ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1619/16-ц Номер провадження 22-ц/814/3260/19Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря Кальник А.М.

Розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 про визнання нечинним та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати нечинними та скасувати рішення Октябрського райвиконкому, якими були виділені земельні ділянки під будівництво 17 капітальних гаражів на території, прилеглій до житлових будинків за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1

Вимоги обґрунтовані тим, що він, керуючись своїм громадянським обов`язком, в процесі встановлення дотримання законності виділення земельних ділянок в історичній частині міста Полтави, виявив порушення Правил забудови історичного центру м. Полтави та вимог п. 5 ст. 30 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», допущені відповідачем при постановленні рішень про виділення земельних ділянок під будівництво 17 капітальних гаражі, громадянам, які не мали інвалідності та не проживали поблизу будівництва гаражів, як то передбачено вказаними Правилами.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмова в задоволенні позову обґрунтована відсутністю факту порушень законних прав та інтересів позивача оскаржуваними рішеннями Октябрського райвиконкому, які як акти індивідуальної дії стосувались конкретного коло осіб, відносно яких такі рішення приймались органом місцевого самоврядування, підлягали одноразовому застосуванню і на даний час вичерпали свою дію фактом виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його вимог.

Зокрема посилається на те, що рішеннями виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради порушено його право як громадянина та мешканця міста на участь у винесенні органами місцевого самоврядування рішень щодо розподілу та виділення земельних ділянок, які виділені для громадської мети, як то передбачено п.4 ст. 1.4. «Правил забудови історичного центру м. Полтави».

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, рішеннями виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради № 451 від 25 вересня 2007 року, № 476 від 09 жовтня 2007 року, № 503 від 23 жовтня 2007 року, № 342 від 22 липня 2008 року, № 301 від 14 липня 2009 року виділено земельні ділянки під будівництво капітальних гаражів на території, прилеглій до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 наступним особам : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Рішенням № 408 від 08 листопада 2005 року виділені земельні ділянки під будівництво капітальних гаражів на території, прилеглій до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 наступним особам: ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

Вважаючи незаконним виділення земельних ділянок та керуючись своїм громадянським обов`язком, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання їх не чинними та підлягаючими скасуванню у зв`язку з порушенням вимог Правил забудови історичного центру м. Полтави.

Встановивши відсутність порушень прав та інтересів позивача оспорюваними рішеннями Виконавчого комітету Октябрської районної ради, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову, вказавши, що дані рішення приймались стосовно конкретного кола осіб, є актами індивідуальної дії, які на час їх оскарження вже вичерпали свою дію фактом виконання.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні норми містяться в статті 15 ЦК України.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

В даному випадку позивач обґрунтовував своє звернення до суду тим, що він керуючись громадянським обов`язком, як небайдужий громадянин у процесі встановлення законності виділення земельних ділянок під забудову капітальних гаражів, встановив порушення Правил забудови історичного центру.

Як було з`ясовано, позивач не діє в інтересах будь-якої громадської чи іншої організації, не являється представником тієї чи іншої установи, до компетенції якої входить контроль за використанням земельних ресурсів міста.

Тобто, позивач не наділений правом на звернення до суду за захистом громадських чи суспільних інтересів, чи будь-яких інших установ, оскільки не наділений правом захищати права останніх в судовому порядку.

Разом з тим, позивачем не доведено самого факту порушення відповідачем внаслідок прийнятих рішень про виділення земельних ділянок його власних прав, свобод чи інтересів, за захистом яких він в розумінні положень ст. 4 ЦПК України має право звернутися до суду.

При цьому, позивачем не вмотивовано обрання саме такого способу захисту та не доведено в чому саме полягатиме відновлення його прав чи інтересів в разі задоволення заявлених вимог, що суперечить принципу ефективного судового захисту.

Встановивши, що позивач фактично оскаржує законність рішень про виділення земельних ділянок під будівництво гаражів певним особам, які, на його думку, не мають право на їх отримання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки оскаржувані рішення не порушують права та свободи позивача, не зачіпляють його власних інтересів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять обґрунтованих підстав для скасування судового рішення.

Так, не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що він наділений правом на звернення до суду з позовом про оскарженням рішень виконавчого комітету про виділення земельних ділянок для будівництва гаражів, відповідно до п.4 ст. 1.4 Правил забудови історичного центру м. Полтави.

Вказаним пунктом передбачено право кожного громадянина міста на участь у виробленні спільних рішень стосовно призначення територій, виділених для громадської мети.

Між тим, вказане право на участь в тих чи інших рішеннях щодо призначення історичних територій міста не є тотожним праву на звернення до суду за захистом.

Крім того, позивач не оскаржує дії чи бездіяльність виконавчого комітету з приводу обмеження його прав в прийнятті участі у розробці та виробленні спільних рішень щодо територій історичної частини міста.

Так, в розумінні ст. 4 ЦПК України порушення права чи інтересу має бути реальним та стосуватися безпосередньо прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення, що унеможливлює скаржитися щодо певних обставин абстрактно лише тому, що заявник вважає, що спірні рішення впливають на його правове становище.

В даному випадку позивач визначає право на звернення до суду з позиції виконання у такий спосіб своїх громадянських обов`язків, що не пов`язано з його суб`єктивним правом на захист, як то визначають положення ст. 4 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, оскільки звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у сфері діяльності органів місцевого самоврядування.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2019 року.

Судді: Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.