РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/5808/16-ц

Провадження № 2/643/83/19

24.01.2019 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Майстренко О.М. за участю секретаря - Постульги О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

27.05.2016 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, в якому просить усунути від права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідача ОСОБА_2.

21.06.2016 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про усунення її від права на спадкування, в якому просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу.

22.06.2016 ухвалою Московського районного суду м. Харкова провадження у справі відкрито та справу призначено до попереднього розгляду.

25.08.2016 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про усунення її від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на частину квартири АДРЕСА_1, загальна площа квартири 44,00 кв.м., житлова площа квартири 27,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на правову допомогу.

27.10.2016 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про усунення її від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на день смерті був зареєстрований за адресою їх спільної з батьком квартири АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_1 - єдина дочка померлого. ОСОБА_4 не мав інших спадкоємців першої черги спадкування. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, що складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Як виявилося, ОСОБА_4 05 листопада 2012 року склав заповіт на користь своєї сестри ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом 12-ї ХДНК Толстолужською О.В. За життя ОСОБА_4 ніяких конфліктів з позивачем не мав, у них були добрі стосунки. Після фактичного припинення шлюбних стосунків батьків у 1992 році, позивач залишилася мешкати в квартирі, де вони з батьком були зареєстровані, але батько в ній не мешкав до дня смерті, бо мешкав з іншою жінкою. Позивач не намагалася позбавити ОСОБА_4 права користування квартирою у зв'язку з відсутністю його понад встановлений житловим законодавством строк, не чинила йому перешкод в користуванні квартирою. 09 червня 2000 року позивач та ОСОБА_4 отримали свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким вони дійсно мають на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1. З часом ОСОБА_4 поїхав на заробітки та залишився мешкати в м. Ялта АР Крим, зв'язок з ним перервався. Позивач зберігала та поліпшувала експлуатаційний стан квартири і сплачувала комунальні платежі, в тому числі за батька. У листопаді 2012 року ОСОБА_4 приїхав до м. Харкова, у зв'язку з необхідністю оформлення пенсії за віком за місцем реєстрації. При цьому запропонував матері позивача ОСОБА_6 оформити в РАЦС розірвання формально існуючого шлюбу. Однак, 15.12.2012, в день призначений для реєстрації розірвання шлюбу, ОСОБА_4 в РАЦС не з'явився, на зв'язок не виходив. З цього часу від імені ОСОБА_4 почалися звернення до суду з позовами до колишньої дружини та дочки, метою яких було збільшення частки майна та стягнення грошей. В жодне судове засіданні ОСОБА_4 не з'являвся, заяв про розгляд справ без його участі суду не надавав, жодним чином з позивачем не контактував. У ході розгляду справ судом у 2013-2015 роках ОСОБА_2, що діяла за його довіреністю, пояснювала відсутність ОСОБА_4 його тяжкою хворобою. За час спільного проживання з сім'єю і після, ОСОБА_4 родинних стосунків зі своєю сестрою ОСОБА_2 не підтримував і не виявляв бажання до цього. На вимогу позивача забрати батька до їх спільної квартири, надавати йому допомогу та догляд, відповідач навмисно приховувала від позивача та суду інформацію про фактичне місце перебування ОСОБА_4 Самостійні спроби позивача розшукати батька з 2014 року не дали результатів. Про смерть батька позивач довідалася під час розшуку батька тільки 10 лютого 2016 року з повідомлення поліції, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, після тяжкої хвороби. Як повідомили позивача в день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , було здійснено кремацію ОСОБА_4 в крематорії смт. Жихар. В 12-й ХДНК повідомили, що відповідач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 13.11.2015. Ані про хворобу, ані про смерть, ані про поховання батька відповідач позивача не повідомила. Позивач вважає, що тяжко хворий батько став заручником свого заповіту. Відповідач приховувала місце перебування батька, потім взагалі ізолювала у віддаленому селищі, щоб він не скасував або не змінив заповіт. Відповідач не надавала йому необхідної медичної допомоги та догляду, чим прискорила його смерть для отримання його спадку. У зв'язку з чим позивач просила суд визнати ОСОБА_2 негідною спадкоємицею.