Справа №557/457/19
Провадження №2/557/412/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року смт.Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Пацка Д.В.

секретар судових засідань - Гуменюк Н.П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Ковальчука В.О.

представника позивача - адвоката Рудика В.Р.

представника відповідача - адвоката Скоковського А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівне Агро Плюс», Сапожинська сільська рада Корецького району Рівненської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі-Позивач) звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівне Агро Плюс», Сапожинська сільська рада Корецького району Рівненської області, - про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позову вказує, що з 14.03.2008 року являється власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Держаним актом серії ЯУ №254981, площею 2,03 га, яку він відповідно договору оренди від 27.12.2013 року (09.01.2014 р.) передав в оренду на 5 років з правом пролонгації ТОВ «Рівне Агро Плюс».

Позивач вказує, що 23 листопада 2015 року не укладав договору суборенди земельної ділянки площею 2.03 га., за кадастровим номером :04:008:0229 з директором ТОВ "Акріс Агро" ОСОБА_2 , відповідно не підписував акти визначення меж земельної ділянки в натурі та акт приймання-передачі земельної ділянки.

А тому, просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 23.11.2015 року, державну реєстрацію якого здійснив 29.12.2018 року державний реєстратор Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області.

Ухвалою суду від 25.03.2019 року було відкрито провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження.

Під час підготовчого провадження у справі, ухвалою суду від 04.09.2019 року за клопотанням представника позивача було призначено судово-почеркознавчу експертизу.

В судовому засіданні позивач та його представники просили позов задовольнити з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі недійсним підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Держаним актом серії ЯУ №254981.

09.01.2014 ОСОБА_1 (орендодавець) передав для ТОВ «Рівне Агро Плюс» (орендаря) земельну ділянку площею 2.03 га в оренду на 5 років з правом пролонгації, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.01.2014 р.

В матеріалах справи наявний договір від 23.11.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в суборенду земельну ділянку для ТОВ "Акріс Агро", про що державним реєстратором Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області Здрок І.О. від 29 грудня 2018 р. внесено відомості до Державного реєстру про реєстрацію договору, що підтверджується відповідним витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.02.019 р., відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове користування, а саме терміном на 7 років зазначену земельну ділянку в суборенду.

Наявний в матеріалах справи договір суборенди землі б/н від 23.11.2015 року, акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду б/н від 23.11.2015 року та акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 23.11.2015 р., підписано від імені орендодавця ОСОБА_1 .

Частиною 2 статті 793 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За правилами ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами також договором оренди землі.

Згідно ст.90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду, а згідно ст.93 ЗК України, орендодавцем земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Відповідно до ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громади і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем.

Відповідно до ч.1ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст.16 Закону України "Про оренду землі", укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст.15 Закону України "Про оренду землі", а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Статтею 18 цього Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

Так, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.ст. 14. 18, 20 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до висновку судової-почеркознавчої експертизи №1.1-248/19 від 30.09.2019 року, судом встановлено, що підпис в графі "Орендодавець" у договорі оренди земельної ділянки від 23.11.2015 року площею 2,03 га, кадастровий номер :04:008:229, виконаний не ОСОБА_1 .

Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідач не надав суду доказів про підтвердження досягнення сторонами при укладенні договору оренди землі згоди щодо всіх істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", які є обов`язковими для цього виду договорів, та кореспондується з положеннями ст.12, 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частина 1 ст.15 Закону України "Про оренду землі", кореспондується із положеннями ч.1 ст.638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні.

Позивачем належними доказами доведено, що підпис в графі "Орендодавець" у договорі оренди землі від 23.11.2015 року між ОСОБА_1 та ТзОВ "Акріс Агро", виконаний не ОСОБА_1 , що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи №1.1-248/19 від 30.09.2019 р.

Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме: обов`язкову наявність в договорі певних істотних умов та обов`язкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт, що під час укладання договору оренди землі текст договору було підписано від імені ОСОБА_1 особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії.

А тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України "Про оренду землі", для визнання спірного договору недійсним.

При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд виходить з того, що судом повністю задоволено позовні вимоги позивача.

За таких обставин, на підставі ст.133, 139, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на сплату судового збору в розмірі 768 (сімдесят шістдесят вісім) гривень 40 коп., витрати на проведення експертизи в розмірі 900 (дев`ятсот) грн. 48 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., всього - 5668 (п`ять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 88 коп.

На підставі ст.202, 203, 207, 210, 215, 218, 236, 626, 638, 792 ЦК України, ст.90, 93, 124 ЗК України, ст. ст. 2, 6, 13, 15, 16, 17, 34, 35 Закону України "Про оренду землі", керуючись ст.5, 12, 13, 133, 139, 141, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Бабинської сільської ради Гощанського району, загальною площею 2,03 га, кадастровий номер :04:008:0229, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро» 23.11.2015 року, державну реєстрацію якого здійснив 29.12.2018 року державний реєстратор Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області.

Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі - сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімдесят шістдесят вісім) гривень 40 коп., витрати на проведення експертизи в розмірі 900 (дев`ятсот) грн. 48 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., а всього - 5668 (п`ять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 88 коп.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 21.12.2019 року.

Рішення набрало законної сили «____»____20____року.

Суддя Д.В. Пацко