Справа № 286/1789/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши первісну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту та поділ майна подружжя, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому, з врахуванням заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог, просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з вересня 2011 року по вересень 2014 року (по день укладення шлюбу) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 ; розділити спільно придбане ними майно, при цьому залишити позивачу майно на суму 85000 грн., а саме: холодильник вартістю 13000 грн., духову шафу вартістю 3000 грн., трактор (без обладнання) вартістю 50000 грн., саджалку вартістю 2000 грн., копачку вартістю 8000 грн., скутер вартістю 9000 грн., а інше майно залишити відповідачу та стягнути з відповідача грошову компенсацію в сумі 74000 грн. у зв`язку з нерівністю часток у спільно нажитому майні та понесені позивачем судові витрати.

Первісний позов мотивований тим, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2011 року, що може підтверджуватися свідченнями свідків, 05.09.2014 року зареєстрували шлюб; за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та в період шлюбу спільно придбали рухоме майно предмети домашнього вжитку, згідно переліку, зазначеного у позові та заяві про уточнення позовних вимог, на загальну суму 319800 грн., яке відповідно ст.ст.60, 70, 71 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю і підлягає поділу між ними, виходячи із рівності часток у спільному майні.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 подав зустрічний позов до позивача ОСОБА_1 , в якому просить розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 05.09.2014 року виконкомом Нововелідницької сільської ради Овруцького району Житомирської області, актовий запис № 7; розділити спільно нажите майно, залишивши у власність ОСОБА_3 : духову шафу вартістю 1000 грн., бойлер вартістю 2500 грн., оприскувач вартістю 600 грн., всього на суму 4100 грн., а ОСОБА_1 залишити у власність корову вартістю 16000 грн. та двоє свиней вартістю 6000 грн., всього майна на суму 22000 грн., стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в сумі 8950 грн. в зв`язку з нерівністю часток у спільно нажитому майні, стягнути з неї судові витрати.

Зустрічний позов мотивований тим, що сторони зареєстрували шлюб 05.09.2014 року; до того спільно однією сім`єю не проживали, спільного господарства не вели, спільного сімейного бюджету не мали; майно набуте до реєстрації шлюбу є особистою власністю відповідача, основну частину якого він набув внаслідок поділу майна подружжя у попередньому шлюбі; основна частина рухомого майна, вказана позивачкою у переліку, як спільно придбане майно, не є таким і вона до його придбання немає жодного відношення; спільно нажитим майном є лише три речі духова шафа, бойлер та оприскувач, які були придбані сторонами в часі шлюбу та спільного проживання у належному відповідачу житловому будинку. До переліку спільно придбаного майна подружжя позивач не включила корову та двох свиней. Загальна вартість спільно придбаного майна подружжя складає 26100 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги та доводи первісного позову підтримали, просили його задоволити в повному обсязі, з мотивів у ньому наведених, проти зустрічного позову заперечили, вважаючи, що перелік спільно придбаного майна є неповним.

В судовому засіданні відповідач та його представник вимоги та доводи зустрічного позову підтримали, просили його задоволити повністю, з мотивів у ньому наведених, зокрема розірвати шлюб між сторонами, оскільки вважають, що сім`я розпалася і її не існує, у сторін спільних дітей немає, а тому збереження шлюбу суперечить інтересам сторін; проти первісного позову заперечили в частині вимоги про визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу повністю та частково щодо первісних вимог про поділ майна подружжя, погодившись лише з вимогами в частині поділу як спільно придбаного майна подружжя духової шафи, бойлера та оприскувача, при цьому не визнали запропонованої позивачем їх вартості, вважаючи її значно завищеною.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Нововелідницької сільської ради Овруцького району Житомирської області 05.09.2014 року, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , первісним відповідачем у справі, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , первісним позивачем у справі, 05.09.2014 року виконавчим комітетом Нововелідницької сільської ради Овруцького району Житомирської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 7.

Згідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідач настоює на припиненні шлюбу, категорично не бажає примирення, оскільки вважає, що сім`я розпалася давно, сторони не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних обов`язків, а позивач бажає зберегти шлюб.

Згідно з ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з ст.27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 111 СК України передбачено,що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Тобто вжиття судом заходів до примирення подружжя є правом, а не обов`язком суду.

Зустрічна вимога відповідача про розірвання шлюбу з позивачем заявлена ним в суд 16.07.2019 року.

В судовому засіданні, зокрема з пояснень сторін, судом встановлено, що у сторін немає спільних дітей, вони припинили подружні стосунки та спільне проживання з листопада 2019 року, спільного господарства не ведуть більш тривалий період, а спір між ними про поділ майна подружжя лише усугубив і поглибив міжособистісний конфлікт, спричинив фактичне припинення шлюбу. З часу пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу в липні 2019 року сторони не примирилися, а остаточно припинили сімейні стосунки.

Відтак, суд вважає, що на даний час спільне проживання та підтримання подружніх стосунків сторін стало неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюбу не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відтак, зустрічна вимога відповідача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Позивачем пред`явлено первісну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з вересня 2011 року по вересень 2014 року (по день укладення шлюбу), тобто по 05.09.2014 року.

Перелік видів фактів, про встановлення яких суд розглядає справи, наведений у ст.315 ЦПК України. Зокрема у відповідності до п.5 ч.1 цієї статті суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Суд вважає, що така вимога позивача підлягає частковому задоволенню, оскільки факт проживання однією сім`єю сторін без шлюбу знайшов своє підтвердження в судовому засідання з листопада 2011 року до дня укладення шлюбу, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як доведений показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Щодо первісної вимоги про поділ спільно набутого майна та зустрічної вимоги про поділ майна подружжя, то суд виходив з наступного.

Згідно з ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відтак, набуті за час шлюбу спірні об`єкти рухомого майна належать сторонам на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Із статті 69 СК України випливає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно з ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу «Про право спільної сумісної власності подружжя».

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема якщо це право не визнається іншою особою.

В пунктах постанови 22, 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» законодавець роз`яснив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням подружжя, а при не досягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Нормами, закріпленими в ст.81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У підтвердження обсягу та вартості спільно нажитого рухомого майна позивачем долучено до позову акт опису спільного. Однак цей акт не може бути покладений в основу рішення, оскільки він не визнаний відповідачем та ним не підписаний.

Як визнано сторонами та погоджено ними в усному порядку в судовому засіданні, у період з листопада 2011 року до дня укладення шлюбу, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , було придбано наступне майно вартістю: телевізор за 3500 грн., холодильник за 13000 грн., мікрохвильова піч за 1500 грн., пральна машина за 4500 грн., душова кабіна за 5000 грн., пилорама за 8000 грн., трактор за 50000 грн. (який проданий), саджалка за 1200 грн. (якої вже немає в наявності), копачка за 8000 грн. (якої вже немає в наявності), косарка за 7200 грн. (якої вже немає в наявності), мотокоса за 2000 грн. (якої вже немає в наявності), скутер за 8000 грн., корова за 7000 грн.; у період шлюбу було придбано наступне майно вартістю: духова шафа за 1000 грн., бойлер за 2500 грн., оприскувач за 600 грн., зварювальний апарат за 7000 грн., дві свині вартістю 6000 грн. (вже немає в наявності).

Сторони також визнали в судовому засіданні, що із вище переліченого майна на момент розгляду справи скутер вартістю 8000 грн. та оприскувач вартістю 600 грн. позивач забрала собі, решта ж наявного майна знаходиться за місцем проживання відповідача.

Як встановлено з матеріалів справи, зокрема копії акту добровільного розподілу майна між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , копії технічного паспорту автомашини і підтверджується показами свідка ОСОБА_10 , токарний станок, два фрезерні станки, шліфувальний станок, автомобіль ЗАЗ-968 МБ «Запорожець» набуті до часу спільного проживання та шлюбу сторін і є особистою власністю відповідача.

Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію машини, мінітрактор, 2012 року випуску, зареєстрований 26.07.2013 року за відповідачем. Однак сторони не дійшли згоди про його вартість та фактичну наявність. Відповідач стверджує, що його немає в наявності, бо він фактично проданий, що також пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 .

Відтак, суд враховує у обсяг спільного майна, яке підлягає поділу: телевізор за 3500 грн., холодильник за 13000 грн., мікрохвильову піч за 1500 грн., пральну машина за 4500 грн., душову кабіну за 5000 грн., пилораму за 8000 грн., скутер за 8000 грн., корова за 7000 грн.; духову шафу за 1000 грн., бойлер за 2500 грн., оприскувач за 600 грн., зварювальний апарат за 7000 грн. (всього на суму 61600 грн.)

Тому, виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні та врахувавши побажання обох сторін щодо виділення їм конкретних одиниць рухомого майна у запропонованих сторонами варіантах його поділу, виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про поділ спільного майна загальною вартістю 61800 грн. (30800 грн.*2) наступним чином: позивачу виділити холодильник за 13000 грн., духову шафу за 1000 грн., скутер за 8000 грн., оприскувач за 600 грн., корову за 7000 грн., (всього на суму 29600 грн.).; відповідачу виділити телевізор за 3500 грн., мікрохвильову піч за 1500 грн., пральну машину за 4500 грн., душову кабіну за 5000 грн., пилораму за 8000 грн., бойлер за 2500 грн., зварювальний апарат за 7000 грн. (всього на суму 32000 грн.).

У зв`язку з наведеним з відповідача слід стягнути на користь позивача 1200 грн. компенсації за відступ від рівності часток у спільному майні.

Відтак, суд вважає первинні позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, зустрічні позовні вимоги такими, що також підлягають частковому задоволенню.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2367,40 грн. Відповідачем сплачено судовий збір в сумі 1536,80 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки первісні та зустрічні вимоги сторін судом задоволено частково, відтак суд звільняє сторони від обов`язку сплачувати одна одній частини судових витрат за задоволені вимоги протилежної сторони.

Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, пп.15.5) п.15) п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов задоволити частково.

Зустрічний позов задоволити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка ОСОБА_3 та жінки ОСОБА_1 без шлюбу з листопада 2011 року до дня укладення між ними шлюбу до 05.09.2014 року.

Розірвати шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Нововелідницької сільської ради Овруцького району Житомирської області 05.09.2014 року, актовий запис № 7, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Поділити між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спільно набуте майно.

Виділити ОСОБА_3 у власність: телевізор за 3500 грн., мікрохвильову піч за 1500 грн., пральну машину за 4500 грн., душову кабіну за 5000 грн., пилораму за 8000 грн., бойлер за 2500 грн., зварювальний апарат за 7000 грн. (всього на суму 32000 грн.).

Виділити ОСОБА_1 у власність: холодильник за 13000 грн., духову шафу за 1000 грн., скутер за 8000 грн., оприскувач за 600 грн., корову за 7000 грн. (всього на суму 29600 грн.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за відступ від рівності часток у спільному майні в сумі 1200 грн.

У задоволенні решти первісного позову відмовити.

У задоволенні решти зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.12.2019 року.

Суддя: В. І. Вачко