25.10.2019 Єдиний унікальний номер 205/3624/19
Єдиний унікальний номер судової справи 205/3624/19
Номер провадження 2/205/1843/19
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дітей, ?
ОСОБА_1 23 квітня 2019 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дітей.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2001 року по 12 березня 2014 року. Від спільного подружнього життя мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З моменту розірвання шлюбу та по теперішні час діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене домоволодіння належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_5 . Умови проживання добрі, для дітей створені всі необхідні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку.
ОСОБА_1 має всі необхідні умови для проживання та виховання дітей. Має постійне місце роботи, за місцем проживання характеризується позитивно, займається вихованням та розвитком дітей, піклується про стан їх здоров`я.
Батько дітей - ОСОБА_2 не має постійного місця проживання, не працевлаштований, зловживає спиртними напоями, вихованням та утриманням дітей не займається.
Сторони не можуть дійти згоди щодо визначення про визначення місця проживання дітей.
На підставі викладеного, позивач просить визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.
Від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився. Про день місце та час розгляду справи сповіщений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив.
Від представника третьої особи: Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради - Нікіфорової Ю.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти їх задоволення, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2001 року по 12 березня 2014 року (а.с. 6-7).
Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).
З моменту розірвання шлюбу та по теперішні час діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене домоволодіння належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_5 (а.с. 24, 25). Умови проживання добрі, для дітей створені всі необхідні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 01 липня 2019 року (а.с. 59).
ОСОБА_1 має всі необхідні умови для проживання та виховання дітей. Має постійне місце роботи, за місцем проживання характеризується позитивно, займається вихованням та розвитком дітей, піклується про стан їх здоров`я.
Згідно довідок від нарколога та психіатра ОСОБА_1 на обліку не перебуває (а.с. 26, 27).
Батько дітей - ОСОБА_2 вихованням та утриманням дітей не займається.
Відповідно до характеристики КЗО «Спеціалізована середня загальноосвітня школа № 142 еколого-економічного профілю» ДМР, на учнів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько останні два роки участі у вихованні дітей не приймає, поведінкою та навчанням не цікавиться (а.с. 16).
Згідно висновку органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради від 26 липня 2019 року за доцільне в інтересах дітей визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 (а.с. 59-60).
Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4).
Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.
Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів.
Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
З матеріалів справи вбачається про відсутність існування між сторонами конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дітей та їх реалізації.
За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що на даний час проживання малолітніх дітей з матір`ю, які фактично проживають з нею, буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному.
Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81,82,89, 141, 259, 264-265, 268, 273, 28-282 ЦПК України, ст.ст. 141,161 СК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дітей- задовольнити.
Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судові витрати в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривень 80 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.Г. Остапенко