ «Укрсоцбанк» про надання дозволу на виконання рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків №534/11 від 15 червня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів за кредитним договором № 720/1-078, а також справа № 6-894/08 за заявою АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі філії Полтавської обласної філії акціонерно-комерційного банку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 03 жовтня 2008 року про звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 325 189,28 грн. А згодом відкрито й два виконавчі провадження: № 50416777 від 11 березня 2016 року за виконавчим листом №6-894/08, що виданий 12 січня 2009 року та № 50416657 від 11 березня 2016 року за виконавчим листом 2604/3516/2012, що виданий 31 травня 2012 року.

Викладене вище, як зазначає апелянт, свідчить про допущення до виконання спірного виконавчого листа, який включає в себе суми, щодо яких вже здійснюється стягнення в рамках виконавчого провадження № 50416777.

Також апелянт вказує, що відхиляючи доводи заявника щодо пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання суд першої інстанції посилався на подані ВДВС матеріали, відповідно до яких перше пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2604/3516/2012 мало місце 24 липня 2012 року, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відсутність порушення стягувачем строку. Проте, як зазначає заявник, такий висновок суду є помилковим, адже заявником надано лист від 18 березня 2019 року № 20696 за підписом начальника ВДВС, згідно якого даний виконавчий лист вперше було пред`явлено до виконання лише 29 травня 2016 року. Заявник акцентує, що судом першої інстанції не було надано мотивів та нормативного обґрунтування з якого відхилено доводи заявника і прийнято доводи стягувача.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2604/3516/2012, виданий 31 травня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва.

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

При апеляційному перегляді вказаної ухвали, представник ОСОБА_1 , адвокат Шипов К.Ю. підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, оскільки суд першої інстанції не правильно застосував норму матеріального права. Зокрема, із матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист, який заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню, був виданий Дніпровським районним судом м. Києва 31 травня 2012 року на виконання рішення постійно діючого третейського суду при АУБ від 15 червня 2011 року. Вперше зазначений виконавчий документ був пред`явлений для виконання 23 липня 2012 року тобто з пропуском річного строку для виконання визначено ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону станом на час пред`явлення виконавчого листа для виконання. ОСОБА_1 не була повідомлена належним чином ні про розгляд вказаного питання Дніпровським районним судом м. Києва у 2012 році, ні про відкриття виконавчого провадження, аж до березня 2016 року, коли на її роботу прийшов лист державного виконавця про утримання з її заробітної плати коштів на виконання зазначеного рішення третейського суду. З врахуванням викладених обставин просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник стягувача - АТ «Укрсоцбанк», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, тому апеляційний суд з врахуванням вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України провів розгляд у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції обґрунтовував свій висновок тим, що його було видано на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 червня 2011 року у справі №534/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредитному договору. Жодних доказів того, що вказане рішення третейського суду по справі скасовано сторонами не було надано. Також вказано, що стягувачем не було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки він подавався на виконання стягувачем декілька разів, що, в свою чергу, свідчить про переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону на час першого пред`явлення до виконання у липні 2012 року ) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною другою статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Отже, за загальним правилом, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в тому числі і третейського, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Зазначення судом у виконавчому листі іншого строку пред`явлення його до виконання не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом.

Зазначений правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-711цс15.

Із матеріалів справи, яка переглядається, вбачається, що рішення постійно діючого третейського суду у справі №534/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору №720/1-078 укладеного 25 грудня 2007 року було оголошено в судовому засіданні 15 червня 2011 року (а.с.3,4 справи №6/2604/1452/12) .

Відповідно до вимог ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

Стаття 57 Закону України "Про третейські суди" передбачає, що рішення третейського суду, яке не виконано добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку та в строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження".

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що рішення третейського суду у справі № 354/11 було ухвалено 15 червня 2011 року тому останнім днем коли виконавчий лист міг бути пред`явлений до виконання є 14 червня 2012 року.

Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист на виконання вказаного рішення постійно діючого третейського суду був виданий 31 травня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва згідно до ухвали цього ж суду від 17 квітня 2012 року ( справа №6/2604/1452/2012) та повинен бути пред`явлений до виконання до 14 червня 2012 року, однак фактично був пред`явлений лише 23 липня 2012 року тобто поза межами строку визначеного ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження». Доказів проте, що вказаний процесуальний строк був поновлений у судовому порядку представником стягувача ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду подано не було, і суд першої інстанції про це в своїй ухвалі не зазначав.

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Оскільки стягувач пропустив визначений ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому й обов`язок боржника виконувати зазначене рішення суду відсутній.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Так як судом неправильно застосовано норми матеріального права, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з прийняттям нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 432 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2019 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий лист виданий Дніпровським районним судом міста Києва 31 травня 2012 року у справі №6-5560/11 (провадження № 6/2604/1452/2012) щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості по кредитному договору в сумі 501018,48 грн. та третейського збору в сумі 5410, 18 грн. на підставі рішення третейського суду при Асоціації українських банків від 15 червня 2011 року у справі №534/11 таким, що не підлягає виконанню.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Мотивований текст постанови виготовлено 26 вересня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв