465/2914/10
4-с/465/42/19
У Х В А Л А

судового засідання

08.02.2019 м. Львів

Франківський районний суд міста Львова,

у складі

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУ юстиції у Львівській області ОСОБА_2, від 24.06.2016 р.-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на постанову державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУ юстиції у Львівській області ОСОБА_2, від 24.06.2016 р.

Скаргу мотивує тим, 24 червня 2016 року державний виконавець Франківського відділення ДВС м. Львова ОСОБА_2 виніс постанову у виконавчому провадженні №48684625 за виконавчим листом, виданим 23 жовтня 2012 року Франківським районним судом м. Львова у справі №2-2914/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист прав споживачів.

Згідно з вищевказаним листом, боржник ОСОБА_3 зобовязаний сплатити на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 4000 грн.

Оскільки державний виконавець не встановив місця проживання боржника, відповідно не розшукав майно за місцем його проживання, не оголошував у розшук самого боржника, просить, просить скаргу задоволити.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявилася, причини неявки суду не повідомила.

Державний виконавць Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУ юстиції у Львівській області ОСОБА_4 на розгляд скарги не зявився, про причини неявки суду не повідомив, однак, відповідно до ст. 450 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Розглянувши матеріали скарги та встановивши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2010 року Франківським районним судом м. Львова прийнято заочне рішення у справі №2-2914/2010 про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 10 700 грн. суми завданої матеріальної шкоди внаслідок невиконання зобовязання; стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 4000 грн. суми завданої моральної шкоди; стягнення з ОСОБА_3 в користь держави 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та 51 грн. державного мита в дохід держави.

08 серпня 2012 року Ухвалою Франківського районного суду м. Львова заяву видано дублікат виконавчого листа у справі №2-2914/10 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 4000 грн. 00 коп. завданої матеріальної шкоди.

24.06.2016 року постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУ юстиції у Львівській області ОСОБА_2 виконавчий документ №2-2914/10 виданий 23.10.2012 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4000 грн. повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець з метою захисту інтересів стягувача може самостійно безоплатно одержувати від установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій, пояснення, довідки чи інформацію, у тому числі конфіденційну.

Підстави повернення виконавчого документа стягувачу визначені ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, п.2 ч.1 передбачено можливість повернення виконавчого документу якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились без результатними.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що застосована державним виконавцем норма закону, у даному випадку є передчасною, оскільки це суперечить вимогам ст. 18 ЦПК України згідно з якою, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові до виконання. Державним виконавцем не надано суду доказів вжиття заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для примусового виконання виконавчого листа.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що постанова про повернення виконавчого документа заявнику є передчасною, подана скарга підставна та підлягає до задоволення , постанова про повернення виконавчого документа стягувачові від 24.06.2016 року , підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18,260,447,450 ЦПК України, ст.ст. 12, 27,30, 31,32, 34,36, 89 Закону України "Про виконавче провадження", суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ОСОБА_2 - задоволити.

Скасувати постанову державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУ юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу №2-2914/10 виданого 23.10.2012 року Франківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4000 грн. на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційну скаргу на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя: Ванівський Ю.М.