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що після припинення сімейних відносин її батько мешкав з іншою жінкою, а мати - з іншим чоловіком. Однак, це не вплинуло на її відносини з батьком. Жодних конфліктів вони не мали, тому вона зберігала за ним право користування квартирою і сплачувала комунальні послуги і за нього, бо іншого житла батько не мав, як і не мав можливості заробити на нове житло. Вони разом з її ініціативи в 2000-му році приватизували квартиру. Батько в подальшому поїхав на заробітки в Крим, та залишився мешкати в м. Ялта АР Крим. Більше вона його не бачила, він з нею ніяким чином не спілкувався, зв'язок урвався. У листопаді 2012 року батько приїхав до м. Харкова, щоб оформити пенсію за віком та розірвати формально існуючий шлюб з матір'ю позивача. ОСОБА_4 з дочкою не зустрівся, але матері в присутності їх родички щодо квартири сказав, що залишить її дочці. З невідомих причин в РАЦС на розірвання шлюбу не з'явився. З 2013 року почалися від його імені позови до суду, в яких нібито він хотів визнати його право на квартиру, придбану матір'ю з іншим чоловіком; потім визнати його право користуватися більшою частиною в спільній з дочкою квартирі та виділити цю частку; звернувся з позовом про стягнення з дочки аліментів на його утримання. Як вбачається, всі позови були направлені на збільшення майна. Незважаючи на вимоги особистої явки, до суду він жодного разу не з'явився. ОСОБА_2, що діяла за його довіреністю, пояснювала його неявку тяжкою хворобою - цирозом печінки та неможливістю ходити у зв'язку з численними операціями ноги. Підписи на позовних заявах вочевидь були не його, не співпадали з підписом у паспорті та його довіреності. У судовому засіданні ОСОБА_1 вимагала повідомити місце перебування або телефон ОСОБА_4, щоб забрати батька у їх квартиру, допомагати та доглядати його, але ОСОБА_2 відмовилась. Що стосується ОСОБА_2, то ОСОБА_1 не бачила її з дитинства. Самостійно розшукати батька не вдалося, до своєї квартири ОСОБА_2 її разом з сестрою матері не впустила; сказала, що не знає, де він. Представнику ОСОБА_8 сказала, що ОСОБА_4 знаходиться у лікарні. Розшук в лікарнях м. Харкова був безрезультатним, як безрезультатним і звернення у 2014 році до міліції. При розгляді справи про користування спільною квартирою ОСОБА_2 пояснила суду, що ОСОБА_4 знаходиться на лікуванні в Ялті. ОСОБА_1 розшукала лікарню в смт Лівадія Ялта АР Крим, де 4 місяці лікувався батько, але як тільки прийшли запити з м. Харкова, він був виписаний і його розшуки обірвалися. Оскільки батько не міг отримувати пенсію у Криму, він матеріально залежав від ОСОБА_2 До позовної заяви від 05.11.2015 року про стягнення аліментів, як доказ, що батько тяжко хворий та потребує утримання дочкою, була долучена виписка з Богодухівської центральної лікарні. З виписки вбачається, що ОСОБА_4 знаходився там на лікуванні з 11 жовтня 2015 року з тяжкими захворюваннями, був доставлений швидкою допомогою, виписаний 31.10.2015 року у стані з високим ризиком для життя. Як указано у виписці до 2015 року мешкав у Криму. Тобто під час розгляду його позовів він не був в м. Харкові. ОСОБА_1 зверталася до лікарні для того, щоб дізнатися, з якої адреси був доставлений ОСОБА_4 в лікарню з інсультом та пролежнями. Як з'ясувалося, він був доставлений з с. Полкова Микитівка Богодухівського району, скільки часу до утворення пролежнів він знаходився в будинку в безпорадному стані невідомо. ОСОБА_1 звернулася до селищної ради по допомогу в розшуку батька, голова ради переслав її заяву до Богодухівського відділу поліції. Разом з чоловіком, своїм представником та дільничним інспектором поліції їздила до с. Полкова Микитівка за 70 км від міста, оглянула занедбану садибу, де останнім часом мешкав батько, поспілкувалася з сусідами. Вони розповіли, що в будинку якийсь час мешкав старий чоловік, що поблизу нема ані лікарні, ані аптек, навіть мобільний зв'язок не завжди. Потім їй повідомили з Богодухівської поліції, що її батько помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харкові, за адресою квартири ОСОБА_2 При розгляді відділом поліції Фрунзенського району м. Харкова заяви ОСОБА_1 про причини смерті та обставини поховання батька їй повідомили, що батько помер у квартирі АДРЕСА_2, що лікаря визивали тільки напередодні смерті, довідка про смерть видана черговим лікарем 3-ої Харківської міської поліклініки, що розтину не було, що його кремація була в день його смерті. ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 після складання ОСОБА_4 заповіту, незважаючи на близькі родинні стосунки, просто знущалися з ОСОБА_1, змусивши її розшукувати батька, і над самим ОСОБА_4, покинувши його хворого у віддаленому селищі в непридатному для хворої людини будинку напризволяще, поки не стався інсульт. Після Богодухівської лікарні, незважаючи на високий ризик, не госпіталізували його у Харкові, викликали лікаря тільки напередодні смерті. Не дали хворому бути доглянутим дочкою. Порушили всі норми людської моралі та православної віри, ані про хворобу, ані про смерть та поховання батька дочку не повідомили, позбавили її можливості проститися з батьком, поховати його та знати місце поховання. Сім'я ОСОБА_4 не підтримувала стосунків з ОСОБА_2, батько не був близьким з сестрою, тому його заповіт здивував усіх рідних.

Представник позивача ОСОБА_8 підтримала пояснення ОСОБА_1, просила врахувати, що протягом розгляду судом всіх позовів ОСОБА_4, ОСОБА_1 приймала в них участь та в пошуках свого батька, просила позов задовольнити, усунути від права спадкування за заповітом відповідача ОСОБА_2, керуючись ч. 2 ст. 1224 ЦК України, відповідно якої не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Також просила відповідно до ст. 1261 ЦК України визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що у неї неприязні стосунки з позивачем, причиною яких є те, що мати позивача ОСОБА_6 пішла від ОСОБА_4 Позивач не давала доступу батьку до спільної квартири, але ОСОБА_4 з цього приводу нікуди не звертався. Пояснила, що ОСОБА_4 був дуже хворий, лікувався в харківській лікарні і лікарні в Криму, де йому робили операції на нозі. Йому було важко пересуватися, набряк хворої ноги зробив неможливим підібрати взуття, ОСОБА_4 постійно мав потребу в лікуванні та грошах. Але до ОСОБА_1 з цього приводу не зверталися. Також пояснила, що вона зі своєю дочкою піклувалися про ОСОБА_4, її дочка ОСОБА_3 їздила до ОСОБА_4 в м. Ялту, передавала йому пенсію, яку отримувала в Харкові. У 2015 році ОСОБА_4 мешкав на дачі дочки в Богодухівському районі, після Богодухівської лікарні вони забрали його в квартиру на вул. Рибалко, де він помер. Про хворобу, місце перебування, смерть та поховання дочку не повідомляли, бо ОСОБА_4 цього не хотів. Доказів, що це була його воля у неї нема, але це підтвердить її дочка. Як і де жив ОСОБА_4 в період останніх п'яти років не пояснила.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_9 підтримала пояснення ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат ОСОБА_9 позов не визнали. Письмових заперечень, відзиву на позов суду не надали.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12, том 1).

На день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується копією його паспорту з відповідною відміткою на 11-й сторінці та довідкою №133 Дільниці №41 КП «Жилкомсервіс» від 22.01.2016 (а.с. 16, том 1).

Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з частини належної йому квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло, виданим 09.06.2000 року Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради, реєстраційний №5А00-208672, про право спільної сумісної власності на квартиру ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 15, том 1).

ОСОБА_4 мав дочку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про її народження, виданим Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, відповідний актовий запис 128 (а.с. 10, том 1).

05.11.2012 ОСОБА_4 склав заповіт на користь ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом 12-ї Харківської державної нотаріальної контори Толстолужською О.В., зареєстровано в реєстрі за №3-998, в якому зробив розпорядження на випадок смерті: все моє майно, де б не було, та з чого воно не складалося, і все, що буде мені належати на день смерті, та на що я за законом буду мати право, заповідаю сестрі ОСОБА_2. (а.с. 22, том 1).

13.11.2015 Дванадцятою ХДНК за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, відкрито спадкову справу №58209948. З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 20 лютого 2016 року до нотаріальної контори звернулася, також, дочка померлого ОСОБА_1, заяву зареєстровано в реєстрі за №4-109 (а.с. 14, том 1).

