Справа № 462/3410/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/2454/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ПАТ «УкрСиббанк» -

Гембусь-Малицької М.Б., Фаріон І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 21.06.2016 звернулася до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в якому просила визнати недійсним Договір про отримання споживчого кредиту № 0 від 19.11.2007, укладений між нею і АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк».

Свої вимоги мотивувала тим, що 19.11.2007 між нею та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого відповідач зобов`язався надати позивачу грошові кошти у розмірі 54000 доларів США з кінцевим строком погашення кредиту 17.11.2017. Вважає, що вказаний договір суперечить чинному законодавству, укладений з порушенням прав позивача як споживача фінансових послуг, а тому має бути визнаний судом недійсним. Вказувала, що умови Кредитного договору та Графіку погашення кредиту містять суперечну інформацію щодо порядку погашення кредиту. Відповідно до п. 1.2.2 Кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 684,05 долари США, в той час як Графіком погашення кредиту, який закріплений в Додатку № 1 до Договору про надання споживчого кредиту, передбачена сума погашення по Кредитному договору у розмірі 680 доларів США. Окрім цього, згідно Додатку № 2 до Кредитного договору загальна сума платежів згідно умов договору дорівнює 0,00% доларів США, розмір процентів за користування кредитом дорівнює 0,00 доларів США, реальна процентна ставка 0,00%. Виходячи з умов вищезазначеного Графіку можна дійти висновку, що банком надано недостовірну інформацію щодо загального розміру фінансового навантаження, пов`язаного з обслуговуванням договору, а замість зазначеного розміру реальної процентної ставки в Графіку прописано цифрове значення 0,00, що не відповідає дійсності. Всупереч п. 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, в Додатку № 1 та Додатку № 2 до Кредитного договору не вказано, яка саме сума коштів, внесених позичальником, буде зарахована на погашення тіла кредиту, а яка на погашення процентів. Окрім цього, в Кредитному договорі не зазначена інформація, передбачена ч. 4 ст, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 3.3, 3.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Також позивач зазначає, що Договір про надання споживчого кредиту містить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Зокрема, умовами Договору передбачено чисельні обов`язки позивальника, при цьому зазначено лише один обов`язок банку надати кредит. З огляду на зазначене просила визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 19.11.2007, укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк».

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 19 листопада 2007 року, укладеного між позивачкою та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

Застосовано наслідки недійсності правочину шляхом повернення ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 54 000 доларів США, та повернення Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 всіх грошових коштів отриманих на виконання недійсного правочину.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення експертизи в сумі 14 880 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рахунок держави судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Рішення суду оскаржило Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що умовами Кредитного договору чітко визначена сума платежу, що складається з процентів та основного боргу, що підлягає сплаті щомісяця у певний чітко визначений день. Посилання позивача на те, що позичальнику не було надано достовірну інформацію щодо загального розміру фінансового навантаження не відповідає дійсності, оскільки в Графіку платежів зазначена кількість періодів, що підлягає до сплати, перелік, суми та періодичність сплати супутніх послуг на користь третіх осіб. Також зазначає, що перед укладенням зазначеного договору позичальник отримав інформаційний лист згідно вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», в якому зазначені всі відомості, про які необхідно повідомити споживачу відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказує, що позивачем не доведено наявність умислу в діях банку при укладенні договору та сам факт обману, а відтак відсутні підстави для задоволення позову. Крім цього посилається на те, що позивачем пропущено позовну давність для звернення до суду із даним позовом. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПАТ «УкрСиббанк» - Гембусь-Малицька М.Б. підтримала апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, ОСОБА_1 заперечила проти задоволення скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 19.11.2007 між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 54000 доларів США. Відповідно до п. 1.2.2 Договору позичальник зобов`язався повернути кредит в термін до 17.11.2017 шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 684,05 доларів США, а також сплатити проценти, штрафи та інші платежі згідно Договору. За п. 1.3.1 Договору за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування встановлена процентна ставка у розмірі 9,00% річних.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладання кредитного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання кредитного договору) кредитодавець перед укладенням договору про надання споживчого кредиту зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання спірних договорів) визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання спірних договорів), яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є зобов`язання, які виникають із положень договору про споживчий кредит та які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 0 від 19.11.2007 містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк його повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін.

Крім цього, судом не враховано, що оспорюваний кредитний договір підписаний ОСОБА_2 І ОСОБА_3 а тому сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

ОСОБА_2 І ОСОБА_3 під час укладення договору не заявляла, що з нею не проведено переддоговірної роботи, що їй незрозумілі умови договору, а в подальшому виконувала його умови. Також позивачем не доведено, що під час укладення кредитного договору їй не була надана повна інформація щодо кредиту, та Банком приховано сукупну вартість кредиту у зв`язку із чим вона не змогла оцінити доцільність отримання кредиту на таких умовах.

З огляду на вказане вище, висновок суду першої інстанції про невідповідність дій банку вимогам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованим.

Також безпідставними є доводи позивача про те, що її було введено в оману при укладенні кредитного договору, що є підставою недійсності кредитного договору, виходячи з такого.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 вказаної Постанови).

Позивачем не доведено наявність умислу в діях відповідача, як і не доведено сам факт обману.

Висновки суду першої інстанції про те, що процента ставка за користування кредитом є більшою за ту, яка передбачена договором, є помилковими, оскільки встановлено, що у висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Кукул І.Я. № 3899 від 15.05.2018 визначено розмір не процентної ставки за користування кредитом, а реальну проценту ставку, що є різними поняттями та включають в себе різний зміст, а тому і розмір їх є різним.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного ПАт «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2018 року скасувати та постановити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 27.09.2019

Головуючий

Судді