Ухвала

11 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 505/813/14

провадження № 61-41911св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. А., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Котовського відділення №10015/0365 АТ «Ощадбанк», за участю третьої особи - ОСОБА_4, про визнання договору відновлювальної кредитної лінії неукладеним,

встановив:

У лютому 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк»), у якому просив визнати договір відновлювальної кредитної лінії від 04 березня 2008 року неукладеним з моменту підписання.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2014 року позов задоволено. Визнано неукладеним договір відновлювальної кредитної лінії № 08-1 від 04 березня 2008 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 з моменту його оформлення.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2015 року касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року залишено без змін.

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

Заява мотивована тим, що всупереч судовій практиці апеляційний суд Одеської області та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у резолютивній частині не вказали підстави визнання правочину нікчемним.

Заява ОСОБА_4 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У частинах першій, третій статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Тлумачення статті 270 ЦПК України свідчить про те, що додаткове рішення у справі може бути ухвалено тим судом, що ухвалив рішення.

Верховний Суд судового рішення по суті спору у справі не ухвалював.

Окрім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, постановляючи ухвалу 01 квітня 2015 року, переглянувши рішення апеляційного суду залишив його без змін. Тобто, рішення у справі не ухвалював.

Враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у справі відсутні.

Керуючись статтями 260, 270 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Котовського відділення №10015/0365 АТ «Ощадбанк», за участю третьої особи - ОСОБА_4, про визнання договору відновлювальної кредитної лінії неукладеним.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат