ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» вересня 2019 року

м. Харків

справа № 644/6232/19-ц

провадження № 22ц/818/4798/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач старший державний виконавець Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

третя особа ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2019 року в складі судді Черняка В.Г.

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до старшого державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа: ОСОБА_2 про визначення розміру заборгованості за аліментами та просила:

скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 на її користь по ВП №53250633, складений 23 липня 2019 року державним виконавцем Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області Зозулею Р.В.;

визначити, що розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 на її користь по ВП №53250633 на підставі виконавчого листа станом на 23 липня 2019 року складає 41 213,00 грн.;

скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 на її користь по ВП №53249850, складений 23 липня 2019 року державним виконавцем Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області Зозулею Р.В.;

визначити, що розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 на її користь по ВП №53249850 на підставі виконавчого листа станом на 23 липня 2019 року складає 21 779,00 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа: ОСОБА_2 про визначення розміру заборгованості за аліментами передано на розгляд до Чугуївського міського суду Харківської області за підсудністю.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова як суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вказала, що вона оспорює розмір аліментів, а тому її позов може бути пред`явлений за правилами альтернативної підсудності за її місцем проживання; що виконавчі листи, на підставі яких державний виконавець склав оспорювані нею розрахунки, видані саме Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, тому справа має бути розглянута цим судом.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивована тим, що справа не підсудна Орджонікідзевському районному суду м. Харкова, оскільки місцезнаходження відповідача зареєстровано у м. Чугуєві Харківської області, тому має бути передана за підсудністю до суду за місцезнаходженням відповідача.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом частини 2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Частиною 1 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебуванням позивача.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до старшого державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа: ОСОБА_2 про визначення розміру заборгованості за аліментами.

Підставою даного позову є те, що позивач не погоджується з проведеними державним виконавцем розрахунками заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Частиною 9 статті 74 цього Закону передбачено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частиною третьою статті 195 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з пунктом 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб".

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, або у позовному провадженні.

Отже, законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 пред`явлено позов про скасування розрахунків заборгованості за аліментами, складених державним виконавцем, та визначення розміру такої заборгованості.

Зазначений спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом, що передбачено частиною 9 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною 4 статті 195 СК України.

Проте, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про скасування розрахунків заборгованості по аліментам, який складено державним виконавцем. Це не скарга на дії державного виконавця і не позов про зміну розміру аліментів. Предметом спору є незаконність, на думку позивача, розрахунку заборгованості, який складено державним виконавцем.

Матеріали справи свідчать про те, що місцезнаходження Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 16-17), отже, юрисдикція Орджонікідзевського районного суду м. Харкова не поширюється на територію, яка відноситься до юрисдикції Чугуївського міського суду Харківської області.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, встановивши, що зареєстроване місцезнаходження відповідача відноситься до територіальної юрисдикції іншого суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо передачі справи на розгляд такого суду.

Такий висновок узгоджується з висновком, який викладено в постанові Верховного Суду від 21 травня 2018 року (справа № 501/3015/16-ц).

Посилання ОСОБА_1 на правовий висновок, що викладений в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року, справа № 638/9910/13-ц, провадження № 61-1216св17; від 04 липня 2018 року, справа № 753/18451/17-ц, провадження № 61-1711св17, згідно якого позови про стягнення аліментів охоплюють всі вимоги, пов`язані з невиконанням обов`язку по утриманню, передбачені статтями 75-89, 91, 180-201, 202-206, 265-274 СК України, можуть пред`являтись також за зареєстрованим місцем проживання позивача, не може бути взятий до уваги. Предметом спору у зазначених справах було збільшення розміру аліментів, а відповідачами фізичні особи, з яких підлягають стягненню аліменти, а не Державна виконавча служба, як у цій справі, тому неможливо вважати, що такі справи виникли з тотожних правовідносин, що є підставою для застосування вказаного правового висновку.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що виконавчі листи, на підставі яких державний виконавець склав оспорювані нею розрахунки, видані саме Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, тому справа має розглядатися судом, який видав виконавчий документ, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі положення закону стосуються подання скарги на дії виконавця у порядку розділу VII ЦПК України, тоді як ОСОБА_1 звернулась до суду саме з позовною заявою, обравши такий спосіб захисту своїх прав.

Отже, ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права, та підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання щодо передачі справи на розгляд іншому суду.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 26 вересня 2019 року.