Справа № 361/1608/18
Провадження № 2/361/252/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 лютого 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Коваль А.В., розглянувши у судовому засіданні в м.Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,-

встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 130936,05грн., і 3% річних у сумі 19054,34грн., нараховані за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, яке виникло у відповідача на підставі рішення суду від 19.01.2012р. про стягнення з відповідача на його користь боргу за договором позики у сумі 111857,20 грн., процентів 7798,43 грн. і судових витрат 1287,68 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що рішення набрало законної сили, він вчасно отримав виконавчий лист, але з моменту набрання рішенням законної сили і до даного часу відповідач рішення виконав лише частково, за договором позики сплатив: 08.07.2014р. 7500 грн., 17.09.2014р. 3000 грн., 06.10.2014р. 2000 грн., 04.12.2014р. 4000 грн., 20.01.2015р. 3000 грн., 16.04.2015р. -3000 грн., 25.05.2015р. -3000 грн., 24.07.2015р. -3000 грн., 23.12.2015р. 3000 грн., 19.05.2016р. 2000 грн., 27.12.2016р. -2000 грн., всього 35500грн., залишок заборгованості в сумі 85443,31грн. не сплатив, дане грошове зобовязання є простроченим, тому є підстави для застосування ч.2 ст.625 ЦК України.

Відповідач позов не визнав, подав відзив і заяву про застосування строку позовної давності, у відзиві і представник відповідача у судовому засіданні послались на те, що з моменту ухвалення рішення минуло 6 років, позивач не пред'явив виконавчий лист до примусового виконання і на даний час сплив строк пред'явлення до виконання у встановлені для цього строки, не подав вказаного позову протягом строку позовної давності, пропустив його без поважних причин, що є підставою для відмови у позові. Наведену в позовній заяві позивачем інформацію про нібито часткове погашення боргу протягом 2014-2016 років заперечує, вважає її надуманою для того, щоб суд вести в оману щодо нібито існуючих підстав для переривання позовної давності, ніяких дій, які б переривали перебіг позовної давності, він (відповідач) не вчиняв. Також не визнав вимоги по суті, зокрема щодо наявності підстав для нарахування інфляційних втрат, посилаючись на те, що предметом договору позики, укладеним з позивачем, були долари США, а згідно вимог чинного законодавства індекс інфляції не застосовується до іноземної валюти і може бути застосованим лише до грошових зобов'язань у національній валюті.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій, не заперечуючи факту видачі позики у доларах США, послався на те, що грошове зобовязання відповідача виникло на підставі рішення суду, в якому воно було виражено у гривнях у відповідності до вимог чинного законодавства України щодо валюти грошових зобовязань в Україні.

В судовому засіданні позивач надав пояснення аналогічні викладеним у позові і відповіді на відзив. З приводу заяви відповідача про застосування строку позовної давності послався на думку суду, і пояснив, що не вважає строк пропущеним, оскільки після ухвалення рішення відповідач частково сплачував борг, останній платіж 27.12.2016р., але ніяких доказів з цього приводу надати не зміг, не послався на такі докази і зазначив, що не памятає коли і в якому розмірі відповідач повертав позику. Позивач не заперечував того факту, що виконавчий лист до відділу державної виконавчої служби не пред'являв, про причини не пояснив, пославшись лише на те, що не памятає і що рішення має бути виконане.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків:

З копії заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2012р. встановлено, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг за договором позики від 29.10.2007р. в розмірі 111857,20грн., три відсотка річних за прострочення виконання зобовязання в сумі 7798,43грн., а також судові витрати 1287,68грн. У позові в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат відмовлено, оскільки позика була надана в іноземній валюті.

Рішення набрало законної сили, в порядку перегляду заочного рішення за заявою відповідача не переглядалось, в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалось.

Договір позики суду не наданий, але зі змісту рішення від 19.01.2012р. видно, що правовідносини між сторонами виникли з укладеного між ними договору позики від 29.10.2007р., предмет позики 14000 доларів США, строк повернення - до 29.10.2008р.

Позивач у якості грошового зобовязання, з приводу якого він звертається до суду, визначає судове рішення, яким на його користь стягнуто борг за договором позики. Суд, розглядаючи дану справу, приймає до уваги і аналізує саме таке грошове зобовязання, і погоджується з позивачем у тому, що дійсно у відповідача виникло грошове зобовязання, для якого встановлені певні строки його виконання, і дане зобовязання боржником не виконано.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, суд враховує наступні обставини:

Позивачу за даним рішенням, що набрало законної сили, був виданий виконавчий лист, який не був стягувачем предявлений до примусового виконання до відповідного відділу Державної виконавчої служби. Принаймні іншої інформації позивач не надав. При зясуванні у нього даного питання, цього факту позивач не заперечував, причин не звернення рішення до виконання не назвав.

На даний час і на час подання позову до суду позивачем вже пропущено строк предявлення виконавчого листа до виконання. Питання про його поновлення позивач не ініціював. На даний час відсутнє відкрите виконавче провадження.

Згідно ст..256 ЦК України, - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст..257 ЦК - загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки.

Згідно ст..259 ЦК - позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ст.261 ЦК України - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Статтею 263 ЦК передбачено підстави зупинення перебігу позовної давності.

Статтею 264 ЦК України передбачено підстави переривання перебігу позовної давності. Зокрема, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як зазначає позивач у позові, з моменту набрання рішенням законної сили і до подання позову відповідач сплатив частину боргу декількома платежами на загальну суму 35500грн., в період з 08.07.2014р. по 27.12.2016р., останній платіж 27.12.2016р. 2000грн.

Відповідач погашення боргу і внесення платежів в 2014-2016 роках заперечує.

Позивач даного ствердження відповідача не спростував і не надав жодного доказу на підтвердження даної обставини.

Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і лише на підставі поданих доказів. Саме на позивача за законом покладено обов'язок по доказуванню позовних вимог і тих підстав, з яких заявлено позов.

Виходячи з положень ст.ст.12,13,81 ЦПК України про диспозитивність і змагальність цивільного процесу та обовязок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються і які не визнаються іншою стороною, то при розгляді даної справи і при вирішенні питання щодо позовної давності суд виходить з того, що позивач не довів наявності обставин, які б перервали або зупинили перебіг позовної давності для даного грошового зобовязання (як виниклого з договору позики, так і виниклого на підставі судового рішення про стягнення).

З даним позовом позивач звернувся до суду 21.03.2018р. згідно вхідного штампу суду, тобто зі спливом строку понад три роки після набрання рішенням законної сили.

Враховуючи дату набрання рішенням законної сили і дату подання позову до суду, при відсутності підстав для зупинення або переривання перебігу строку позовної давності, - позивач пропустив строку позовної давності за даною вимогою. Наявності поважних причин пропуску позивач не довів, і відсутні підстави для його поновлення.

Якщо виходити з кінцевої дати повернення позики, то позивач так само до даного часу пропустив строк позовної давності за вимогою про повернення позики та про нарахування відсотків за користування позикою понад строки, на які вона була видана.

Відповідач подав заяву про застосування позовної давності.

Згідно ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення . Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 256,257, 259, 267, 625 ЦК України, 12,13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через суд першої інстанції, який розглянув справу.

Повне рішення виготовлено 15 лютого 2019 року.

Суддя Т.В. Селезньова