Справа № 135/1086/18
Провадження № 2/135/38/19
РІШЕННЯ

іменем України

21.10.2019 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Басараб О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ладижинської міської ради Вінницької області, Тульчинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Ладижинської міської ради Вінницької області, Тульчинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження.

На обґрунтування позову зазначив, що згідно з свідоцтвом про народження його батьком вказаний ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, він не згоден із внесеними відомостями щодо батька, посилаючись на те, що останній не являється його біологічним батьком. Про відсутність біологічного зв`язку із ОСОБА_2 йому стало відомо на початку 2018 року коли захворіла його мати, яка і розповіла, що насправді ОСОБА_2 не є його рідним батьком. У матері були близькі стосунки з іншим чоловіком, від якого вона завагітніла. Але останній не хотів з нею одружуватись. Тоді мати, будучи вагітною, приїхала в с. Дранки Тульчинського району, де одружилась з ОСОБА_2 . При реєстрації факту народження позивача в Дранській сільській раді мати вказала батьком ОСОБА_2 , з яким на той час перебувала в шлюбі. Проте, ОСОБА_2 не є його біологічним батьком, тому вказані у свідоцтві про народження відомості не відповідають дійсності та він не хоче мати у свідоцтві про народження запис про батька ОСОБА_2 , який не є його біологічним батьком. Дана обставина має для нього принципове значення і він не хоче, щоб його свідоцтво про народження містило відомості, які не відповідають дійсності. При обґрунтуванні позову, посилається, зокрема, на положення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та на своє право на зміну імені.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. При цьому показала, що вона є рідною матір`ю позивача ОСОБА_1 . Підтвердила той факт, що ОСОБА_2 дійсно не є біологічним батьком її рідного сина ОСОБА_1 , хоча і народжений у зареєстрованому шлюбі з останнім. Поряд з цим зазначила, що померлий ОСОБА_2 за життя визнав та вважав себе батьком малолітнього ОСОБА_1 , також знав про те, що записаний батьком дитини, надалі позов про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини не пред`являв, в будь-який інший спосіб своє батьківство не оспорював.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні також позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача Ладижинської міської ради подав заяву про розгляд справи в їх відсутність, зазначивши, що оскільки позовні вимоги стосуються відповідача Тульчинського відділу ДРАЦС, тому вони не заперечують щодо задоволення позовних вимог до цього відповідача. Окрім того, Ладижинською міською радою було подано відзив, згідно з яким зазначено, що Ладижинська міська рада не є належним відповідачем по даній справі, оскільки позов фактично містить вимогу про зобов`язання вчинити дії Тульчинським районним відділом ДРАЦС. Жодної вимоги до міської ради фактично не пред`явлено. Будь-яких дій, що порушують права позивача міською радою не вчинено, будь-яких повноважень міської ради щодо реєстрації актів цивільного стану немає. Тому просили відмовити в задоволенні позову до Ладижинської міської ради.

Представник Тульчинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, заперечень щодо позову не має.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона є рідною сестрою ОСОБА_3 та рідною тіткою ОСОБА_1 . Також підтвердила той факт, що ОСОБА_2 дійсно не є біологічним батьком її рідного племінника ОСОБА_1 , оскільки сестра народила його він іншого чоловіка. ОСОБА_3 народила сина будучи у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Поряд з цим зазначила, що померлий ОСОБА_2 за життя визнав та вважав себе батьком малолітнього ОСОБА_1 , також знав про те, що записаний батьком дитини, надалі позов про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини не пред`являв, в будь-який інший спосіб своє батьківство не оспорював.

Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Дранка Тульчинського району Вінницької області, що підтверджується паспортом громадянина України та повторно виданим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області 22.04.2005 (а.с.10).

Згідно з вказаним свідоцтвом про народження зазначено, що місцем реєстрації народження ОСОБА_1 є виконком Дранської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, де в Книзі реєстрації народжень 18.12.1968 внесено відомості про реєстрацію народження, про що зроблено актовий запис за № 27. Батьками його вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Крім того, встановлено, що згідно повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Дранка Тульчинського району Вінницької області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 18.12.1968 року зроблено відповідний запис за № 27 (а.с.10).

Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого Тростянецьким районним відділом РАЦС 12.10.1979 року, видно, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано 12.10.1979. Після розірвання шлюбу прізвище дружини присвоєно - ОСОБА_6 .

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 7 від 22.06.2018, виданого Ладижинським міським відділом ДРАЦС видно, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з вимогами статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до положень ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Відповідно до ст. 54 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України) (в редакції, яка діяла до прийняття СК України), батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них.

Згідно з частиною першою КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

Тобто цією статтею обмежувалося коло осіб, які мали право оспорювати запис про батьківство у Книгах запису актів громадянського стану. За життя особи, записаної батьком дитини, ніхто інший, крім нього самого, оспорювати батьківство не має права.

З моменту прийняття Сімейного кодексу України стало можливим оспорити батьківство після смерті особи, записаної батьком дитини, але за певних для цього обставин.

Статтею 137 СК України визначено порядок оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 137 СК України, якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти.

З аналізу вказаної статті вбачається, що оспорення батьківства після смерті того, хто записаний батьком, можливе у разі: подання ним письмового заперечення свого батьківства до народження дитини; пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини; відсутності у нього, з поважних причин, інформації про запис батьком дитини.

По даній справі судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 за своє життя не визнавав себе батьком дитини - ОСОБА_7 . Навпаки, показаннями представника позивача (матері позивача) та свідка ОСОБА_5 (рідної тітки позивача) встановлено, що при народженні дитини батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_2 знав про те, що він не є рідним батьком позивача, проте надав свою добровільну згоду на запис його у свідоцтві про народження як батька і деякий час проживав однією сім`єю із матір`ю позивача. Відомостей про те, що ОСОБА_2 оспорював своє батьківство в матеріалах справи немає.

Враховуючи наведене, суд на підставі оцінених доказів, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що у позивача відсутнє право на пред`явлення позову про виключення відомостей про померлу особу, як батька, з актового запису про його народження, оскільки чинним, на час існування сімейних відносин законодавством після вчинення актового запису про батьківство ОСОБА_2 , правом на оспорювання батьківства відповідно до положень КпШС України наділялися лише батько (матір) дитини. Доказів оспорювання ОСОБА_2 за життя свого батьківська матеріали справи не містять. А чинне законодавство надає право спадкоємцям оспорювати батьківство спадкодавця лише за умови, якщо через поважні причини останній не знав за життя про те, що записаний батьком дитини.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 03.04.2019 року по справі № 639/8165/16-ц та в постанові від 12.04.2019 року по справі № 275/439/16-ц.

Доводи позову з посиланням на практику Європейського Суду з прав людини, не заслуговують на увагу, оскільки рішення Європейського Суду з прав людини, на яке посилається позивач, стосується зовсім інших правовідносин, а саме - можливості особи змінити своє ім`я по досягненні повноліття. При цьому видно, що позивач скористався своїм правом на зміну імені, жодного обмеження цього права позивача, його порушення, невизнання або оспорювання судом не встановлено.

Що стосується позовних вимог до відповідача Ладижинської міської ради, то суд вважає, що Ладижинська міська рада не є належним відповідачем по даній справі, оскільки позов фактично містить вимогу про зобов`язання вчинити дії Тульчинським районним відділом ДРАЦС. Жодної вимоги до міської ради фактично не пред`явлено. Будь-яких дій, що порушують права позивача міською радою в судовому засіданні не встановлено, будь-яких повноважень міської ради щодо реєстрації актів цивільного стану немає. Тому у задоволенні позову в частині позовних вимог до Ладижинської міської ради Вінницької області необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 5, 15, 16 ЦК України, ст. 54 КпШС України, ст. 136, 137 СК України, ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Ладижинської міської ради Вінницької області, Тульчинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ладижинський міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Суддя