Судом досліджено надані позивачем письмові докази - судові рішення за позовами ОСОБА_4, з яких вбачається, що після складання заповіту суди розглядали майнові спори, предметом яких було право власності та право користування житлом.

Так, заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22.04.2013 задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3.

10.04.2014 року рішенням апеляційного суду Харківської області заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 22.04.2013 скасовано, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_6 про визнання права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3, на тій підставі, що відповідно до рішення про розірвання шлюбу шлюбно-сімейні відносини сторін припинено у 1992 році і з цього часу сторони разом не проживали, спільного господарства і спільного бюджету не вели. Судом встановлено, що спірна квартира придбана ОСОБА_6 в 1994 році після фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_4 на її особисті кошти (а.с. 39 - 42, том 1).

Рішенням Московського районного суду від 29.01.2014 шлюб між батьками позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано. Рішення залишено без змін апеляційним судом Харківської області від 13.03.2014 (а.с. 34 - 38, том 1). Вказаним рішенням встановлено, що після припинення шлюбних відносин батьків у 1992 році позивач залишилася мешкати в квартирі АДРЕСА_1, де була зареєстрована разом з батьком ОСОБА_4 В подальшому квартира була приватизована на ОСОБА_1 і ОСОБА_4 В рішенні суду зазначено, що до показань свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_10 щодо обставин життя сім'ї ОСОБА_4, суд відноситься критично, «оскільки близьких стосунків з сім'єю ОСОБА_4 вони не підтримували і їх показання суперечать іншим наявним у справі доказам». Критична оцінка їх пояснень надана в ухвалі апеляційного суду Харківської області від 13.03.2014.

Відповідно до ухвали від 10.04.2014 Московського районним судом м. Харкова відкрито провадження за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності, припинення спільної сумісної власності на квартиру, поновлення порушеного права власності, встановлення порядку користування квартирою, згідно якого виділити ОСОБА_4 кімнату площею 17, 4 кв.м, а ОСОБА_1 кімнату площею 10,5 кв.м.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.07.2014 позов було залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача ОСОБА_4, який не надав заяви про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 43, том 1).

З вищезазначених рішень судів вбачається, що ОСОБА_4 до суду не з'являвся, від імені ОСОБА_4, на підставі виданої довіреності на оформлення та отримання пенсії, представництво його інтересів в різних інстанціях і також у суді, у судових розглядах діяли ОСОБА_2, ОСОБА_3

Надані позивачем докази на підтвердження обставин позову свідчать, що ОСОБА_4, знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні з 03.09.2013 з діагнозом рожисте запалення правої кінцівки, флегмона правої стопи, бульозно-некротична форма. Проведено операції 12.09.2013 та 20.11.2013, що вбачається з довідки Ялтинської міської лікарні в смт Лівадія АР Крим № 01-16/90 від 16.01.2014 (а.с. 18, том 1).

З відповіді № 488 від 02.06.2016 КЗОЗ Харківської міської поліклініки №3, вбачається, що з 18.06.2014 перебував на диспансерному обліку с діагнозом: цироз печінки, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба з високим ризиком, флегмона правої стопи, лімфо-венозна недостатність нижньої кінцівки. 11.10.2015 - 31.10.2015 стаціонарно лікувався в неврологічному відділенні КЗОЗ «Богодухівська центральна районна лікарня» з вище зазначеного діагнозу. 09.11.2015 оглянутий лікарем-терапевтом на дому, з діагнозом від 11.10.2015 ГПМК в басейні правої мозкової артерії з геміпарезом, трофічними порушеннями. Смерть ОСОБА_4 констатував черговий лікар ІНФОРМАЦІЯ_2 о 08.30 год., причина смерті ХПМК, церебральний атеросклероз. (а.с. 45, том 1).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого КУОЗ Богодухівська центральна районна лікарня №5552 від 30.10.2015 вбачається, що ОСОБА_4 11.10.2015 переніс ішемічний інсульт з геміпарезом, доставлений з трофічними порушеннями у вигляді пролежнів в області сідниць, цирозом печінки. 31.10.2015 був виписаний з зазначеним діагнозом з високим ризиком (а.с. 19 - 20, том 1).

На підставі аналізу медичних документів судом встановлено, що ОСОБА_4 з 2014 року перебував на диспансерному обліку с тяжкими захворюваннями, які потребували постійного лікування.

Судом досліджено докази звернень та відповідей ОСОБА_1 у зв'язку з розшуком батька. У 2013 році до Ялтинської міської лікарні, у 2014 році до Московського районного відділу міліції, у 2016 році до голови Полково - Микитінської селищної ради, Богодухівського та Фрунзенського районного відділення поліції м. Харкова, до ХОБСМЕ (а.с. 18, 21, 46 - 48, том 1).

Судом встановлено, з відповіді № 8746/30-06 від 18.04.2018 року Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова Харківської області, що пенсію ОСОБА_4 отримували за довіреністю (а.с. 61, том 2).

Допитана в судовому засіданні, в якості свідка, ОСОБА_6, матір позивача, пояснила, що після припинення сімейних відносин з ОСОБА_4 дочка з батьком деякий час мешкали разом. Дочка піклувалася про батька, готувала, прала, ніяких конфліктів не було. З часом батько пішов жити до іншої жінки. Вважав, що квартира залишиться єдиній дочці. У 2000-му році з ініціативи дочки вони приватизували квартиру на двох. Спочатку батько поїхав на заробітки в м. Москву, потів в Крим, де і залишився. В 2012 році ОСОБА_4 приїхав до м. Харкова для оформленням пенсії та розірвання з нею шлюбу. При подачі заяви в РАЦС сказав, що він не збирається жити в м. Харкові, а квартира нехай буде дочці. Але на реєстрацію розірвання шлюбу не з'явився, більше вона його не бачила, зв'язку з ним не було. А через декілька місяців почали надходити виклики до суду за позовами ОСОБА_4 В судові засідання він не з'являвся. Дочка марно намагалася розшукати його і самостійно, і через міліцію. А потім дізналася з повідомлення поліції, що батько помер. Про хворобу, смерть та поховання дочку ніхто не повідомив.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона є рідною сестрою матері позивача. Навесні 2013 року з ОСОБА_1 намагалися розшукати її батька ОСОБА_4, приходили разом за адресою сестри батька ОСОБА_2 на АДРЕСА_2. Але спілкувалися з нею за допомогою домофону, у квартиру ОСОБА_2 їх не впустила. На запитання ОСОБА_1 де її батько відповіла, що не знає і зв'язок перервала. Поведінка ОСОБА_2 дуже її здивувала.

Свідок ОСОБА_12 дала пояснення суду, що є родичкою сім'ї ОСОБА_4 та хрещеною позивача. Підтримує з їх сім'єю добрі стосунки. Коли шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розпався, ОСОБА_1 спочатку мешкала з батьком, потім він переїхав до жінки, наприкінці 90-х батько з дочкою приватизували квартиру. З цього часу до 2012 року його вона не бачила. В листопаді 2012 року ОСОБА_13, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 випадково зустрілися в РАЦС Московського району м. Харкова. При спільній розмові ОСОБА_6 запитала у ОСОБА_4 про спільну з дочкою квартиру, тому що дочка утримувала її та сама сплачувала всі комунальні послуги і за батька. На що він відповів, що квартира залишиться дочці, і він погодиться на будь-які її дії. Більше його не бачила. Коли дізналася про заповіт, була здивована і не могла повірити.

Свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що є сусідкою ОСОБА_1, її син навчався разом з ОСОБА_1, продовжують товаришувати і після закінчення школи. У ОСОБА_1 з батьком добрі стосунки, коли батьки розійшлися, дочка піклувалася про батька. Потім він поїхав на заробітки, а дочка скаржилася, що він не виходить на зв'язок. Знає, що останнім часом ОСОБА_1 його розшукувала через його сестру ОСОБА_2 та міліцію, але безрезультатно, а в 2016 році стало відомо, що він помер.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 пояснили, що є сусідами сім'ї ОСОБА_4, їх батько працював раніше з батьком ОСОБА_1 Разом з ОСОБА_1 вчилися, товаришують. ОСОБА_4 після розлучення переїхав до іншої жінки, останній раз його бачили під час приватизації квартири у 2000-му році. Сварок з дочкою не спостерігали, у них були нормальні відносини. Через деякий час ОСОБА_1 звернулася з проханням допомогти розшукати батька. ОСОБА_16, як колишній працівник міліції, порекомендував звернутися до міліції. Однак, через бездіяльність правоохоронних органів батька знайти не вдалося. Сестра батька - ОСОБА_2 також сказала, що не знає де він. У 2016 році ОСОБА_1 повідомила, що батько помер.

Свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що є дочкою ОСОБА_2 З ОСОБА_1 до останніх років не бачилася, тому що її мати розійшлася з її дядьком ОСОБА_4 Останні роки ОСОБА_4 тяжко хворів і потребував лікування. Вона з ОСОБА_2 допомагали йому і піклувалися про нього, тому він склав заповіт на користь її матері. Дочці місце перебування ОСОБА_4 не повідомляли. З позовами ОСОБА_4 звернувся до суду до складання заповіту. Свідок переймалася за хворого дядька, їздила до нього в Крим, але скільки часу і де він жив в останні роки після складання заповіту не повідомила. Потім він мешкав у неї на дачі в селищі, допомагав з ремонтом. Після Богодухівської лікарні вони забрали його до себе на вул. Рибалко, доглядали його. Про хворобу, смерть та поховання ОСОБА_1 не повідомляли. Вона про місце поховання ОСОБА_4 можливо ще повідомить ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що він кум ОСОБА_3, добре знав її дядька, постійно спілкувався з ним. ОСОБА_3 піклувалася про ОСОБА_4, коли він був у Богодухівській лікарні, ОСОБА_17 4 рази возив ОСОБА_3 до лікарні навідувати дядька. Але повідомити суду, з якою хворобою був госпіталізований ОСОБА_4 та в якому відділенні лікувався, - не може, тому що хворого не навідував, чекав ОСОБА_3 біля лікарні. У яку пору року він її возив до Богодухівської лікарні - не пам'ятає.

В судове засідання, в якості свідків, викликалися дільничний та черговий лікар КЗОЗ ХМП №3, однак до суду не з'явилися, причину неявки суду не повідомили.

Суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_17, оскільки вони не конкретні, суперечливі та не узгоджуються з встановленими в ході судового розгляду фактичними обставинами справи.

Судом враховується той факт, що відповідач ОСОБА_2 та її дочка - ОСОБА_3 є особами, які мають певний матеріальний інтерес. Зокрема, вони діяли від імені померлого ОСОБА_4, на підставі виданої ним довіреності (а.с. 17, том 1).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч.2 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_4 дійсно був поставлений в досить залежний стан від волі відповідача ОСОБА_2 та її дочки ОСОБА_3 ОСОБА_4 не міг самостійно обирати місце мешкання, ОСОБА_2 вивезла його до с. Полкова Микитівка у Богодухівському районі Харківської області, де його, як зазначено у виписці із медичної карти стаціонарного хворого КУОЗ Богодухівська центральна районна лікарня №5552 від 30.10.2015, знайшли родичі вдома, лежачого біля ліжка, зі слів хворого ОСОБА_4, хотів встати, і впав, скаржився на слабкість в лівих кінцівках.

ОСОБА_4 був залишений ОСОБА_2 у безпорадному стані, зумовленому тяжкою хворобою, він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, постійного лікування, що вбачається з медичних документів.

Відповідач ОСОБА_2 навмисно приховувала від позивача ОСОБА_1 інформацію про фактичне місце перебування ОСОБА_4, про його тяжку хворобу, про те, що він помер та про його поховання.

Суд приходить до висновку, що дії відповідача ОСОБА_2 направлені на перешкоджання померлому ОСОБА_4 змінити чи скасувати заповіт, який був складений на її користь, і цим вона сприяла виникненню у себе права на спадкування та усуненню спадкоємця першої черги - позивача ОСОБА_1 від спадкування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

На підставі викладеного, суд вважає можливим позов ОСОБА_1 задовольнити, усунути відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача ОСОБА_18 на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору при пред'явленні позову в розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. 1, том 1).

В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_18 на користь ОСОБА_1витрат на правову допомогу, суд відмовляє, оскількиналежних доказів того, що позивач ОСОБА_1 зазнала вищезазначених витрат у зв'язку із розглядом цієї справи, не надано.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265 ЦПК України, ст. ст. 372, 1224, 1261 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, від права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, місце народження м. Харків, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, місце народження м. Харків, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, судові витрати в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя Майстренко О.М.