БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/10/19
Справа № 356/399/18
Р І Ш Е Н Н Я (заочне)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2019 року Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Лялик Р. М.

при секретарі Настич Н. А.

за участю представника позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житло № 3223 від 23.02.1984 року чоловік позивачки ОСОБА_4 являється власником будинку № 32 по вул. Шевченка в м. Березань Київської області. 05.03.2013 року ОСОБА_5 помер. Єдиним спадкоємцем майна покійного чоловіка являється позивачка по справі ОСОБА_2, яка на даний час оформляє свої спадкові права в нотаріальній конторі. Разом з тим, у вказаному будинку зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_3, проте фактично там не проживає та особистих речей в ньому не зберігає. В обґрунтування своїх вимог посилається на положення ст. 71, ч. 2 ст. 107, ч. 2 ст. 167 ЖК України, та вказує, що тривалий час самостійно змушена нести витрати на утримання житла та сплачувати комунальні послуги по кількості зареєстрованих осіб, а в добровільному порядку відповідач знятись з реєстрації відмовляється. Відтак, просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Шевченка, будинок 32.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в позовній заяві. Позов просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, а саме поштою рекомендованим листом з повідомленням, повістки надсилались за місцем реєстрації відповідача, яке співпадає з адресою, вказаною позивачем у позовній заяві. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Так, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача проти такого порядку не заперечував, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання повторно не зявився, не повідомив причини своєї неявки та не подав відзив.

За заявою позивачки в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що є сусідом позивачки ОСОБА_2 та вказав, що не бачив її внука ОСОБА_3 дуже давно, так як останній з 2009 року не проживає за адресою позивачки. Його місцеперебування йому не відоме.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що є сусідом позивачки, та вказав, що внук позивачки деякий час з нею проживав, проте протягом останніх 5-6 років за адресою її місця проживання останнього не бачив. Окремо відзначив, що стосунки між сторонами були напружені.

Заслухавши пояснення представника позивачки, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які позивачка послалася як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що власником житлового будинку за адресою: м. Березань, вул. Шевченко, буд. 32, є ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом на право на спадщину за законом від 23.10.2018 року № 1145 та свідоцтвом про право власності від 23.10.2018 року № 1144, виданими державним нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, та зареєстрованими в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що суду надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.01.2019 року № 152095168 (а.с.44,51,52,53).

Як вбачається з витягу з будинкової книги, а також підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області від 17.10.2018 року, отриманими в процесі підготовки справи до судового розгляду в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України на запит суду за вих. № 356/399/18/3217/2018 від 11.10.2018 року, відповідач по справі ОСОБА_3 зареєстрований в спірному житловому будинку за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Шевченка, буд. 32, з 03.12.2003 року (а.с.13,29).

При цьому, відповідач по справі ОСОБА_3 являється внуком позивачки, що підтверджується показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні, відтак, є членом сім'ї позивачки в розумінні ч. 4 ст. 156 ЖК України.

Відповідач за вказаною адресою фактично не проживає, що підтверджується актом від 12.07.2018 року № 753, складеним депутатом Березанської міської ради ОСОБА_9, підпис якого посвідчено секретарем Березанської міської ради 12.07.2018 року (а.с.12).

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як гарантується статтею 41 Конституції України та визначено частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За правилами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України).

За змістом положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник житлового будинку, квартири (їх частини) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Частиною 1 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Вказане узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 405 ЦК України, у відповідності з якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником житла і ведуть з ним спільне господарство.

Конституційний Суд України у п. 6 рішення «Про офіційне тлумачення терміна «член сімї» від 03.06.1999 року № 5-рп/99 розрізняє членів сімей взагалі (відносить до них чоловіка або дружину, прямих родичів по низхідній і висхідній лініях дітей і батьків) та членів сімей, які перебувають на утриманні або проживають із субєктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Обовязковою умовою визнання їх членами сімї крім факту спільного проживання є ведення із субєктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

У відповідності з ч. 2 ст. 405 ЦК України, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобовязаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі є членом сім'ї власника спірного будинку в розумінні ч. 4 ст. 156 ЖК України, будучи зареєстрованим в спірному жилому приміщенні та не маючи перешкод в користуванні ним, понад рік там не проживає, своїх речей там не зберігає, витрат по його утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування спірним жилим приміщенням, не вчиняє.

З огляду на викладене суд вважає, що ОСОБА_3 втратив інтерес до спірного житла, поважних причин відсутності відповідача у вказаному будинку в судовому засіданні не встановлено, відтак, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 15, 317, 319, 328, 383 ЦК України, ст.ст. 4, 11-13, 76-83, 89, 128, 141, 223, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Шевченка, буд. 32.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1), понесені нею судові витрати у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик