П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/5106/18

Провадження № 22-ц/4815/211/19

Головуючий у суді першої інстанції: Красовський О.О.

Дата, час і місце ухвалення рішення суду:

27.11.2018 о 10 год. 20 хв. в м. Рівне

Повний тест рішення складено: 03.12.2018

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Поліщук Ольги Василівни на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору,: ОСОБА_5; про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року в суд звернулася ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору,: ОСОБА_5; про стягнення аліментів. Мотивуючи позов, вказувала, що вона є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а народилася ІНФОРМАЦІЯ_1. Станом на день пред'явлення позову батьки перебували у зареєстрованому шлюбі, проте мати проживає окремо від батька, з яким мешкає позивач. Вона нехтує своїми батьківськими обов'язками і не надає відповідної матеріальної допомоги на її утримання. Вказувала, що навчається у вищому навчальному закладі, навчання здійснюється на оплатній основі, а стипендія їй не призначалась. Знаходиться повністю на батьковому утриманні. В свою чергу, мати з січня 2018 року самоусунулась від її утримання.

З огляду на викладене просила стягнути з ОСОБА_2 на своє утримання аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень щомісячно, починаючи з 01 січня 2018 року до досягнення нею двадцяти трьох років за умови продовження навчання.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору,: ОСОБА_5; про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання в розмірі 1 250 гривень щомісячно, починаючи з 01 лютого 2018 року до закінчення навчання, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років.

Стягнуто із ОСОБА_2 704,80 гривень судового збору на рахунок 7295, МФО: 899998, , код доходів: 22030101, банк: Казначейство України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

На рішення суду представником відповідача подано апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність та необґрунтованість, що полягали у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що для стягнення аліментів за минулий час позивач мав довести факт вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача та його ухилення від їх сплати. Проте належних та допустимих доказів позивачем не надано. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що одержувач аліментів до своєї матері з проханням сплачувати аліменти не зверталась.

З наведених міркувань просила скасувати рішення районного суду в частині стягнення аліментів, починаючи з 01 січня 2018 року, та ухвалити нове, яким стягнути аліменти з дня пред'явлення позову до суду.

У поданому відзиві позивач, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Пояснювала, що не могла звернутись до відповідача з проханням добровільно надавати допомогу на утримання, адже остання, починаючи з лютого 2018 року, приховує від неї будь-які засоби зв'язку та інформацію про місце проживання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи представника ОСОБА_2, колегія суддів дійшла до висновків про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції правильно виходив із їх доведеності та обґрунтованості, оскільки батьківським обов'язком в т.ч. є і надання матеріальної допомоги повнолітній дочці, яка продовжує навчання. При цьому можливість виконання цього обов'язку відповідачем не оспорювалася взагалі.

Як з'ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються і визнаються, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_2 від шлюбу з ОСОБА_5

На час вирішення справи судом вона навчалася на денній формі навчання у Рівненському кооперативному економіко-правовому коледжі. Термін закінчення навчання - 30 червня 2019 року.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу уникнення відповідачем від своїх батьківських обов'язків з надання дочці матеріального утримання, тобто із факту порушення законних прав дитини на матеріальне забезпечення своєю матір'ю, що підлягають судовому захисту.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності і встановивши, що при вирішенні спірних прав та обов'язків підлягають до застосування норми матеріального права, на яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти щомісячно, у розмірі 1 250 гривень, починаючи з 01 лютого 2018 року до закінчення навчання, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років.

Згідно зі ст.ст. 198-200 СК України в редакції, що діяв на час виникнення спору, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (бо) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки (ч.2 ст. 191 СК України).

Щодо оскарження апеляційної скарги про незаконність стягнення аліментів за минулий час в зв'язку із недоведеністю позовних вимог в цій частині, то їх спростовано правильністю висновків суду, що ґрунтуються на вимогах закону і обставинах справи.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач залишила місце спільного проживання сім'ї і повідомляти про місце нового помешкання наміру не мала, що і продовжує приховувати.

Участі в суді попередньої інстанції особисто не брала, а її інтереси представляв адвокат. Будь-яких даних про місце свого перебування чи про контактні засоби зв'язку не надала.

Відповідно до ст.ст. 12 і 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому твердження ОСОБА_4 про те, що вона намагалася досягти побачення і спілкування з матір'ю, однак з поважних причин не могла звернутись до неї за одержанням аліментів, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги судовий збір згідно зі ст. 141 ЦПК України слід віднести на її рахунок.

Керуючись ст.ст. 367-368, 375, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Поліщук Ольги Василівни залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду 27 листопада 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: