ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/400/19 Справа № 214/5853/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони

позивач: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 квітня 2018 року, яке постановлено суддею Хомініч С.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, та повний текст рішення складено 12 квітня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визначення часток в праві спільної сумісної власності та визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначено, що 14.12.1991 року сторони зареєстрували шлюб.

У 2005 році вони з відповідачем по справі придбали будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Правовстановлюючий документ оформлений на відповідача ОСОБА_3, так як право власності на вказаний будинок виникло під час їх перебування у шлюбі, то вказане нерухоме майно знаходиться у їхній спільній сумісній власності.

На сьогоднішній день він разом з відповідачкою зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, за час сумісного сімейного проживання позивача та відповідача у АДРЕСА_1, ними було у значній мірі реконструйовано вказаний будинок, добудовано третій поверх, зведено декілька прибудов до основного будинку, проведено капітальний ремонт тощо.

Враховуючи збільшення площі житлового будинку, його перепланування, зведення прибудов, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу визнано, вже після реконструкції, право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Так, враховуючи, що в їхній сім'ї склався визначений порядок користування даним будинком, а також усім іншим майном, яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, керуючись нормами цивільного законодавства України, вважається, що кожному з подружжя ОСОБА_3 належить по 1/2 частині як будинку АДРЕСА_1, так і будь-якого іншого майна, яке перебуває у їхній спільній сумісній власності.

На підставі наведеного вище позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати житловий будинок «Е-2», ракушняк, облож. цеглою, житловою площею 119, 2 кв.м., загальною площею 229,6 кв.м., літню кухню Ж - цегляну, навіс - 3, вбиральня - Г, гараж - Д, паркан №1, замощення №1, цегляну веранду розміром 5,43м. х 9,12м., цегляний гараж розміром 4,40 м. х 9,88 м., альтанку з металевих стовпів розміром 5,35 м. х 5,35м., цегляну мансарду розміром 15,87 м. х 5,64 м. + 2, 88 м. х 2,72 м. + 1,17 м. х 2,98 м., мезонін металевий обшитий пластиком розміром 2,75м. х 2,86м. + 1,54 м. х 1,92м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визначити за позивачем та відповідачем частки у праві спільної сумісної власності - житловий будинок «Е-2», ракушняк, облож. цеглою, житловою площею 119, 2 кв.м., загальною площею 229,6 кв.м., літню кухню Ж - цегляну, навіс - 3, вбиральня - Г, гараж - Д, паркан №1, замощення №1, цегляну веранду розміром 5,43м. х 9,12м., цегляний гараж розміром 4,40 м. х 9,88 м., альтанку з металевих стовпів розміром 5,35 м. х 5,35м., цегляну мансарду розміром 15,87 м. х 5,64 м. + 2, 88 м. х 2,72 м. + 1,17 м. х 2,98 м., мезонін металевий обшитий пластиком розміром 2,75м. х 2,86м. + 1,54 м. х 1,92м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1, - встановивши, що кожному з них належить по 1/2 частини вказаного будинку.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку «Е-2», ракушняк, облож. цеглою, житловою площею 119, 2 кв.м., загальною площею 229,6 кв.м., літню кухню Ж - цегляну, навіс - 3, вбиральня - Г, гараж - Д, паркан №1, замощення №1, цегляну веранду розміром 5,43м. х 9,12м., цегляний гараж розміром 4,40 м. х 9,88 м., альтанку з металевих стовпів розміром 5,35 м. х 5,35м., цегляну мансарду розміром 15,87 м. х 5,64 м. + 2, 88 м. х 2,72 м. + 1,17 м. х 2,98 м., мезонін металевий обшитий пластиком розміром 2,75м. х 2,86м. + 1,54 м. х 1,92м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку «Е-2», ракушняк, облож. цеглою, житловою площею 119, 2 кв.м., загальною площею 229,6 кв.м., літню кухню Ж - цегляну, навіс - 3, вбиральня - Г, гараж - Д, паркан №1, замощення №1, цегляну веранду розміром 5,43м. х 9,12м., цегляний гараж розміром 4,40 м. х 9,88 м., альтанку з металевих стовпів розміром 5,35 м. х 5,35м., цегляну мансарду розміром 15,87 м. х 5,64 м. + 2, 88 м. х 2,72 м. + 1,17 м. х 2,98 м., мезонін металевий обшитий пластиком розміром 2,75м. х 2,86м. + 1,54 м. х 1,92м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі, яким задовольнити позовні вимоги посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не надав оцінки обставинам справи та не прийняв до уваги, що він перебував у шлюбі з відповідачем, вони мають двох дітей. Разом створили свій бізнес. Був також бізнес у його батьків, де він працює з 18 років. Він купив будинок у 2000 році і оформив договір дарування на відповідача. Добудував 3 поверх, котельну, гараж. Площа будинку стала 437 кв.м. Відповідач не працювала, вона займалася сім'єю, дітьми, ніякого доходу не мала. Він працював, забезпечував сім'ю. Протягом всього часу жили разом однією сім'єю за адресою вул. Городищенська в м. Кривому Розі з його батьками в квартирі, потім проживали у цьому будинку. Ремонтом та будівництвом займався він. Згідно договору дарування, подарований будинок має площу 119 кв.м. Він був присутній при оформленні договору дарування, оплачував усі послуги нотаріуса.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі з 1991 року.

Відповідно договору дарування від 29.05.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2454, ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1, який вона отримала в дар від ОСОБА_4.(а.с.44).

Домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку «Е-2», ракушняк, облож. цеглою, житловою площею 119, 2 кв.м., загальною площею 229,6 кв.м., літньої кухні Ж - цегляної, навіс - З, вбиральня - Г, гараж - Д, паркан №1, замощення №1 (а.с. 44).

Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної ради № 415 від 17.11.2004 року вирішено зареєструвати у складі домоволодінь господарчі споруди, прибудови, веранди, які розташовані на земельних ділянках: цегляну веранду розміром 5,43м. х 9,12м., цегляний гараж розміром 4,40 м. х 9,88 м., альтанку з металевих стовпів розміром 5,35 м. х 5,35м., цегляну мансарду розміром 15,87 м. х 5,64 м. + 2, 88 м. х 2,72 м. + 1,17 м. х 2,98 м., мезонін металевий обшитий пластиком розміром 2,75м. х 2,86м. + 1,54 м. х 1,92м., на вул. Железнякова, 7, що належить ОСОБА_3. Просити КП «Криворізьке БТІ» внести відповідні зміни у технічну документацію за рахунок власника домоволодіння (а.с .70-71)

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що будинок був придбаний сторонами за спільні сімейні кошти. За час спільного проживання він зробив ремонт у будинку АДРЕСА_1 добудував 3-й поверх, зведено декілька прибудов до основного будинку, проведено капітальний ремонт тощо.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про поділ спільного майна подружжя, визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення, оскільки позивачем по справі не доведено, що спірне майно перебуває у спільній сумісній власності сторін, а спірне домоволодіння АДРЕСА_1 було отримане відповідачем у дар.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно п.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбними договором.

Відповідно до ч.2 п.1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1)майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, спірне домоволодіння № 7 по вул. Железнякова в м. Кривому Розі належить відповідачу на підставі договору дарування. Вказаний договір не оскаржений та не визнаний недійсним в судовому порядку, отже в розумінні ст. 57 СК України, дане домоволодіння є особистою приватною власністю відповідача, так як набуте нею за час шлюбу, але на підставі договору дарування.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання домоволодіння № 7 по вул. Железнякова в м. Кривому Розі спільною сумісною власністю подружжя.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позовних вимог позивача про збільшення площі житлового будинку, його перепланування та зведення прибудов за час шлюбу, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об'єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об'єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Визначаючи правовий режим спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Головним критерієм поділу майна, як об'єкта права спільної сумісної власності, є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); в разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року справа № 6-1447цс17.

Таким чином, при вирішенні спору в частині визнання спірного житлового будинку спільним сумісним майном подружжя судом має бути враховано, що майно, що належало одному з подружжя в порядку статті 57 СК України, не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише в порядку, визначеному статтею 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів для встановлення того факту, що під час спільного проживання з відповідачем ними за спільні кошти було здійснено ремонт домоволодіння та добудовано 3-й поверх, оскільки житлова та загальна площа будинку, які вказує сам позивач відповідає тим розмірам, що зазначені в договорі дарування.

Крім того, позивачем не надано доказів, що вказані ним добудови здійснені за рахунок його коштів, чи коштів спільного сімейного бюджету.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги позивача про те, що він купив будинок у 2000 році, був присутній при оформленні договору дарування, оплачував усі послуги нотаріуса, однак оформив договір дарування на відповідача, оскільки вказаний договір позивачем не оскаржений та не визнаний недійсним в судовому порядку, а питання щодо визнання договору дарування недійсним не є предметом даного спору.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що позивач добудував 3 поверх, котельну, гараж. Площа будинку стала 437 кв.м., при цьому відповідач не працювала, займалася сім'єю, дітьми, ніякого доходу не мала. Він працював, забезпечував сім'ю. Протягом всього часу жили разом однією сім'єю за адресою вул. Городищенська в м. Кривому Розі з його батьками в квартирі, потім проживали у цьому будинку. Ремонтом та будівництвом займався він, оскільки, як зазначено вище, при вирішенні спору в частині визнання спірного житлового будинку спільним сумісним майном подружжя судом має бути враховано, що майно, що належало одному з подружжя в порядку статті 57 СК України, не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише в порядку, визначеному статтею 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом, однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів, відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України, на підтвердження істотного збільшення вартості спірного домоволодіння.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду України протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: