Дата документу 18.09.2019 Справа № 554/48/16-ц
Провадження № 4-с/554/65/2019
УХВАЛА

іменем України

18 вересня 2019 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Андрієнко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Карабаш О.В.,

представника заявника адвоката Марченко Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу адвоката Марченко Галини Іванівни в інтересах ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Яресько Л.В., заінтересована особа ОСОБА_2 , скасування постанови про накладення арешту на кошти боржника,-

В С Т А Н О В И В :

08 серпня 2019 року заявник звернувся до суду з вищевказаною скаргою, у якій просить визнати дії державного виконавця Яресько Л.В. протиправними; зобов`язати державного виконавця винести постанову, якою скасувати арешт зарплатного рахунку ОСОБА_1 Одночасно з цим просила поновити пропущений строк для подання скарги.

В обґрунтування скарги посилається на те, що державним виконавцем Яресько Л.В. всупереч ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання судового рішення накладено арешт на всі рахунки ОСОБА_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк», в тому числі зарплатні. 03.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась до державного виконавця із заявою про зняття арешту із зарплатного рахунку, вказане звернення залишилось без реагування. Таким чином, державним виконавцем накладений арешт на 100% коштів, які надходять на зарплатний рахунок ОСОБА_1 Заявник із вказаним не погоджується, вважає, що такими діями посадова особа порушила права боржника, у зв`язку з чим звернувся за захистом до суду.

09 серпня 2019 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави зазначену скаргу залишено без руху (а.с.49).

20 серпня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду (а.с.53-54).

Від представника Шевченківського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області до суду надійшли письмові заперечення на скаргу, у яких зі скаргою не погодився, заперечує проти доводів, наведених у скарзі з таких підстав. На виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №58728378, відкрите на підставі виконавчого листа №554/48/16-ц, виданого Октябрським районним судом м.Полтави від 04.04.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу 400000,00 грн. та судового збору 4000,00 грн. Державним виконавцем на виконання вимог Закону винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а також 27.03.2019 року винесено постанову про арешт коштів боржника в межах суми заборгованості з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на загальну суму 444700,00 грн., яку направлено на виконання в установи банків. Таким чином, накладено арешт не на рахунок, а на грошові кошти, що містяться на рахунках. У заяві від 03.07.2019 року боржник просив зняти арешт із зарплатного рахунку картки ПАТ КБ «ПриватБанк» для виплат. На вказану заяву надано відповідь. Враховуючи викладене, вважає, що державний виконавець в межах наданих йому повноважень правомірно наклав арешт на кошти боржника, при цьому банк, в якому арештовано кошти боржника, не повідомив державного виконавця про цільове призначення рахунку та не повернув постанову без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. При цьому, в постанові міститься здійснювати арешт коштів, які містяться на рахунках, накладення арешту або звернення стягнення на які заборонено законом. Тому, в разі, якщо банком при виконанні постанови не було враховано викладене в постанові застереження, виконавець не може відповідати за такі дії іншої юридичної особи. На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі (а.с.68-71).

У судовому засіданні представник заявника адвокат Марченко Г.І. скаргу підтримала, надавши пояснення аналогічні викладеним у скарзі. Пояснила суду, що боржник фактично повністю не має можливості отримати заробітну плату, оскільки вказаний картковий рахунок заблоковано внаслідок накладеного арешту. Просила скаргу задовольнити та визнати дії державного виконавця протиправними, оскільки вважає, що останній постановою наклав арешт на всі грошові кошти на рахунках боржника, у тому числі понад встановлені розміри для відрахування за законом, що призвело до неможливості отримання ОСОБА_1 заробітної плати взагалі. Також просила поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду зі скаргою, так як перед цим оскаржувалися дії державного виконавця та ухвалу суду про повернення скарги отримано поштою лише 07.08.2019 року.

Державний виконавець Шевченківського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області Яресько Л.В. у судове засідання не з`явилась, від представника відділу надійшли письмові заперечення на скаргу, в яких просив про розгляд за їх відсутності (а.с.71).

Заінтересована особа - стягувач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв не надходило, причини неявки суду невідомі.

Неявка вказаних осіб відповідно до положень ч.2 ст.450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Вислухавши пояснення представника заявника, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, а також заперечення на скаргу, об`єктивно оцінивши зібрані докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, в їх сукупності, а також надані матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу положень ст.5 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів скарги, у Шевченківському ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області на виконанні перебуває виконавче провадження №58728378, відкрите на підставі виконавчого листа №554/48/16-ц, виданого Октябрським районним судом м.Полтави від 04.04.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу 400000,00 грн. та судового збору 4000,00 грн. (а.с.86-87, 88, 89). Вказаний виконавчий документ виданий на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 04.03.2016 року, яке набрало законної сили 28.03.2016 року (а.с.27).

27 березня 2019 року старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області Яресько Л.В. винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на усіх розрахункових рахунках боржника, відкритих в установах банків та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та належить боржнику (а.с.41-42, 95).

Листом АТ КБ «Приватбанк» від 12.04.2019 року повідомлено, що згідно з постановою державного виконавця від 27.03.2019 року накладений арешт в сумі 444700,00 грн., а також, що на рахунках недостатньо коштів для виконання вказаної постанови (а.с.101).

З наданих до скарги копій документів слідує, що на виконання наведеної постанови арешт накладений на кошти, що знаходяться, зокрема, на картковому рахунку (картка для виплат) № НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 у АТ КБ «Приватбанк» (а.с.40, 106).

Боржник ОСОБА_1 вважає дії виконавця щодо арешту коштів на вказаному рахунку, з якого вона отримує заробітну плату за основним місцем роботи, та звернення на них стягнення без врахування обмежень, встановлених ст.70 Законом України «Про виконавче провадження», протиправними.

03.07.2019 року боржник звернувся до державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області із заявою щодо усунення порушень законодавства та зняття арешту з зарплатного рахунку, оскільки розмір відрахувань перевищує 20% від суми, що залишається після сплати нею податків (а.с.105).

На вказану заяву листом відділу ДВС за №46129 надано відповідь про наявність непогашеної заборгованості станом на 08.07.2019 року, а також, що боржником не надано документального підтвердження щодо заборони звернення стягнення на рахунок боржника, у зв`язку з чим відсутні підстави для зняття арешту та рекомендовано звернутись до суду (а.с.107-108).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Пунктом 8 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Суд, враховуючи наведені норми законів та обставини справи, вважає, що дії державного виконавця по винесенню постанови про арешт коштів боржника від 27.03.2019 року в цілому відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», якими визначаються заходи примусового виконання рішень та загальний порядок звернення стягнення на майно боржника.

Однак, як встановлено під час розгляду скарги, на картковий рахунок заявника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , який відкритий у АТ КБ «Приватбанк», проводиться зарахування заробітної плати, про що свідчить довідка банку від 21.04.2019 року (а.с.106).

Також представник заявника у судовому засіданні пояснив, що кошти, які ОСОБА_1 отримує як заробітну плату, перераховуються їй саме на зазначений рахунок № НОМЕР_1 , та окрім зарплати на вказаний рахунок інших надходжень немає. Фактично такими діями виконавця проводиться звернення стягнення 100% заробітної плати, оскільки боржник через арешт рахунку позбавлена можливості розпоряджатися своєю зарплатою, та немає інших джерел доходу і фактично позбавлена засобів до існування.

Вказані обставини не були встановлені на час винесення постанови та не враховані державним виконавцем під час розгляду звернення боржника від 03.07.2019 року.

Розділом IX Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, зокрема умови, порядок, розмір такого.

Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.2, ч.2 ст.10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про оплату праці», забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Державним виконавцем не було доведено, що грошові кошти, які перебувають на рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 , мають інше походження ніж заробітна плата.

Враховуючи зазначене вище, в результаті накладеного арешту на вказані кошти не враховано встановлених законом обмежень щодо розміру відрахувань із заробітної плати боржника, а арешт накладений лише в межах загальної суми заборгованості за виконавчим документом.

За вказаних обставин, ОСОБА_1 фактично позбавлена можливості отримувати гарантовану законом частину її доходу із заробітної плати, як засобу до існування, що є суттєвим порушенням її прав.

Таким чином, накладення арешту та утримання всього розміру заробітної плати, яка зараховується на відповідний банківський рахунок боржника, без врахування вищевказаних вимог чинного законодавства, є неправомірним.

Водночас, зобов`язання державного виконавця винести постанову, якою скасувати арешт зарплатного рахунку, то в цій частині вимоги скарги задоволенню не підлягають, оскільки саме по собі винесення постанови про арешт коштів боржника від 27.03.2019 року, як захід примусового виконання рішень, було здійснено із дотриманням загального порядку звернення стягнення на майно боржника. Разом із тим, така заборона щодо арешту грошових коштів на рахунку № НОМЕР_1 в цілому є вимогою на майбутнє, проте грошові кошти, які можуть надійти на вказаний рахунок, можуть мати й інше походження ніж зарплата і відповідно на них може бути звернуте стягнення.

Беручи до уваги викладене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що державним виконавцем не вжито передбачених законом заходів щодо забезпечення ефективного здійснення виконавчих дій в частині звернення стягнення із заробітної плати боржника та недопущення порушення його законних прав і інтересів під час виконавчого провадження, спрямованих на недопущення арешту всіх грошових коштів, які є отриманою боржником заробітною платою, згідно вимог Закону.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги і вважає необхідним зобов`язати державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом винесення та направлення на адресу банківської установи розпорядження щодо встановлення чіткого розміру відрахувань за виконавчим документом із заробітної плати ОСОБА_1 , що зараховується на відповідний банківський рахунок боржника згідно з вимогами ч.2 ст.70 Закону, а саме - 20 відсотків.

Крім того, у скарзі заявник просив поновити пропущений строк для подання скарги.

Враховуючи, що 15.07.2019 року боржник звертався до суду з аналогічною скаргою на дії державного виконавця, а 07.08.2019 року було фактично отримано ухвалу суду від 16.07.2019 року про повернення скарги, у зв`язку з чим останній пропустив строк на оскарження, а тому в даному випадку суд вважає можливим задовольнити клопотання заявника та поновити йому пропущений строк звернення до суду зі скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.48, 70 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.127, 259 447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Поновити заявнику пропущений строк для звернення зі скаргою до суду.

Скаргу адвоката Марченко Галини Іванівни в інтересах ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Яресько Л.В., заінтересована особа ОСОБА_2 , скасування постанови про накладення арешту на кошти боржника задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Яресько Л.В. щодо невжиття заходів та недопущення арешту грошових коштів в розмірі всієї суми заробітної плати боржника ОСОБА_1 , що надходять на рахунок № НОМЕР_1 , який відкритий у АТ КБ «Приватбанк».

Зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Яресько Л.В. винести розпорядження, відповідно до якого утримувати із заробітної плати боржника ОСОБА_1 , що зараховується на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк», заборгованість за виконавчими документами до погашення у повному обсязі в розмірі 20 відсотків, який встановлений згідно закону.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повна ухвала складена 23 вересня 2019 року.

Суддя: Г.В. Андрієнко