Справа № 510/1672/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2019 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа Ренійський районний сектор Державної Міграційної Служби в Одеській області) про встановлення факту постійного проживання на 24.08.1991 р. на території, яка стала територію України відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, на задоволенні заяви наполягала.

Представник заінтересованої особи Ренійського районного сектору Державної Міграційної Служби в Одеській області заперечень, додаткових заяв суду не надав.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що матір заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Слободзея Маре Вулканештського району Молдови. Вона перебувала у сімейних стосунках із ОСОБА_3 , від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Манта Вулканештського району Республіки Молдова народилася донька ОСОБА_4 (заявник у справі). Сімейне життя ОСОБА_5 із ОСОБА_3 не склалося, вони розійшлися.

У 1989 році матір заявника познайомилася із хлопцем із с. Лиманське Ренійського району (Україна), в них склалися стосунки і вони одразу стали мешкати сім`єю разом у с.Лиманське. ОСОБА_5 працевлаштувалася у сільський радгосп «1 Травня», працювала там, 04.11.1991р. - була зареєстрована відповідними органами в АДРЕСА_1 , де мешкає по теперішній час разом із чоловіком. Заявник стверджує, що вона здобувала освіту у Молдові, там вона мешкала у рідних, отримала паспорт громадянина Республіки Молдова. Незважаючи на це, вона постійно приїжджала до матері, і з 1989 року фактично мешкала разом із матір`ю та вітчимом у с.Лиманське Ренійського району. З метою недопущення порушення діючого українського законодавства заявником була оформлена посвідка на постійне проживання за адресою мешкання матері, а в даний час вона збирає документацію для оформлення громадянства України. У посвідці на постійне проживання вказано, що заявник у 2005р. приїхала на Україну з Р.Молдова, однак, це не відповідає дійсності, оскільки насправді вона мешкала із матір`ю та її чоловіком з 1989 р. фактично, була зареєстрована у господарській книзі села тільки у листопаді 1991 р. за місцем мешкання родини її матері, що також підтверджує той факт, що вона перебувала в Україні ще задовго до 2005р.

В даний час заявник бажає отримати громадянство України. Як з`ясувалося, для проходження цієї процедури їй необхідно надати докази мешкання її батьків на території України станом на 24.08.1991р. відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України», таке ж саме підтвердження повинно бути і в неї самої. Це виявилося неможливим, оскільки такі документи у заявника не збереглися. Оскільки це питання неможливо вирішити у позасудовому порядку, заявник звернулася за встановленням факту, що має юридичне значення, до суду.

Рішення суду про встановлення вищезгаданого факту заявнику необхідне для вирішення питання щодо отримання її донькою громадянства України.

Заслухавши пояснення заявника, яка наполягала на задоволенні заяви, представника заінтересованої особи, який не заперечував щодо встановлення юридичного факту, показання свідка ОСОБА_6 , вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п.1 ч.1 ст. 3 Закону України № 2235-Ш від 18 січня 2001 року «Про громадянство України» громадянами України, зокрема, є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР)(частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно ч.2 ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Про те, що заявник у період часу з 1989 року мешкала на території України (в с.Лиманське Ренійського району Одеської області) свідчать показання свідка ОСОБА_6 , який зазначив, що він із матір`ю заявника з 1989 року стали співмешкати в селі, тоді ж матір заявника із донькою (заявником) переїхали до нього, потім ОСОБА_7 була зареєстрована за місцем мешкання його родини в селі. Він виховував прийомну доньку, як свою рідну дитину, піклувався про неї, допомагав матеріально.

Також суд зазначає, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, його членів сім`ї. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не повязаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе.

Таким чином, факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України (с.Лиманське Ренійського району Одеської області) до 24 серпня 1991 року та станом на 24 серпня 1991 року - суд вважає встановленим.

Керуючись ст.ст. 3, 258, 259, 264-265, 273, 293-294, 315-316, 319, 354, 355ЦПК України, ст. 28 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 до 24 ІНФОРМАЦІЯ_3 1991 року на території, яка стала територію України відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України, а саме у с. Лиманське Ренійського району Одеської області.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник