Справа № 266/6440/19
Провадженя№ 2/266/1199/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11.12.2019 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого - судді Курбанової Н.М.,

за участю секретаря - Макогон С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заочно в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, просив стягнути з ОСОБА_2 суму за попереднім договором в розмірі 1500,00 доларів США, штрафні санкції в розмірі 1500,00 доларів США та 3% річних від простроченого грошового зобов`язання з 23.08.2018р. до 22.10.2019р. в сумі 105,04 доларів США.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 19 липня 2018р. в приміщенні Правового центру нерухомості «Право на житло», за адресою м. Маріуполь, пр. Металургів, 215, в присутності представника Правового центру нерухомості «Право на житло» ОСОБА_3 , між ним та відповідачем було укладено договір, згідно з яким сторони домовились до 22 серпня 2018 р. укласти нотаріальний договір купівлі-продажу будинку за адресою АДРЕСА_1 , та двох земельних ділянок за адресою АДРЕСА_2 . Зазначене майно належить відповідачу на праві спадкування, та як пояснював відповідач, йому були потрібні час та кошти для реєстрації права власності в порядку спадкування на зазначене майно. На підтвердження своїх намірів купити зазначене майно він передав, а відповідач прийняв в рахунок вартості майна кошти в розмірі 1500,00 доларів США. На час підписання цього договору гроші були передані відповідачу в присутності представника Правового центру нерухомості «Право на житло» ОСОБА_3 , яка зробила ксерокопію купюр та на ксерокопії поставила свій підпис. В зазначений термін - до 22 серпня 2018 р. відповідач не продав йому зазначене майно та не повернув йому сплачені кошти. Факт відсутності продажу йому зазначеного майна підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно пункту 11 договору передбачено, що сторона, яка безпідставно ухиляється від укладення договору купівлі-продажу, зобов`язана відшкодувати іншій стороні завдані збитки, а саме - продавець повертає покупцю гарантійну суму в повному обсязі 1500,00 доларів США, та повинен сплатити штрафні санкції в розмірі 1500,00 доларів США. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити йому 3000,00 доларів США згідно умов договору та 3 % річних, які складають 105,04 доларів США (3000,00дол. США *3% річних: 365 днів*426 днів прострочення за період з 23.08.2018р. по 22.10.2019р.). У зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду і просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за попереднім договором в розмірі 1500,00 доларів США, штрафні санкції в розмірі 1500,00 доларів США та 3% річних від простроченого грошового зобов`язання з 23.08.2018р. до 22.10.2019р. в сумі 105,04 доларів США, стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 12.11.2019р. вказану позовну заяву залишено без руху.

12.11.2019р. позивачем усунуті зазначені недоліки.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 13.11.2019р. справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за вказаною позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 до суду надав заяву, якою заявлені позовні вимоги підтримав, справу просив розглянути за його відсутності, позов задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив.

У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_2 своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України передбачено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, яким є зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Судом встановлено, що згідно з попереднім договором від 19.07.2018р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір купівлі-продажу будинку за адресою АДРЕСА_1 , та двох земельних ділянок за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 6).

Відповідно до п.1 вказаного Договору сторони зобов`язуються в строк до 22.08.2018 року укласти нотаріальний договір купівлі-продажу будинку та двох земельних ділянок, на умовах, передбачених дійсним договором.

Відповідно до п. 5 вказаного Договору, на підтвердження своїх намірів ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав в рахунок вартості об`єктів суму, еквівалентну 1500 доларів США. Гарантійна сума передана в грошових одиницях доларах США по узгодженню сторін.

В строк до 22.08.2018 року нотаріальний договір купівлі-продажу будинку та двох земельних ділянок між сторонами не був укладений, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 185409407, № 185409438, № 185409460 від 21.10.2019р. (а.с. 8-10).

За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки при укладанні попереднього договору купівлі - продажу від 19.07.2018р. не була дотримана нотаріальна форма договору то передана наперед позивачем відповідачу сума є не завдатком, а авансом в рахунок наступного укладання договору купівлі-продажу. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.02.2013року у справі № 6-176цс12.

Статтею 533 ЦК України, передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року відступила від правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, зазначивши наступне.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст.193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки договір між сторонами укладений не був, і отримані відповідачем від позивача грошові кошти не є завдатком, грошова сума позивачу повернута не була, тому на користь позивача підлягає стягненню сума, яку він в дійсності передав відповідачу 1500,00 доларів США та яка є авансовим платежем.

Крім того зміст договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони погодили умови договору своїми підписами.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до пункту 11 попереднього Договору передбачено, що сторона, яка безпідставно ухиляється від укладення договору купівлі-продажу, зобов`язана відшкодувати іншій стороні завдані збитки, а саме - продавець повертає покупцю гарантійну суму в повному обсязі 1500,00 доларів США, та повинен сплатити штрафні санкції в розмірі 1500,00 доларів США.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі, визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору купівлі-продажу.

У зв`язку з вищевикладеним, суд відмовляє у стягненні штрафу у сумі 1500,00 доларів США, оскільки передані позивачем грошові кошти визначені як аванс, що входить до основної суми вартості майна, що підлягало продажу та на вказані правовідносини вимоги ст. 549 ЦК України не розповсюджуються.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який построчив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, статтею 625 ЦК України передбачено можливість стягнення 3 % річних за прострочення саме грошового зобов`язання.

Разом із тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за неукладений договір купівлі-продажу.

За своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 ЦК України.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Таким чином, посилання позивача про стягнення коштів за невиконання зобов`язань, визначених договором від 19.07.2018р. в розмірі попереднього платежу в сумі 1500 доларів США та 3% річних, відповідно до статті 625 ЦК України, позбавленні правового обґрунтування, оскільки повернення суми гарантійного платежу є поверненням суми авансу, на який можуть нараховуватися лише проценти передбачені статтею 536 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 16.09.2016року у справі №921/266/13-г/7(господарська справа).

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 статті 533 ЦК України. Разом із тим як за пред`явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подачу позову майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. (1долар США за офіційним курсом станом на день винесення рішення 11.12.2019р. = 23,68грн., 1500доларів США = 35520 грн., 1%=355,20грн., але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 768,40грн.)

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму авансового внеску в розмірі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот) доларів США, за попереднім договором купівлі-продажубудинку АДРЕСА_1 та двох земельних ділянок, розташованих за адресами: АДРЕСА_2 , укладеного 19 липня 2018р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 11.12.2019 року.

Суддя: Курбанова Н. М.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 АДРЕСА_5