КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
754/184/19 Доповідач-Чобіток А.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

у с т а н о в и в:

У січні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» пред`явило позов до відповідача про стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором № б/н від 31.08.2016 року та просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 73 041,12 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредитом - 54 715,15 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 14 371,63 грн., штраф - 500,00 грн. (фіксована частина), 3454,34 - штраф (процентна складова), та судові витрати в розмірі 1762,00 грн..

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до умов кредитного договору №б/н від 31.08.2016 року відповідачеві було надано кредит у розмірі 28 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Разом з тим, в порушення умов кредитного договору та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав та не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено в розрахунку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з виникненням у відповідача значної заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позов задовольнити. Зазначає, що Верховний Суд в постанові від 11 вересня 2019 року справа № 153/1334/16 означив:«суд зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи", тому на підтвердження позовних вимог позивачем додатково додаються наступні докази: довідка про відкриття рахунку; довідка про встановлення кредитного ліміту; виписка по рахунку. Представник позивача просить зазначені докази взяти до уваги при розгляді справи в апеляційній інстанції задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи. Указує, що 31.08.2016 року ОСОБА_2 погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і

тарифами, складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг; він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис на вказаній заяві, в подальшому зобов`язується самостійно ознайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті Банку.

Отже, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов,висловивши певним чином згоду на них. В даному випадку відповідач, підписуючи анкету-заяву від 31.08.2016року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Таким чином, між ПАТ КБ Приватбанк (правонаступником якого є АТ КБ Приватбанк ) та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

До апеляційної скарги позивачем додано довідку АТ КБ «ПриватБанк» про те, що між сторонами був підписаний кредитний договір №б/н, за яким видано наступні кредитні картки: НОМЕР_3 дата відкриття - 03.01.2018, термін дії - 12/20, НОМЕР_4 дата відкриття - 28.02.2018, термін дії - 02/21, НОМЕР_2 дата відкриття - 15.05.2018, термін дії - 11/20; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), за якою:Старт карткового рахунку - дата проведення 03.01.2018, інформація - НОМЕР_3, зміна кредитного ліміту 29.12.2017, кредитний ліміт:0.00, примітка: встановлення кредитного ліміту, зміна кредитного ліміту 01.02.2018, кредитний ліміт:28000.00, примітка: збільшення кредитного ліміту; виписку по основній карті: НОМЕР_1 за період з 01.01.1999 по 14.10.2019, основній карті: НОМЕР_4 за період з 01.01.1999 по 14.10.2019, карті НОМЕР_5, карті НОМЕР_3, карті НОМЕР_2 .

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не подавав.

При розгляді даної справи судом першої інстанції установлено, що АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовом, посилався на те, що між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 31.08.2016 року, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 28000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому відповідач погодився, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір.

Відповідно до п. 2.1.1. наданого до позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, ці Умови використання кредитних карт АТ КБ ПриватБанку, Пам`ятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт, а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування Карт. Банк випускає клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом. Випуск Карти та відкриття рахунку Карти здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску клієнту Картки.

Згідно зп. 2.1.1.2.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг Банк видає клієнту Картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Картки, зазначена в Заяві.

Пунктом 2.1.1.2.3. встановлено, що після отримання Банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

2.1.1.2.5. Банк має право відмовити клієнту без пояснення причин у видачі або перевипуску Карти «…».

На підтвердження своїх вимог позивач надав до суду розрахунок заборгованості, копію заяви позичальника, витяг з «Тарифів Банку», витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг та Правил Користування платіжною карткою».

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що вказані документи не підтверджують наявність між сторонами кредитних відносин та наявність заборгованості. Ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_3 .. Анкета-заява від 31.08.2016 року містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Заява не містить даних про умови кредитування. У Анкеті-заяві відсутні відомості яку кредитну картку відповідач отримав, строк дії цієї картки, який рахунок відкривається на ім`я відповідача та дані про видачу відповідачу пам`ятки клієнта. Матеріали справи також не містять доказів, яке рішення було прийнято Банком за заявою відповідача та яка картка йому була видана.Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є доказом, який підтверджує надання кредиту та наявність кредитних правовідносин, оскільки сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності заборгованості. Будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано. Позивач до позовної заяви копію картки позичальника не долучив, у позовній заяві про строк дії картки не вказував, виписки з рахунків відповідача, якщо такі відкривалися, не надав. У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, суд апеляційної інстанції уважає таке рішення суду законним та обґрунтованим, відповідним встановленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, а також правовій позиції Великої Палати Верховного Суду в справі №342/180/17 від 03.07.2019 року, ухваленої в аналогічній справі.

