Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 752/4239/15-ц

провадження № 61-21062св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

відповідач -публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року у складі судді Шевченко Т. М. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Левенця Б. Б., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») про визнання кредитного договору недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір від 18 червня 2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 269 357 доларів США зі сплатою 13,5 % річних строком до червня 2033 року.

У той же день для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір іпотеки, яким ОСОБА_1 передала в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Також для забезпечення виконання умов за вказаним кредитним договором між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки від 18 червня 2008 року, за яким ОСОБА_2 зобов`язався солідарно із позичальником відповідати за виконання зобов`язань за кредитним договором.

Вважали зазначений кредитний договір недійсним, оскільки його умови не відповідають вимогам закону. При його укладенні сторонами не було досягнуто домовленості щодо всіх існуючих умов цього договору, крім того договір містить дискримінаційні та несправедливі умови, що призвело до суттєвого дисбалансу інтересів сторін.

Також, всупереч вимогам законодавства ПАТ «Укрсоцбанк» не передбачив у кредитному договорі орієнтовну сукупну вартість кредиту, виражену в простій зрозумілій формі у національній валюті.

Зазначали, що кредитний договір містить інші несправедливі умови, зокрема положення про право ПАТ «Укрсоцбанк» підвищувати відсотки, дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що ставить в тяжке несправедливе становище споживача в договірних зобов`язаннях.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визнати кредитний договір від 18 червня 2008 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , недійсним та у порядку застосування наслідків недійсності кредитного договору визнати недійсними: договір іпотеки від 18 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк»; договір поруки від 18 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк». Крім того, просили застосувати двосторонню реституцію.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач була ознайомлена з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками невиконання зобов`язань за договором, що підтверджується її особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що інформація, яка викладена у пункті 1.1.1 та у додатку № 1 до кредитного договору за своєю суттю є інформацією про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та розмір реальної процентної ставки. Крім того, 18 червня 2008 року ОСОБА_1 було надано попередній розпис сукупної вартості кредиту, що підтверджується її особистим підписом, тому доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що вони не були ознайомлені з умовами кредитування та сукупною вартістю кредиту є безпідставними, правові підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просили оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позов у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , цивільну справу № 752/4239/15-ц витребувано з Голосіївського районного суду м. Києва.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Осіяну О. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що всупереч вимогам законодавства ПАТ «Укрсоцбанк» не передбачило у кредитному договорі орієнтовну сукупну вартість кредиту, виражену в простій зрозумілій формі у національній валюті. Зазначали, що кредитний договір містить інші несправедливі умови, зокрема положення про право ПАТ «Укрсоцбанк» підвищувати відсотки, дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що ставить у несправедливе становище споживача у договірних зобов`язаннях.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір, за яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 269 357 доларів США зі сплатою 13,5 % річних строком до червня 2033 року.

У той же день для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір іпотеки, яким ОСОБА_1 передала в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Також для забезпечення виконання умов за вказаним кредитним договором між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки від 18 червня 2008 року, за яким ОСОБА_2 зобов`язався солідарно із позичальником відповідати за виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору від 18 червня 2008 року сторони погодили суму кредиту у розмірі 269 357 доларів США, проценти за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних, строк погашення кредиту - до червня 2033 року. Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведено у додатку № 1 до кредитного договору, що є його невід`ємною частиною. Порядок погашення кредитної заборгованості визначено у пункті 1.1.1 кредитного договору.

Порядок погашення кредиту визначено у пункті 1.1.1 кредитного договору.

Сторони визначили суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, порядок погашення кредиту та сплати процентів, відповідальність сторін за порушення умов договору тощо.

Як на час укладення кредитного договору, так і протягом дії цього договору ОСОБА_1 була згодна з умовами цього договору. Крім того, заявник була вільною як у виборі фінансових установ для отримання кредиту, так і у виборі форми кредитування.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Доводи касаційної скарги про те, що судами при ухваленні оскаржуваних судових рішень неправильно застосовано положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними з наступних підстав.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Отже, у цій справі суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними положень кредитного договору, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно зі статтею 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Вирішуючи цей спір, суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що позивач була ознайомлена з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками невиконання зобов`язань за договором, що підтверджується її особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину. Крім того, інформація, яка викладена у пункті 1.1.1 та у додатку № 1 до кредитного договору за своєю суттю є інформацією про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та розмір реальної процентної ставки. Разом з тим, що 18 червня 2008 року ОСОБА_1 було надано попередній розпис сукупної вартості кредиту, що підтверджується її особистим підписом, тому доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що вони не були ознайомлені з умовами кредитування та сукупною вартістю кредиту є безпідставними, правові підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними відсутні.

Також є обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій, що вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності кредитного договору та визнання недійсними договорів іпотеки від 18 червня 2008 року та поруки від 18 червня 2008 року, а також застосування до них двосторонньої реституції є похідними, а тому не підлягають задоволенню.

Посилання в касаційній скарзі на необхідність проведення судової економічної експертизи безпідставні, оскільки підставою її проведення позивачі вважали необхідність обчислення розміру грошових коштів, які підлягають поверненню, проте вимога про стягнення сум за кредитним договором у цій справі пред`явлена не була і судами не розглядалися.

Доводи касаційної скарги щодо несправедливості умов кредитного договору про сплату комісії не приймаються судом до уваги, оскільки такі вимоги позивачами до суду першої інстанції не заявлялися і судом не досліджувалися.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судових рішень, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара