КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 362/741/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Кравченко Л.М.

24 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Андрієнко А.М.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та просила поділити спільне майно подружжя, а саме визнати житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами що розташований по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і провести його поділ в рівних частинах,визнавши за нею право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки, на якій він розташований, а інші частини нерухомого майна залишити у власності відповідача.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2019 року позов задоволено. Визнано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:020:0021, що розташована по АДРЕСА_1 . Іншу частину житлового будинку та земельної ділянки залишено у власності відповідача.

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою та просив ухвалити додаткове рішення, яким вказати:

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9708/2019
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , залишивши у власності ОСОБА_1 1/2 частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:020:0021, що розташована по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у даній справі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі. Посилається на невідповідність оскаржуваної ухвали нормам матеріального та процесуального права, дійсним обставинам справи і вимогам закону. В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд ухвалюючи рішення не зазначив, яка саме частина будинку та земельної ділянки залишилась у власності відповідача. Зазначає, що державний реєстратор на звернення відповідача повідомив про неможливість зареєструвати за ним право власності, оскільки в рішенні суду не визначено, яка частка залишилась за ОСОБА_1 .

Звертає увагу на те, що відповідач просить винести додаткове рішення, яке не змінює по суті основного рішення та не містить в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, та не вирішує вимоги, не дослідженні в судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначила, що стосовно заявлених позовних вимог судом було прийнято рішення.

Сторони справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи про причини неявки суд не повідомили.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності сторін справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з позовом про поділ спільного майна подружжя 15.02.2018 звернулась ОСОБА_2 , а тому, вирішуючи спір по суті, в межах заявлених позивачем позовних вимог судом було вирішено питання поділу спільного майна подружжя та виділено останній 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки. Відповідач ОСОБА_1 з позовними вимогами (зустрічним позовом) про виділення йому частки спільного майна подружжя не звертався.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та просила поділити спільне майно подружжя, а саме визнати житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами що розташований по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і провести його поділ в рівних частинах,визнавши за нею право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки, на якій він розташований, а інші частини нерухомого майна залишити у власності відповідача (а. с. 3-6).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2019 року позов задоволено. Визнано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:020:0021, що розташована по АДРЕСА_1 . Іншу частину житлового будинку та земельної ділянки залишено у власності відповідача (а. с. 51-54).

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою та просив ухвалити додаткове рішення, яким вказати:

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , залишивши у власності ОСОБА_1 1/2 частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:020:0021, що розташована по АДРЕСА_1 (а. с. 57-58).

ОСОБА_1 зазначив, що суд не вказав, яка саме частина спірного будинку та земельної ділянки залишилась у власності відповідача відповідно до позовних вимог, а тому звернувся до суду із відповідною заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430цього Кодексу.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею ст. 270 ЦПК України.

Встановлено, що з позовом про поділ спільного майна подружжя 15.02.2018 звернулась ОСОБА_2 , та вирішуючи спір по суті, в межах заявлених позивачем позовних вимог судом було вирішено питання поділу спільного майна подружжя та виділено останній 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки. Іншу частину житлового будинку та земельної ділянки залишено у власності відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищевикладене та те, що судом першої інстанції відповідно до заявлених позовних вимог прийнято рішення, колегія суддів вважає висновки суду про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд ухвалюючи рішення не зазначив, яка саме частина будинку та земельної ділянки залишилась у власності відповідача не можуть бути підставою для скасування ухвали суду відповідно до цивільно-процесуального права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в резолютивній частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2019 року зазначено, що іншу частину житлового будинку та земельної ділянки залишено у власності відповідача.

Таким чином, якщо ОСОБА_1 незрозуміло, яка саме частина будинку та земельної ділянки залишилась у його власності відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2019 року він не позбавлений можливості звернення до суду із відповідною заявою про роз`яснення рішення суду.

За наведеного, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 26.09.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: А.М. Андрієнко

І.М. Вербова