Висновків суду першої інстанції аргументи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звернувшись з даним позовом до суду першої інстанції та посилаючись на те, що 31 серпня 2016 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримавкредит у розмірі 28000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, до позову АТ КБ «ПриватБанк» додало копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписану відповідачем 31.08.2016 року, Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з «Тарифів Банку», витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг та Правил Користування платіжною карткою», розрахунок заборгованості за договором №б/н від 31.08.2016 року станом на 06.12.2018 року, який розпочинається з дати 08.01.2018 року.

Будь-яких доказів щодо отримання ОСОБА_1 картки, строк її дії, матеріали справи не містять.

Надані позивачем Умови не містять посилань на особу відповідача, а сам текст Умов доданий позивачем до позову не датований та не має посилань на номер розпорядчого акту, яким вони були затверджені правлінням, а тому встановити з якими саме Умовами було ознайомлено відповідача та чи був він ознайомлений з ними взагалі, матеріали справи також не містять.

При цьому до позову позивач додав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача з зазначенням того, що необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ КБ «ПриватБанк» відсутні ( а.с.36, 38).

Отже, суд першої інстанції розглядав дану справу на підставі лише вищевказаних документів.

До апеляційної скарги позивачем додано довідку АТ КБ «ПриватБанк» про те, що між сторонами був підписаний кредитний договір №б/н, за яким видано наступні кредитні картки: НОМЕР_3 дата відкриття - 03.01.2018, термін дії - 12/20, НОМЕР_4 дата відкриття - 28.02.2018, термін дії - 02/21, НОМЕР_2 дата відкриття - 15.05.2018, термін дії - 11/20; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), за якою:Старт карткового рахунку - дата проведення 03.01.2018, інформація - НОМЕР_3, зміна кредитного ліміту 29.12.2017, кредитний ліміт:0.00, примітка: встановлення кредитного ліміту, зміна кредитного ліміту 01.02.2018, кредитний ліміт:28000.00, примітка: збільшення кредитного ліміту; виписку по основній карті: НОМЕР_1 за період з 01.01.1999 по 14.10.2019, основній карті: НОМЕР_4 за період з 01.01.1999 по 14.10.2019, карті НОМЕР_5, карті НОМЕР_3, карті НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, надавши суду апеляційної інстанції вищевказані докази, не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції та причин неподання не вказав, унаслідок чого вказані докази не можуть бути предметом розгляду судом апеляційної інстанції.

У даному випадку позивач, який є юридичною особою, додавши до суду першої інстанції на підтвердження своїх вимог лише копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківськиї послуг, витяг з «Тарифів Банку», витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг та Правил Користування платіжною карткою», які не датовані,розрахунок заборгованості за договором №б/н від 31.08.2016 року станом на 06.12.2018 року, який розпочинається з дати 08.01.2018 року, а також, заявивши клопотання про розгляд справи в спрощеному провадженні та у відсутність представника, розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» з підстав, що наведені вище, цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду з даного питання.

При цьому слід зазначити, що додані позивачем до апеляційної скарги докази навпаки свідчать про інші обставини справи ніж заявлені в позові.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» (заява №4241/03, п. 50), в аспекті змагальності, наголошується на тому, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд; стаття 6 Конвенції, в той же час, не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами. Аналогічна позиція також міститься у рішенні в справі «Олюджіч проти Хорватії» (Olujic v Croatia), №22330/05, п. 77).

Європейський суд з прав людини (зокрема, рішення у справах Жук проти України, заява №45783/05, п. 25; Kress v. France, заява №39594/98, п.п. 60, 72-76; Goc v. Turkey, заява №36590/97, п. 55-57; F.C.B. v. Italy, заява №12151/86, п. 33; Kaya v. Austria, заява №54698/00, п. 28) зазначив, що призначення змагальності процесу спрямоване не унеможливлення впливу на суд доказів, які одна з сторін не змогла оцінити та навести свої міркування (сторони повинні мати можливість знайомитися з усіма пред`явленими доказами і зауваженнями, отримувати копії документів); у кожній справі судом мають бути з`ясовані всі обставини, але, при цьому суд досліджує докази та пояснення, які подані сторонами або іншими суб`єктами лише у межах судового процесу.

Додані позивачем до апеляційної скарги докази, не були предметом розгляду судом першої інстанції, унаслідок чого посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 11 вересня 2019 року справа № 153/1334/16, також на увагу не заслуговує, оскільки суперечить ч. 4 ст. 367 ЦПК України.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук