ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №587/2153/18

Номер провадження 22-ц/816/521/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собина О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Литовченко Л.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 грудня 2018 року в складі судді Дашутіна І.В., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складений 03 грудня 2018 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Ковпаківський відділ державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, про визнання права власності на автомобіль,

в с т а н о в и в :

23 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль ВАЗ 21043, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за відповідачем. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 04 квітня 2008 року він придбав у ОСОБА_3 спірний автомобіль, про що вона склала розписку, проте не зняла транспортний засіб з обліку. Вподальшому вона не повідомила його про те, що з 20 червня 2013 року державним виконавцем на автомобіль накладено арешт. Оскільки добровільно відповідач борг, у зв'язку з яким було накладено арешт на автомобіль, не сплачує, вартість придбаного автомобіля позивачу не повертає, тому ОСОБА_1 просив суд захистити порушені права у обраний ним спосіб.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 03 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 з вказаним рішенням суду не погодився, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

На думку заявника апеляційної скарги, набуття у власність спірного автомобіля ним було доведено у суді першої інстанції та підтверджено розпискою і нотаріально посвідченою довіреністю відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Литовченко Л.І., які просили скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що автомобіль марки ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1, легковий універсал - В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, належить на праві власності ОСОБА_3 (а. с. 5, 7).

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу автомобіль придбано за кредитні кошти «Приватбанку» і його відчуження заборонено. Право керування транспортним засобом, крім його власниці ОСОБА_3, має ОСОБА_4 (а. с. 7).

З 20 червня 2013 року на спірний автомобіль накладено арешт (а. с. 5).

04 квітня 2008 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_1 і ОСОБА_5 здавати в оренду, передавати в позичку, заставляти в забезпечення зобов'язань, продавати за ціну і на умовах на розсуд уповноважених (діяти кожному окремо) належний їй автомобіль марки ВАЗ 21043, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, а також на період дії цієї довіреності експлуатувати (керувати) цей автомобіль на території України та за її межами. Довіреність була дійсна до 04 квітня 2018 року (а. с. 16).

Крім того, 04 квітня 2008 року ОСОБА_3 склала розписку про отримання від ОСОБА_1 34500 грн. від продажу автомобіля ВАЗ 21043, державний номер НОМЕР_1 (а. с. 24).

Судом першої інстанції також встановлено, що спірний автомобіль відповідач з обліку в органах державної автомобільної інспекції не знімав, тобто транспортний засіб залишається зареєстрованим за ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що розписка ОСОБА_3 від 04 квітня 2008 року не є підтвердженням переходу права власності на спірний автомобіль до ОСОБА_1, оскільки позивач в установленому законом порядку не здійснив державну реєстрацію автомобіля на своє ім'я, не отримав на нього правовстановлюючі документи, тобто сторони не укладали договір купівлі-продажу у встановленій законом формі, у зв'язку з чим, на думку суду, не відбулось переходу права власності на спірний автомобіль.

З такими висновками колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою ст. 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивач у даній справі не є власником спірного транспортного засобу, незважаючи на те, що до 04 квітня 2018 року мав право користуватись ним.

Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

У даній справі договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3, тому суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль.

З огляду на викладене вище, розписка про отримання відповідачем коштів від позивача за продаж спірного автомобіля не свідчить про укладення між сторонами відповідного правочину купівлі-продажу транспортного засобу, тобто не підтверджує факт переходу права власності на автомобіль до позивача.

Отже, суд першої інстанції, правильно застосувавши норми статей 235, 244, 392 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, тому відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 14 лютого 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Т. А. Левченко