Справа № 314/5820/18
Провадження № 2/314/356/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2019 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мануйлової Н.Ю.,

секретар судового засідання Рясна А.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 314/5820/18 в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

13.12.2018 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1, у якій позивач зазначає, що 29.09.2015 рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області присуджено стягувати з відповідача щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до повноліття ОСОБА_3, а після досягнення ним повноліття у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання ОСОБА_4 до його повноліття. Аліментів, які стягуються за рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.09.2015, недостатньо для утримання та розвитку двох неповнолітніх дітей та їх розмір не відповідає нормам діючого законодавства України.

08.01.2019 до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, у якому зазначено, що відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному 10.12.2018 був вимушений звільнитися, з цього часу доходу він не має, постійно перебуває в пошуках роботи, а його дохід складається з ситуаційних, раптових заробітків, це призвело до кардинальної зміни майнового стану, що є підставою для зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження з частки від доходу на тверду грошову суму, не меншу від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні свого позову наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) ОСОБА_1 заперечував проти задоволення первісного позову, зазначив, що наразі він звільнився, не працює, пояснив, що він ніколи не ухилявся від сплати аліментів, також просив задовольнити його зустрічну позовну заяву та стягувати аліменти у твердій грошовій сумі.

Суд,дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, вважає, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 29.09.2015 рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області присуджено стягувати з відповідача щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до повноліття ОСОБА_3, а після досягнення ним повноліття у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання ОСОБА_4 до його повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Отже, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Разом з тим, згідно ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Таким чином, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру аліментів є підставою для самостійного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017 року, тобто з 08.07.2017 року за відповідною постановою державного виконавця. Зазначене є обов'язком державного виконавця в силу ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи зазначені обставини, підстави для задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відсутні.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, то відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, з системного аналізу зазначених норм суд приходить до висновку, що із заявою про зміну способу стягнення аліментів може звернутися ОСОБА_2 як особа, разом з якою проживають діти, а також як одержувач аліментів на утримання дітей, тому підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 немає.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, до ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: вул.Степова/ТополінаАДРЕСА_1 в м.Запоріжжя, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, про збільшення розміру аліментів - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: вул.Степова/ТополінаАДРЕСА_1 в м.Запоріжжя, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, до ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 08.02.2019.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

08.02.2019