Справа № 390/1063/19
Провадження № 2/390/610/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2019 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Терещенка Д.В.,

при секретарі Бреус І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення грошей в порядку компенсації шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» страхове відшкодування в розмірі 11946,96 грн. та з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 5815,00 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позову зазначено, що 30.09.2016 на автошляху «Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя» біля с. Макове Кіровоградського району Кіровоградської області сталась ДТП за участі автомобілів «ГАЗ-3110», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та «ВАЗ-21150», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок якої ОСОБА_2 створив небезпеку для руху «ВАЗ-21150», шляхом виїзду на смугу зустрічного руху для обгону вантажного авто і в зв`язку з цим скоїв зіткнення. «ВАЗ-21150» р.н. НОМЕР_2 належить позивачу на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 . 01.10.2016 щодо протиправних дій ОСОБА_2 . Кіровоградським РВП КВП ГУНП в Кіровоградській області відкрито кримінальне провадження та внесені дані до ЄРДР за №0001178 про злочин за ч. 1 ст. 286 КК України. 10.01.2019 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області у справі №390/583/17, ухвалено обвинувальний вирок за ч. 1 ст. 286 КК України, щодо ОСОБА_2 .. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02.04.2019 вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області залишено без змін. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була забезпечена в Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія»(надалі- ПрАТ «УТСК») згідно полісу № АЕ/9866481 від 01.07.2016, одразу після ДТП позивачем було повідомлено даного страховика про страхову подію. 18.10.2016 до ПрАТ «УТСК» подана заява про отримання страхового відшкодування. 08.02.2019 заява про виплату страхового відшкодування, в зв`язку із затримкою прийняття рішення ПрАТ «УТСК», подана повторно. 22.05.2019 ПрАТ «УТСК» виготовлено лист №206-196 про складання страхового акту №935-16 та прийняття на його підставі рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування з вирахуваним розміром франшизи, в сумі 53734,78 грн.. Вказана сума позивачем отримана в травні 2019 року. Згідно страхового полісу №АЕ/986648і від 01.07.2016 страхова сума за шкоду заподіяну майну, за вирахуванням франшизи, складає 99000,00 грн. Звітом автотоварознавчого дослідження №103 від 02.11.2016 визначено розмір матеріальної шкоди завданий позивачу, в сумі 49901,87 грн. (без ПДВ). Про час та місце огляду авто, ОСОБА_2 повідомлявся але не виявив бажання на нього прибути. Доказами повідомлення є телеграма, яка міститься в матеріалах самого звіту. В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 , піддавав тяганині судовий розгляд у кримінальній справі №390/583/17, а ПрАТ «УТСК» користувалась цими обставинами дозволяючими не здійснювати виплату страхового відшкодування, позивачем було замовлене додаткове автотоварознавче дослідження. Звітом автотоварознавчого дослідження №20 від 07.02.2019 розмір матеріальної шкоди завданий позивачу перераховано у зв`язку підвищенням цін на відновлення авто в порівнянні з 2016 роком і складає 65681, 74 грн. (без ПДВ). З урахуванням здійсненої страхової виплати, розмір недоплаченого ПрАТ «УТСК» страхового відшкодування, без франшизи та без ПДВ, складає: 65 681, 74 грн. - 53 734, 78 грн. = 11946, 96 грн. А тому позивач вважає, що розмір страхового відшкодування що підлягає стягненню з ПрАТ «УТСК» становить 11946, 96 грн. Крім завданих збитків які позивачу потрібно нести на відновлення свого транспортного засобу, він зазнав і інших збитків пов`язаних з витратами на автотоварознавчі дослідження та послуги евакуатора. У зв`язку цим позивач вважає, що загальний розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 , складає 5815,00 грн., з яких : 1000,00 грн. (франшиза); 550,00 грн. (евакуація авто з місця ДТП); 1200,00 грн. (проведення автотоварознавчого дослідження в 2016 році);1200,00 грн. (проведення автотоварознавчого дослідження в 2019 році);1865,00 грн. (витрати на паливо для евакуатора для доправлення авто в м. Запоріжжя).

Від представника позивача ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд справи без його часті та без участі позивача. Позовні вимоги ОСОБА_1 просить задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні 18.11.2019 надав пояснення по суті справи.

