Справа № 216/4373/16-ц
Номер провадження 2/216/193/19
РІШЕННЯ

іменем України

04 грудня 2019 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Марущак І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про внесення запису до трудової книжки,-

встановив:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона в період з 03.06.2016 по 24.08.2016 працювала у відповідача в магазині «Аврора-119» на посаді адміністратора. Щомісячна заробітна плата складала 4500,00 грн. Факт трудових відносин мав би бути підтверджений трудовим договором, але у позивача його не має. Коли вона вирішила звільнитися, то заздалегідь попередила про свій намір роботодавця. Отримавши свою трудову книжку, позивач встановила відсутність у ній відмітки про відпрацьований період. На вимогу ОСОБА_1 здійснити запис в трудовій книжці, відповідач відповів категоричною відмовою. Позивач вважає, що дії відповідача є незаконними. Факт підтвердження вказаних обставин підтверджується графіком роботи, відміткою про відвідування та протоколом інвентаризаційної комісії. Крім невнесення запису до трудової книжки відповідачем не було виплачено останню заробітну плату в сумі 4500,00 грн та відповідно не сплатив податок, який відраховується від зарплатні та нараховується до пенсійного фонду. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить зобов`язати ФОП ОСОБА_3 внести запис до трудової книжки про відпрацьований період часу, а саме: з 03.06.2016 по 24.08.2016 на посаді адміністратора; зобов`язати відповідача виплатити їй заробітну плату за останній відпрацьований місяць в розмірі 4500,00 грн; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн та зобов`язати відповідача внести відомості до фіскальної служби та сплатити суми всіх податків та інших обов`язкових платежів від несплаченої заробітної плати за весь період роботи позивача, а саме: з 03.06.2016 по 24.08.2016.

Позивач у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача ОСОБА_4 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У матеріалах справи містяться заперечення відповідача проти позову, в яких він зазначає, що зареєстрований на підставі ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» як суб`єкт господарської діяльності, а саме: як фізична особа-підприємець. Місце провадження господарської діяльності є: магазин «Сьогодні Аврора» за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з цим, відповідач не має найманих працівників, натомість для виконання робіт з продажу та реалізації товарів і продукції він користується послугами лізингу персоналу, а саме: укладає договори аутстафінгу з різними суб`єктами господарювання, які спеціалізуються на цьому виді послуг. Між позивачем та відповідачем не укладався як усний, так і письмовий цивільно-правовий чи трудовий договір, з пропозицією укласти договір та прийняти позивача на роботу вона не зверталася, реалізацію товарів і продукції в магазинах відповідача вона не здійснювала. У зв`язку з вищевикладеним, підстав для задоволення позову не має.

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України та КЗпП.

З обґрунтувань позовної заяви ОСОБА_1 встановлено, що в період з 03.06.2016 по 24.08.2016 вона працювала у відповідача в магазині «Аврора-119» на посаді адміністратора. Щомісячна заробітна плата складала 4500,00 грн.

Відповідач зареєстрований на підставі ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» як суб`єкт господарської діяльності, а саме: як фізична особа-підприємець. Місце провадження господарської діяльності є: магазин «Сьогодні Аврора» за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач не визнає обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, оскільки жодних трудових правовідносин між ним та ОСОБА_1 не виникало. Взагалі, він не має найманих працівників, оскільки для виконання робіт з продажу та реалізації товарів і продукції він користується послугами лізингу персоналу, а саме: укладає договори аутстафінгу з різними суб`єктами господарювання, які спеціалізуються на цьому виді послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при укладенні трудового договору з фізичною особою.

За частиною 3 статті 24 КЗпП працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, єдиною підставою виникнення трудових правовідносин є письмовий договір, який фактично між сторонами не укладався.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наведених норм процесуального закону вбачається, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

У даному випадку суд не може вважати надані позивачем: графік роботи, відмітку про відвідування та протокол інвентаризаційної комісії доказами, які відповідають вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, та те, що вони підтверджують обставину порушення відповідачем трудових прав позивача.

Оскільки позивачем не доведено факт існування трудових правовідносин, відповідно вимоги щодо зобов`язання внести запис до трудової книжки про відпрацьований період часу, а саме: з 03.06.2016 по 24.08.2016 на посаді адміністратора; виплати їй заробітної плати за останній відпрацьований місяць в розмірі 4500,00 грн; стягнення з відповідача моральної шкоду в розмірі 50000,00 грн та зобов`язання відповідача внести відомості до фіскальної служби та сплатити суми всіх податків та інших обов`язкових платежів від несплаченої заробітної плати за весь період роботи позивача, задоволенню не підлягають.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження оскільки позивачем та його представником не надано суду доказів, які суд міг би покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись КЗпП, ст.ст. 12, 79-82, 133, 137, 141, 142, 247, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про внесення запису до трудової книжки відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: не відомий, місце проживання: АДРЕСА_3 ;

-відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , місце знаходження: АДРЕСА_4 .

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов