Справа № 740/875/18
Провадження № 2/740/33/19
РІШЕННЯ

іменем України

04 лютого 2019 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Шадура І.Ю.,

відповідача ОСОБА_1, представника відповідача-адвоката Дмитренка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 117000 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 14 квітня 2010 року, з якої: 3913 грн. 48 коп. заборгованості за кредитом, 113086 грн. 52 коп. заборгованості за процентами. Позов обгрунтований тим, що відповідач відповідно до умов кредитного договору, який складається із «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів банку», «Правил користування платіжною карткою», отримала 4600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач умови договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31 грудня 2017 року виникла заборгованість у вищезазначеному розмірі. В разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача.

Ухвалою суду від 20 березня 2018 року відкрито провадження по справі із її розглядом в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно відзиву від 14 травня 2018 року відповідач ОСОБА_1 зазначає про оформлення 14 квітня 2010 року кредитної картки у позивача з лімітом у розмірі 2000 грн., який в подальшому збільшено до 3920 грн. зі сплатою 30% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Їй була видана картка НОМЕР_1 зі строком дії до кінця лютого 2014 року. Зазначає, що строк дії банківської картки закінчився і тому заявляє про застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Відповідно до заяви від 14 травня 2018 року відповідач ОСОБА_1 просить розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08 червня 2018 року замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

У відповід на відзив від 17 липня 2018 року представник позивача Гаренко Н.В. підтримує позов, зазначаючи, що відповідачу була видана кредитна картка, яка є поновлювальною кредитною лінією. Позовна давність позивачем не пропущена. Строк дії картки до 05.2015 року.

В запереченнях на відповідь на відзив від 27 серпня 2018 року відповідач ОСОБА_1 зазначає про відкриття карткового рахунку НОМЕР_1, строк дії зазначеної банківської картки - 02.2014 року. Саме за цією карткою нею проводилися операції за отриманим кредитом, будь-яких інших карток вона не отримувала. Зазначає, що позивачем не надано доказів отримання нею інших пластикових карток на обслуговування зазначеного кредитного договору, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на заперечення від 03 вересня 2018 року представник позивача Гаренко Н.В. підтримує позов, зазначає, що позивач отримала 4600 грн. кредиту. Щодо отримання відповідачем кредитної картки та її перевипуску зазначає, що у разі закінчення строку дії карта продовжується Банком на новий строк шляхом надання карти з новим строком дії. 17 липня 2012 року відповідачу було надано кредитну картку НОМЕР_2 із терміном дії до останнього дня місяця 05.2015 року, що не є укладенням нового кредитного договору. Відповідачем не надано належних доказів неотримання зазначеної кредитної картки. Позовна давність не пропущена.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2018 року за результатами підготовчого засідання справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, пояснивши, що отримала від позивача близько 1600-1800 грн., отримала одну картку, про зміну ліміту її ніхто не повідомляв. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником відповідача адвокатом Дмиренком О.М., який пояснив, що відповідач отримувала від позивача кредитну картку разом із своїм чоловіком, позивачем пропущений строк звернення до суду, строк дії картки закінчився 02/14.

Представник позивача в судове засідання не з»явився без повідомлення причин, клопотання про відкладення розгляду справи відсутні.

Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків.

Положеннями ст.627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно копії заяви від 14 квітня 2010 року ОСОБА_1 зазначає про отримання у ПАТ КБ «ПриватБанк» банківських послуг-кредитної картки. Дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» тип кредитної лінії-поновлювальний, базова процентна ставка в місяць-2,5%, строк внесення щомісячних платежів-до 25 числа місяця, що слідує за звітним.

Дані обставини відповідачем ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечуються.

Згідно п.1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 березня 2010 року, договір діє протягом 12 місяців, в разі відсутності інформування сторін про припинення його дії,-договір автоматично лонгується на такий же строк.

Відповідно до п.1.1.7.42 даних Умов сторонами погоджено, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку клієнта, а також при закінченні використання послуг банку.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 14 квітня 2010 року станом на 31 грудня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 становить 117000 грн., з якої 3913 грн. 48 коп-заборгованість за кредитом, 113086 грн. 52 коп-проценти, останнє погашення заборгованості вчинене 12 червня 2014 року у сумі 20 грн., що підтверджується також випискою позивача по рахунку ОСОБА_1 за період по 01 вересня 2018 року. Даний розрахунок відповідачем не спростований.

У довідці ПАТ КБ «ПриватБанк» від 26 січня 2018 року зазначені відомості про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1, картрахунок НОМЕР_1 від 14 квітня 2010 року,-старт карткового рахунку 14 квітня 2010 року, НОМЕР_4, НОМЕР_3, універсальна 55 днів; зміна кредитного ліміту 14 квітня 2010 року-2000 грн., зміна кредитного ліміту 27 липня 2012 року-4100 грн., зміна кредитного ліміту 03 вересня 2012 року-4600 грн., зміна кредитного ліміту 09 вересня 2013 року-2000 грн..

Відповідно до повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 17 липня 2018 року ОСОБА_1, як клієнт банку, отримала згідно кредитного договору від 14 квітня 2010 року, картки НОМЕР_1, НОМЕР_2, термін дії останньої картки до 05.2015 року.

Вказані докази, враховуючи положення ст.ст.207, 639, 1054 ЦК України, підтверджують укладення кредитного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, даний договір виконувався відповідачем протягом тривалого часу, останнє погашення заборгованості вчинене нею 12 червня 2014 року.

Під час розгляду справи відповідачем подано заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу.

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Судом встановлено, що останній платіж відповідачем здійснено 12 червня 2014 року у сумі 20 грн..

З позовом (підписаним 26 січня 2018 року) до відповідача позивач звернувся до суду 01 березня 2018 року.

У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з умовами договору відповідач зобов»язана здійснювати повернення заборгованості за кредитом та сплату процентів за користування кредитними коштами частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені в довідці про умови кредитування.

Оскільки за умовами договору погашення кредиту та сплата відсотків повинна здійснюватись позичальником частинами до кожного 25 числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань, при цьому в судовому засіданні встановлено, що останній платіж здійснений відповідачем 12 червня 2014 року.

Строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці, в даному випадку-05.2015.

За таких обставин позивачем пропущений строк позовної давності щодо щомісячних платежів, а щодо погашення кредиту в повному обсязі позивач звернувся до суду з позовом в межах позовної давності.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно вищезазначеної постанови Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року, яка враховується судом в порядку ч.4 ст.263 ЦПК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Кінцевий термін повернення коштів згідно кредитного договору, із врахуванням строку дії картки,-травень 2015 року, тобто після вказаної дати позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача процентів за кредитним договором.

З 21 травня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Докази на підтвердження виконання зобов"язань по договору станом на травень 2015 року відсутні, тобто відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов"язання не виконала, що є підставою для застосування до даних відносин правил згідно ст.1049 ЦК України щодо зобов"язання відповідача повернути грошові кошти відповідно до умов договору.

За приписами ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню, на користь позивача підлягає стягненню 3913 грн. 48 коп заборгованості за кредитом, 7759 грн. 33 коп заборгованості за процентами (які визначені станом на 30 травня 2015 року).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 117000 грн., судом стягнуто 11672 грн. 81 коп, тобто позовні вимоги задоволені на 9,97% (11672,81 х 100 :117000=9,97), що є підставою для стягнення на користь позивача із відповідача 175 грн. 67 коп. судового збору (1762 х 9,97:100 =175,67).

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 19, 81, 141, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1, місце проживання в АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків-, на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", місцезнаходження-01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України-14360570, заборгованість за кредитним договором від 14 квітня 2010 року: 3913 грн. 48 коп заборгованості за кредитом, 7759 грн. 33 коп заборгованості за процентами, а всього стягнути 11672 (одинадцять тисяч шістсот сімдесят дві) грн. 81 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 175 (сто сімдесят п»ять) грн. 67 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Олійник

Повне рішення суду складене 15 лютого 2019 року.