Від відповідача ПрАТ «УТСК» надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. При розгляді справи та ухваленні рішення просять врахувати позицію, доводи, факти та обставини, які були викладені у відзиві на позовну заяву від 12.08.2019. 15.08.2019 від ПрАТ «УТСК» до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що вобґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження № 20від 07.02.2019сума матеріального збитку завданого власнику автомобіля «ВАЗ 21150», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 65681,74грн. А тому, просить з вирахуванням вже сплаченого страхового відшкодування та франшизи стягнути з ПрАТ «УТСК» на свою користь 11946,96грн. Проте з даною вимогою ПрАТ «УТСК»не погоджується повністю, враховуючи наступне. Як вбачається із звіту автотоварознавчого дослідження № 20 від 07.02.2019 матеріальну шкоду розраховано з врахуванням ПДВ, що передбачається як Методикою проведення автотоварознавчої експертизи так і самим Звітом, про що прямо зазначається на 6 аркуші Ремонтної калькуляції № 15/19 (яка є невід`ємною частиною Звіту), а саме: «ціни + 20 %», що і є розміром ПДВ. Однак, збитки у вигляді ПДВ виникають виключно при ремонті транспортного засобу у платника зазначеного податку, при ремонті транспортного засобу у особи, яка не є платником цього податку збитки у вигляді ПДВ не виникають, а тому не можуть включатись до складу витрат пов`язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля. Доказів на підтвердження факту оплати проведення ремонту транспортного засобу позивачем не надано, у зв`язку із чим, ним не були понесені витрати на оплату 20 % ПДВ в сумі 10 946,96 грн. (65 681,74 * 20/120 = 10946,96), а тому, ці витрати підлягають виключенню із суми матеріального збитку. За таких обставин розмір суми страхового відшкодування складає: 65681,74 грн. (вартість матеріального збитку) - 10946,96 грн. (ПДВ) - 1000,00 грн. (франшиза) = 53734,78 грн. Вказаний розмір страхового відшкодування ПрАТ «УТСК» сплатило на користь ОСОБА_1 в повному розмір, що підтверджується самим позивачем (а.с.66-68).

В судовому засіданні 18.11.2019 відповідач та його представник надали пояснення по обставинах справи. В подальшому від відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 надійшла заява, в якій просять розглянути справу та ухвалити рішення по справі без їх участі. 15.08.2019 до суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , в якому він зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає в повному обсязі, вважає їх безпідставними та протизаконними, а в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 грошових коштів на суму 550 грн. за евакуацію пошкодженого автомобіля з місця ДТП та 1865 грн. за паливо для евакуатора суперечать ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», а саме вказана вимога повинна бути пред`явлена до відповідача страхувальника - ПрАТ «УТСК», оскільки відповідно до вищевказаної норми закону зазначені витрати є шкодою, пов`язаною з пошкодженням транспортного засобу і відшкодовується страховиком. Крім зазначеного, відповідач звертає увагу, що евакуатор на транспортування автомобіля «ВАЗ 21150» був задіяний 30.09.2016, а паливо для нього було придбане через 21 день після наданої послуги, тобто 21.10.2016, вказане викликає сумнів у достовірності доказів позивача по даному виду вимог взагалі. Також ОСОБА_2 зазначає, що на його переконання суб`єкт оцінюваної діяльності ОСОБА_5 не мав права на проведення автотоварознавчих експертиз по визначенню вартості матеріального збитку нанесеного власнику наземного транспортного засобу, а надані ним звіти не відповідають положенням ЦПК України та не мають ніякої доказової сили по даному виду судового позову, загальною сумою на 2400 грн. В зв`язку з тим, що надані позивачем документи по суб`єкту оцінюваної діяльності ОСОБА_5 не відповідають вимогам п.1 ст. 72 ЦПК «Експерт», надані докази про відшкодування додаткової суми матеріального збитку на 11946 грн. 96 коп. не підлягають задоволенню, значить і сума франшизи 1000 грн., також не підлягає відшкодуванню відповідачем (а.с.74).

Заслухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що близько 15 години 00 хвилин 30.09.2016, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ГАЗ - 3110» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по 5 км + 300 м автодороги Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя, неподалік с. Макове, Кіровоградського району, Кіровоградської області зі сторони м. Кривий Ріг в напрямку м. Кропивницький, порушив вимоги п. 2.3., п.10.1., п.11.3. п. 12.3., п.14.2.в. Правил дорожнього руху України, проявив власну необережність та недбалість, невірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, не переконався в безпечності своїх дій при здійсненні маневру обгону виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21150» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий рухався в зустрічному напрямку, по правій смузі, з м. Кропивницький у напрямку м. Запоріжжя.

Даний факт і вина відповідача ОСОБА_2 підтверджується вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.01.2019, яким ОСОБА_2 визнано винним по ч.1 ст.286 КК України і призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст.ст.75,76 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання та роботи. Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 2464,55 грн. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 3145,27 грн. (три тисячі сто сорок п`ять грн.. 27 коп.) судових витрат. Речові докази по справі, а саме: автомобіль «ГАЗ-3110» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль «ВАЗ 21150» реєстраційний номер НОМЕР_2 повернуто власникам (а.с.8-10).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02.04.2019 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 та його захисника адвоката Цепелєва Ю.М. залишено без задоволення, а вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.01.2019 щодо ОСОБА_2 залишено без змін (а.с.11-15).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «ВАЗ-21150», реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 (а.с.16-17).

З копії полісу №АЕ/9866481 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зі строком дії з 03.07.2016 до 02.07.2017, слідує, що страховиком є ПрАТ «УТСК»; забезпеченим транспортним засобом - ГАЗ-3110, номерний знак НОМЕР_1 ; страхувальником - ОСОБА_2 ; страховою сумою (лімітом відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200000 грн., за шкоду, заподіяну майну 100000 грн.; франшиза 1000 грн. (а.с.18).

18.10.2016 ОСОБА_1 звертався до ПрАТ «УТСК» з заявою про отримання страхового відшкодування (а.с.19).

08.02.2019 ОСОБА_1 повторно звернувся до ПрАТ «УТСК» з заявою про отримання страхового відшкодування, в якій просив: виплатити йому страхове відшкодування в сумі 68081,74 грн., яке складається з вартості матеріального збитку завданого пошкодженням авто на суму 65681,74 (відповідно до звітів автотоварознавчих досліджень №103 від 02.11.2016 та №20 від 07.02.2019) та вартість здійснених автотоварознавчих досліджень, яка скла 2400,00 грн. (а.с.20).

Відповідно до копії листа ПрАТ «УТСК» №206-19В від 22.05.2019, після розгляду наданих до компанії документів, за страховим випадком, що стався 15:00:00 30.09.2016, було складено страховий акт №935-16 та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. Страхове відшкодування в сумі 53734,78 грн. (без ПДВ, з врахуванням зносу 51,14% та вирахуванням франшизи по полісу 1000 грн. перераховано за реквізитами, які були зазначені у заяві (а.с.21). Факт отримання зазначеної суми страхового відшкодування не оспорюється сторонами у судовому засіданні, а тому не підлягає доказуванню.

Згідно із копією звіту №103 про оцінку автомобіля ВАЗ 21150, р.н. НОМЕР_2 , від 02.11.2016 сума матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля ВАЗ 21150, р.н. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження складає 49901,87 грн. (а.с.22-25). До звіту додано ремонтну калькуляцію №110/16, аркуші перевірки даних №110/16 та інші документи, які стосуються проведення вказаного дослідження (а.с.26-39).

Згідно із копією звіту №20 про оцінку автомобіля ВАЗ 21150, р.н. НОМЕР_2 , від 07.02.2019 сума матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля ВАЗ 21150, р.н. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження складає 65681,74 грн. (а.с.40-43). До звіту додано ремонтну калькуляцію №15/19, аркуші перевірки даних №15/19 та інші документи, які стосуються проведення вказаного дослідження (а.с.44-50).

З копій квитанцій до прибуткового касового ордеру №103 від 02.11.2016 та №20 від 07.02.2019 за проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля «ВАЗ-21150», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_5 по 1200 грн. за кожне дослідження (а.с.51).

На підтвердження витрат на евакуацію автомобіля позивачем надано копію розрахункової квитанції серії ВААВ №614029 від 30.09.2016, з якої слідує, що ОСОБА_7 надав послуги з транспортування автомобіля «ВАЗ-2115», реєстраційний номер НОМЕР_2 , автодорога Кіровоград-Кривий Ріг до штраф майданчику в м. Кіровоград на суму 550,00 грн. (1 год), та дві копії фіскальних чеків від 21.10.2016 на загальну суму 1865 грн., які за твердженням позивача, підтверджують факт заправки ним евакуатора для доставки автомобіля «ВАЗ-2115», реєстраційний номер НОМЕР_2 , до м. Запоріжжя (а.с.51 на звороті).

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 ЦК України).

Частиною 1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона має право вимагати від заподіювача шкоди повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положення ст.1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частина 1 ст.1192 ЦК України передбачає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В п.14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

При цьому, згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Матеріалами справи підтверджується, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», яка в межах встановленого ліміту виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 53734,78 грн. (без ПДВ), з врахуванням зносу 51,14% та вирахуванням франшизи по полісу 1000 грн.

