Провадження №2/760/1813/19
в справі №760/8527/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Кривулько С.М.

за участю позивача -ОСОБА_1

представника позивача -ОСОБА_2

відповідача -ОСОБА_3

представника відповідача-Мороза В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

08.08.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та просила суд визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що позивач разом з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25.01.2018. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначає, що відповідач проживає з дитини та порушує її права та права малолітньої дитини, яка не бачить свою матір.

Вказує, що нею було подано заяву до Солом'янського управління поліції Головного управління Національної поліції міста Києва з приводу конфлікту між сторонами.

Позивач посилається, що завжди піклувалась про свого сина, виконувала свої батьківські обов'язки, створювала умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Зазначає, що є фізичною особою - підприємцем та має постійних дохід, винаймаючи однокімнатну квартиру в якій є всі умови для проживання дитини.

З урахуванням наведеного просить задовольнити позовні вимоги.

09.07.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 17.05.2018 в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини було відкрито провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 30.11.2018 об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (справа № 760/8527/18, провадження №2/760/4522/18) та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (справа № 760/20584/18, провадження № 2/760/6330/18) під номером 760/8527/18 провадження №2/760/4522/18.

Ухвалою суду від 20.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 31.01.2019 первинний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити останні.

В судовому засіданні відповідач та його представник не заперечували проти задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дітей разом з матір`ю та позов визнали.

В судове засідання представник Служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації не з'явилася, проте як вбачається з матеріалів справи, останньою було надано висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір'ю.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства".

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25.01.2018 (а.с.109)

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.108).

Судом також встановлено, що з серпня 2018 року малолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. Вказаною квартирою позивач користується на підставі договору оренди (найму) житлового приміщення від 01.06.2017 (а.с.125-126)

Згідно акту обстеження житлових умов від 02.04.2018 вбачається, що для дитини створені належні умови для проживання (а.с.152).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку(а.с.124)

Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Родинний центр «Суперсім`я» м. Києва від 12.01.2018, ОСОБА_4 відвідує дитячий садочок з лютого 2017 року. Мама дитини приймала активну участь у вихованні та житті дитини, відвідувала дитячі заходи та екскурсії, відкриті заняття, які проходили в садочку. Мама приводила та забирала дитину із садочку (а.с.114)

Як вбачається з висновку психологічного обстеження № 088 від 11.05.2018, наданого психологом Міського центру дитини служби у справах дітей та сім` ї Київської міської державної адміністрації, за результатами психологічного обстеження виявлено, що у ОСОБА_4 сформована емоційна прив'язаність до обох батьків. Однак, в процесі роботи хлопчик емоційно зазначив: «Хочу жити разом з мамою».

Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Суд звертає увагу також на те, що в Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1).

Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу.

Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них.

Як роз'яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.11.2018 вбачається, що орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_1.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи, приймаючи до уваги вік дитини, суд приходить до висновку, що проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 саме з матір`ю, відповідає інтересам дитини та забезпечить її права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку.

Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 704,80 грн.

Керуючись ст. 15, ст. 16 ЦК України, ст. ст. 150, 154, 155, 157, 160, 161 Сімейного Кодексу України, ст.ст.12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 ( зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, ІПН:НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, ІПН:НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Рішення може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Букіна