Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Ліщинська О. С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Біла Церква, в залі суду № 5 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський парк культури та відпочинку» до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що має у власності нежитлову будівлю, розташовану за адресою: вулиця Курбаса Леся, будинок 7 літ. «А» м. Білої Церкви Київської області на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 29.12.2009 року, укладеного між ТОВ «Плато» і позивачем. Дана будівля знаходиться на земельній ділянці площею 0,1209 га, яка є власністю ОСОБА_1 Представники власника земельної ділянки неодноразово намагалися за допомогою техніки і вантажних автомобілів вивезти з їхньої території конструктивні елементи нежитлової будівлі позивача, перешкоджають в доступі, ремонті і експлуатації цієї нежитлової будівлі, а тому позивач просить суд встановити на користь Товариства з обмеженого відповідальністю «Білоцерківський парк культури та відпочинку» безстроковий земельний сервітут для забезпечення можливості здійснювати обслуговування та експлуатацію нежитлової будівлі площею 28,0 кв. м., прохід, проїзд автомобільним транспортом, прокладання та експлуатацію інженерних комунікаційна мереж (державних, комунальних та приватних ліній електропередачі, звязку, водопостачання та водовідведення, інших лінійних комунікацій), встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту та реконструкції нежитлової будівлі, що належить сервітуарію - ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» на праві власності та знаходиться на земельній ділянці власника згідно з висновком експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №21950/15-41 від 16.03.2016 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (Земельна ділянка площею 0,0133 га розташована за адресою: вул. Ярослава Мудрого, 3 м. Білої Церкви Київської області та є складовою земельної ділянки Власника з кадастровим номером :04:019:0191); встановити плату за безстроковий земельний сервітут в розмірі 100 відсотків від земельного податку за частину земельної ділянки, на яку поширюється дія земельного сервітуту, з оплатою до 01 серпня, щорічно.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнала та подала заяву про застосування строку позовної давності.

Заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що позивач є власником нежитлової будівлі, літ «А-1», що розташована по вул. Курбаса Леся №7-а, (площею 28,0 кв.м.). Наведене підтверджено договором купівлі-продажу та Витягом про реєстрацію права власності (а.с.15-18).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку площею 0,1209 га з кадастровим номером :04:019:0191, відповідно до договору купівлі-продажу, серія та номер 3-1926, посвідченого 22.06.2018 р. Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області, державним нотаріусом ОСОБА_2

Встановлено, що 28.07.2018 року позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_1 лист з пропозицією укласти договір про встановлення земельного сервітуту та підписані позивачем проекти договору про встановлення земельного сервітуту. Проектом договору передбачено, що для обслуговування (проведення ремонту та експлуатації нежитлової будівлі площею 28, 0 кв. м.), тобто для користування нежитловою будівлею позивач отримує право користування земельною ділянкою площею 0,0133 га, яка є складовою земельної ділянки власника з кадастровим номером :04:019:0191.(а.с.10-14). Відповідач відмовився від пропозиції укласти договір про встановлення земельного сервітуту.

Також, встановленим є те, що позивач має перешкоди в користуванні його власністю, зокрема, відповідач не визнає право позивача на відновлення, ремонт та експлуатацію нежитлової будівлі на земельній ділянці з кадастровим номером :04:019:0191.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Сервітутні відносини регулюються нормами статей 401 - 406 Цивільного кодексу України і статей 98 - 102 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Статтею 98 Земельного кодексу України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до статті 404 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Перелік видів права земельного сервітуту, який не є вичерпним, наведено у статті 99 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Разом із тим статтею 100 Земельного кодексу України також передбачено встановлення сервітуту договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У розумінні приписів наведених норм потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби іншим способом. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у особи можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужою земельною ділянкою - земельного сервітуту.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач надав Висновок експерта від 16.03.2016 р. за № 21950/15-41.

Так, встановлено, що за ухвалою Господарського суду Київської області від 27.10.2015 року про призначення судової земельно-технічної експертизи по господарській справі №911/4443/15 були вирішені експертами питання належності земельної ділянки на якій знаходиться будівля позивача, розташування нежитлової будівлі позивача, площа, форма, межі на місцевості земельної ділянки під нежитловою будівлею позивача. Експертом було зазначено, що з урахуванням площі нежитлової будівлі позивача по вул. Л.Курбаса 7 літ. «А» та з урахуванням принципу забезпечення раціонального використання мінімальної земельної ділянки для обслуговування цієї нежитлової будівлі доцільно визначити 0,0133 га. А тому, позивач просить встановити земельний сервітут з використанням земельної ділянки відповідача саме площею 0,0133 га.

Суд, звертає увагу, що на вирішення вищезазначеної земельно-технічної експертизи не було поставлено питання щодо встановлення земельного сервітуту, чи зясування можливих варіантів цього сервітуту, а, лише, експертом було визначено площу, необхідну для обслуговування зазначеної нерухомості позивача. Суду не надано повний Висновок зазначеної судової земельно-технічної експертизи, на який посилається позивач. Крім того, предметом даного спору є встановлення земельного сервітуту, а не виділення позивачу земельної ділянки для зручного обслуговування будівлі з урахуванням її площі та вимог п. 3.25 ДБН, тоді як згідно вищенаведених правових норм земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Матеріали справи містять заяву відповідача про застосування строків позовної давності до вимог позивача, оскільки ще в травні 2014 року позивач бажав укласти земельний сервітут з попереднім власником земельної ділянки - ТОВ «Трейдент», тобто, позивачу з 2014 року відомо про порушене право. Однак, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності. Тривалість спору з попереднім власником земельної ділянки не є підставою, в розумінні ст.ст. 256, 260 ЦК України для застосування позовної давності до вказаних вимог.

Також, представник відповідача, заперечуючи позов, в судовому засіданні зазначила, що позивач претендує не на встановлення земельного сервітуту, а на постійне і необмежене користування чужою земельною ділянкою, що згідно ст. 102-1 ЗК є суперфіцієм - право користування чужою земельною ділянкою для забудови, яке може виникати лише на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією з/д для таких потреб, відповідно до ЦК України.

Відповідач у справі, як власник земельної ділянки, категорично заперечує встановлення земельного сервітуту, заперечуючи правомірність набуття позивачем у власність нежитлової будівлі. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями сторони відповідача, оскільки право власності позивача на нежитлову будівлю №7 «а» по вул.Л.Курбаса в м. Біла Церква належно підтверджено договором купівлі-продажу та зареєстровано відповідно до вимог Закону. А також, з урахуванням встановлених обставин справи, вбачається, що у позивача відсутня можливість задовольнити свої потреби та належно користуватися своїм майном в інший спосіб, ніж встановлення права користування чужою земельною ділянкою.

Однак, суд вважає, що встановлення запропонованого позивачем безстрокового земельного сервітуту щодо належної відповідачеві земельної ділянки площею 0,0133 кв.м. призведе до позбавлення власника цієї земельної ділянки права належного користування та володіння нею, оскільки метою встановлення цього земельного сервітуту є постійне обслуговування та експлуатація будівлі, проїзд автомобільним транспортом, прохід, прокладання інженерних комунікацій та мереж, реконструкція будівлі на земельній ділянці площею 0,0133 кв.м., тобто у власника земельної ділянки повністю буде позбавлено права користування вказаною площею земельної ділянки. Суду не доведено необхідність встановлення безстрокового земельного сервітуту саме площею 0,0133 кв.м. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування вимоги встановлення БЕЗСТРОКОВОГО земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0133 га., оскільки для реконструкції, проїзду, ремонту, чи прокладення інженерних комунікацій і мереж не потрібний безстроковий земельний сервітут і, відповідно, є необґрунтованою та недоведеною вимога для встановлення безстрокового земельного сервітуту на земельній ділянці відповідача площею 0,0133 га для проходу, чи обслуговування нежитлової будівлі позивача. Отже, вимоги по запропонованому позивачем земельному сервітуту не можна вважати правомірними і такими, що будуть здійснені в спосіб, найменш обтяжливий для власника земельної ділянки, щодо якої він міг бути встановлений.

Таким чином, з огляду наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано безспірних доказів в обгрунтування позовних вимог щодо необхідності встановлення безстрокового земельного сервітуту, а тому суд вважає за можливе відмовити в задоволенні позову за його необгрунтованості.

Керуючись ст.ст. 401, 402 ЦК України, ст.ст. 98-100 ЗК України, ст.ст. т.12,81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський парк культури та відпочинку» до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервіту - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду буде виготовлено не пізніше 15.02.2019 року.

СуддяОСОБА_3