Позивач пред`являючи вимогу до відповідача ПрАТ «УТСК» зазначає, що звітом автотоварознавчого дослідження №20 від 07.02.2019 розмір матеріальної шкоди перераховано у зв`язку підвищенням цін на відновлення авто в порівнянні з 2016 роком і складає 65681, 74 грн. без врахування ПДВ.

Однак у відзиві на позов, відповідач ПрАТ «УТСК», зазначає, що із звіту автотоварознавчого дослідження №20 від 07.02.2019 матеріальну шкоду розраховано з врахуванням ПДВ, що передбачається як Методикою проведення автотоварознавчої експертизи так і самим Звітом, про що прямо зазначається на 6 аркуші Ремонтної калькуляції № 15/19 (яка є невід`ємною частиною Звіту), а саме: «ціни + 20 %», що і є розміром ПДВ.

Суд погоджується з позицією відповідач ПрАТ «УТСК», оскільки факт врахування ПДВ в розмір матеріальної шкоди підтверджується звітом автотоварознавчого дослідження №20 від 07.02.2019, який міститься в матеріалах справи.

Згідно з п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Втім, ані позивачем, ані його представником не надано доказів на підтвердження відновлення належного позивачеві автомобіля особою, що є платником ПДВ, що виключає можливість стягнення з відповідача ПрАТ «УТСК» включеної до загальної суми відшкодування суми ПДВ, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 5815,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто витрати пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди відносяться до шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, мають бути включенні до суми страхового відшкодування і відшкодовуються страховиком.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з приводу відшкодування зазначених витрат до ПрАТ «УТСК» не звертався.

Враховуючи положення ст.1194 ЦК України та те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Зазначене також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15.

Крім того, суд звертає увагу, що з розрахункової квитанції про оплату послуг на евакуацію транспортного засобу не можливо встановити, що зазначена в квитанції сума була сплачена саме позивачем і він поніс зазначені витрати. А копії фіскальних чеків від 21.10.2016 засвідчують лише факт придбання ДТ для транспортного засобу, проте жодним чином не підтверджують, що вказані витрати були понесені позивачем у зв`язку з евакуацією транспортного засобу, яка була необхідна внаслідок ДТП.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат пов`язаних з евакуацією транспортного засобу на суму 2415 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно із ст.10 вказаного Закону оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом тактичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Оцінка майна (шкоди) проводиться суб`єктом оцінювання, який має сертифікат Фонду державного майна України і у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092.

Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (далі - сертифікат) є документом, що засвідчує право суб`єкта оціночної діяльності на внесення його до Державного реєстру суб`єктів оціночної діяльності, які здійснюють оціночну діяльність у формі практичної діяльності з оцінки майна та які визнані суб`єктами оціночної діяльності за напрямами оцінки майна, що в ньому зазначені ( ст.18 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Позивачем до звітів про оцінку додано копії сертифіката №519/16 суб`єкта оціночної діяльності, який видано Фондом Державного майна, з якого слідує, що ОСОБА_5 дозволена практична діяльність щодо оцінки об`єктів у матеріальній формі, спеціалізація в межах оцінка колісних транспортних засобів. Строк дії з 08 липня 2016 року до 08 липня 2019 року.

А тому доводи відповідача ОСОБА_2 , викладені в відзиві, про те, що суб`єкт оцінювальної діяльності ОСОБА_5 не мав права на проведення автотоварознавчих експертиз не приймаються до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду (ч.6 ст.106 ЦПК України).

Тобто, законом не передбачено, що оцінка повинна проводитись лише на підставі ухвали суду про призначення експертизи, а тому дані позивачем звіти - докази як письмові, є допустимими та такими, що відповідають чинним нормам цивільного законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів, які б спростовували встановлену вартість збитків. Правом заявити клопотання про призначення товарознавчої експертизи відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Цепелєв Ю.М. не скористались.

Згідно з п. 12.1. ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Оскільки розмір франшизи становив 1000 грн., який не підлягав відшкодуванню страховиком, вказана сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про задоволення позову частково щодо вимог до ОСОБА_2 та стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3400 грн., яка складається з витрат за проведення автотоварознавчих досліджень - 2400 грн.та франшизи - 1000 грн.

З відповідача ОСОБА_2 на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає до стягнення судовий збір за подачу позову в сумі 147,09 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 4-5, 7, 10, 12-13, 77-81, 95, 141, 235, 258, 259, 263- 265, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення грошей в порядку компенсації шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 3400 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 147,09 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2019 року.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області Д.В. Терещенко