Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 240/458/16-ц

провадження № 61-6189св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Лощанське»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Василевич Сергій Олександрович, на рішення Апеляційного суду Донецької області від 19 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Дундар І. О., Курило В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лощанське» (далі - СГТОВ «Лощанське»), третя особа: Відділ реєстрації Олександрівської районної державної адміністрації Донецької області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та зобов'язання вчинити певні дії.

2. Позовна заява мотивована тим, що 14 березня 2000 року він уклав з відповідачем договір оренди земельної частки (паю) строком на 10 років. 23 червня 2009 року він отримав державний акт на право власності на землю, площа земельної ділянки складає 5,87 га, що розташована на території Новоолександрівської сільської ради Олександрівського району Донецької області. Після отримання державного акта та закінчення строку договору оренди земельної частки (паю) відповідач продовжував користуватися земельною ділянкою позивача без укладання договору оренди.

3. 15 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виведення із сівозміни належної йому ділянки, але позивачу було відмовлено з посиланням на договір оренди, про який ОСОБА_1 нічого не було відомо.

4. 13 липня 2016 року, отримавши довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо про реєстрацію державним реєстратором договору оренди від 21 вересня 2011 року.

5. Вказує, що 21 вересня 2011 року ОСОБА_1 та СГТОВ «Лощанське» нібито уклали договір оренди належної позивачу земельної ділянки площею 5,87 га, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Олександрівського району Донецької області, який було зареєстровано у відділі реєстрації Олександрівської районної державної адміністрації Донецької області 16 травня 2016 року.

6. Вважає, що зазначений договір має бути визнаний судом недійсним, оскільки позивач не укладав цей договір та повноважень на його укладення та підписання іншим особам не надавав.

7. На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений 21 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та СГТОВ «Лощанське»; скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та обтяжень від 20 травня 2016 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

8. Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 12 травня 2017 року (у складі судді Щербак Ю. В.) позов задоволено.

9. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 21 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та СГТОВ «Лощанське», скасовано державну реєстрацію права оренди земельної ділянки згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та обтяжень від 20 травня 2016 року.

10. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

11. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що всупереч волевиявленню власника земельної ділянки, СГТОВ «Лощанське» зареєструвало договір оренди від 21 вересня 2011 року, який підписаний від імені орендодавця-позивача іншою особою, що відповідно до частини третьої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

12. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 19 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

13. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності для звернення до суду з позовом, не надавши при цьому жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що він не знав та не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

14. Зокрема, у рішенні зазначено, що у період з 2011 року до 2016 року ОСОБА_1 отримував орендну плату за користування належною позивачу земельною ділянкою, тому як власник земельної ділянки міг дізнатися про порушення свого права в межах строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

15. У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Василевич С. О., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16. Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 240/458/16-ц.

17. Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18. 15 березня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

19. Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лощанське» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

20. Касаційна скарга мотивована тим, що висновки апеляційного суду про сплив позовної давності є помилковими та суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15. Зазначив, що перебіг строку позовної давності починається не з моменту, коли сторони домовились про тимчасове користування земельною ділянкою позивача та отримання плати за користування земельною ділянкою, а з часу, коли ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто укладення договору від його імені. Вказував, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що ОСОБА_1 стало відомо про існування спірного договору оренди земельної ділянки лише 13 липня 2016 року після отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, а зареєстровано спірний договір було 16 травня 2016 року, лише після письмового звернення позивача до СГТОВ «Лощанське», отже строк позовної давності позивачем не пропущено.

21. Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22. Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі розпорядження Олександрівської райдержадміністрації Донецької області від 21 лютого 2006 року, надано у власність земельну ділянку, площею 5,87 га, на території Новоолександрівської сільської ради Олександрівського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт видано 23 червня 2009 року та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю.

23. До отримання державного акту, 14 березня 2000 року (дата підписання угоди сторонами), орендодавець ОСОБА_1 та орендар СГОВ «Лощанське», що розташоване в с. Новоолександрівка Олександрівського району Донецької області уклали договір оренди земельної частки (паю) в розмірі 7,53 умовних гектар строком на 10 років.

24. Установлено, що з 14 березня 2000 року земельна ділянка позивача знаходилась в оренді у відповідача, а після закінчення дії договору земельної частки (паю) земельна ділянка знаходилась у користуванні відповідача.

25. 16 травня 2016 року в журналі реєстрації вхідної кореспонденції відповідача зареєстрована заява ОСОБА_1 про виведення із сівозміни належної йому земельної ділянки за державним актом на право власності на землю площею 5,87 га. Заява датована 15 травня 2016 року.

26. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на земельну ділянку, площею 5,87 га, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться у приватній власності ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 23 червня 2009 року Олександрівським відділом земельних ресурсів, зареєстроване право оренди строком на 10 років. Сторони договору: орендар - СГТОВ «Лощанське», орендодавець - ОСОБА_1 Договір оренди від 21 вересня 2011 року. Дата та час реєстрації договору - 16 травня 2016 року.

27. Відповідно до цього спірного договору оренди землі від 21 вересня 2011 року ОСОБА_1 (орендодавець) надав СТОВ «Лощанське» (орендар) земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 5,87 га, що знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради. Строк дії договору - 10 років (пункт 6 договору). Річна орендна плата встановлена в розмірі 2 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, складає 1 719,88 грн та сплачується один раз на рік, не пізніше 31 грудня (пункт 7,9 договору).

28. Відповідно до пункту 38 договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Договір містить підписи: орендодавець - ОСОБА_1 орендар - СГТОВ «Лощанське» село Новоолександрівка Олександрівського району Донецької області.

29. До договору приєднані акт визначення та встановлення меж земельної ділянки в натурі від 21 вересня 2011 року та акт приймання-передачі земельної ділянки від 21 вересня 2011 року. Вказані акти підписані від імені ОСОБА_1 та СТОВ «Лощанське».

30. Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 06 лютого 2017 року, підписи від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 21 вересня 2011 року у графі «Орендодавець»; акті визначення та встановлення меж земельної ділянки в натурі від 21 вересня 2011 року рядок - «Власник земельної ділянки»); акті приймання-передачі земельної ділянки від 21 вересня 2011 року (у рядку «Орендодавець») виконані рукописним текстом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1, а іншою особою.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

31. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

32. Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

33. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

34. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

35. Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

36. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

37. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

38. Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

39. Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

40. За змістом частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

41. Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

42. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

43. Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

44. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

45. Встановивши, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» в договорі оренди земельної ділянки від 21 вересня 2011 року виконаний не позивачем, а іншою особою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання такого договору недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України та обґрунтовано відхилив доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності та правильно виходив з того, що перебіг позовної давності починається не з моменту отримання позивачем плати за користування земельною ділянкою, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права. Місцевим судом встановлено, що оспорюваний договір ОСОБА_1 не підписував, про його існування дізнався влітку 2016 року.

46. Отже, в установленому законом порядку відповідач не спростував доводи позивача, що про існування оспорюваного договору оренди він дізнався лише у 2016 році, адже самостійно земельну ділянку позивач не обробляв, а коли у 2016 році отримав довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то дізнався про реєстрацію державним реєстратором договору оренди від 21 вересня 2011 року.

47. Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції правильно установив обставини, що мають значення для справи, та надав їм належну оцінку.

48. Висновки апеляційного суду, що ОСОБА_1 в заяві від 16 травня 2016 року просив директора СГТОВ «Лощанське» вивести із сівозміни земельну ділянку площею 5,87 га, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Олександрівського району Донецької області, свідчить про обізнаність позивача про порушення його права давно, не ґрунтується на обставинах справи

49. Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону.

50. Доводи відповідача, що ОСОБА_1 знав з 2002 року, що на підставі договору оренди відповідач використовує земельну ділянку, не заслуговують на увагу, оскільки з 2000 року по 2009 рік позивач не заперечував проти укладення договору оренди земельної частки (паю). Потім правовідносини саме оренди між сторонами припинились, земельна ділянка знаходилась у відповідача в фактичному користуванні, а не на підставі договірних правовідносин. Спірний договір було зареєстровано (на підставі чого він і набрав чинності) лише в травні 2016 року. А позивач звернувся до суду в липні 2016 року, отже не пропустив строку для захисту свого порушеного права. Доказів сплати позивачу саме орендної плати з 2011 року по день звернення до суду матеріали справи не містять.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

51. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

52. Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Щодо судових витрат

53. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

54. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

55. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 768 грн судового збору за розгляд справи у суді касаційної інстанції. Враховуючи, що при зверненні з касаційною скаргою ОСОБА_1 сплатив судовий збір не в повному розмірі, суд касаційної інстанції вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави суму недоплаченого судового збору в розмірі 554,88 грн ((551,22 х 2) х 120% = 1322,88 грн; 1322,88 грн - 768 грн = 554,88).

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Василевич СергійОлександрович, задовольнити.

2. Рішення Апеляційного суду Донецької області від 19 вересня 2017 року скасувати, рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 12 травня 2017 року залишити в силі.

3. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лощанське» на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) грн судового збору за розгляд справи у суді касаційної інстанції.

4. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лощанське» в дохід держави 554 (п'ятсот п'ятдесят чотири) грн 88 коп. судового збору за розгляд справи у суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. О. Лесько В. В. Пророк В. М. Сімоненко І. М. Фаловська