З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"18" грудня 2019 р. м.Житомир
Корольовський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого судді Анциборенко Н.М.,
за участю секретаря судового засідання Медведської Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача на її користь 63 052,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.11.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, який рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 27.09.2017 року був визнаний недійсним внаслідок тієї обставини, що за висновком судової психіатричної експертизи на момент укладення оспорюваного договору він не міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Як наслідок право власності на 7/100 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 повернуто у власність ОСОБА_3 та після смерті успадковано його дружиною ОСОБА_2 . Після ознайомлення з висновком судово-психіатричної експертизи відносно недієздатності ОСОБА_3 на момент укладення оспорюваного договору ми з відповідачем домовилися, що після поновленні прав власності ОСОБА_2 на частину будинку ОСОБА_3 ми укладемо договір купівлі-продажу будинку.
На підтвердження наміру щодо подальшого оформлення переходу частини будинку, яка раніше належала ОСОБА_3 . у власність ОСОБА_1 , позивач дала відповідачу завдаток в сумі 2 500 доларів, про що свідчать розписка від 11.09.2018 року та розписка від 05.12.2018 року, власноруч написані ОСОБА_2 . Проте, в порушення наших домовленостей та не повідомляючи про намір продати частину будинку іншій особі, відповідач оформила удавану угоду дарування 1/100 ід. ч. будинку, а потім на 6/100 ід.ч. будинку уклала договір купівлі-продажу. На вимогу позивача щодо повернення коштів, наданих в якості завдатку за частину будинку, яку відповідач успадкувала після смерті ОСОБА_4 , відповідач відмовилася, посилаючись на відсутність коштів. Оскільки договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладений не був, передана ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошова сума 2 500 доларів США, яка станом на 28.10.2019 року за офіційним курсом НБУ складає 63 052,00 грн. є авансом та підлягає поверненню позивачу.
Ухвалою судді від 07.11.2019 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (а.с.15-16).
У судове засідання представник позивача не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.28).
Представник відповідача та відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі (а.с.26).
Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.
Встановлено, що 19.11.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Рогальською Р.І. та зареєстрований у реєстрі за №2605 (а.с.7).
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 25.02.2016 року визнано недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Крім того, рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 27.09.2017 визнано недійсним договір довічного утримання від 19.11.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .. В частині вимог до приватного нотаріуса Рогальської Р.І. відмовлено (а.с.6).

11.09.2018 року ОСОБА_2 взяла від ОСОБА_1 кошти у сумі 2 000,00 доларів США в рахунок майбутньої купівлі-продажу по спадщині її чоловіка ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується власноруч написаною розпискою (а.с.23).

05.12.2018 року ОСОБА_2 взяла від ОСОБА_1 кошти у сумі 500,00 доларів США в рахунок доплати квартири, що підтверджується власноруч написаною розпискою (а.с.24).

Відповідач ОСОБА_2 взяті зобов`язання з приводу оформлення договору купівлі-продажу з ОСОБА_1 не виконала, а оформила угоду дарування 1/100 ід. ч. будинку АДРЕСА_1 , а потім на 6/100 ід.ч. будинку АДРЕСА_1 , уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.30-32).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що з відповідачем була домовленість укласти договір купівлі-продажу нерухомості, проте в подальшому такий договір укладено не було.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З аналізу зазначеної норми матеріального права випливає, що завдаток видається кредиторові боржником у разі укладення договору, а тому гроші, передані майбутнім покупцем

потенційному продавцю за усною чи письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця відповідно до ч.1 ст.571 ЦК України.

Другим критерієм відмінності завдатку від авансу є умова обов`язкового дотримання сторонами форми укладення договору, встановленої законом.

Викладені положення закону є підставою для обґрунтованого висновку про те, що основними критеріями відмінності завдатку, як одного із засобів забезпечення виконання зобов`язань від авансу, як однієї з форм розрахунків є: забезпечення завдатком тільки дійсного, тобто укладеного сторонами цивільно-правового зобов`язання; обов`язкове дотримання сторонами встановленої законом форми укладення договору, який забезпечений завдатком; винне ухилення одної зі сторін від виконання укладеного з дотриманням встановленої законом форми договору, який забезпечений завдатком.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з вищенаведених критеріїв, передані однією стороною другій стороні грошові суми або рухоме майно у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року у справі № 6-176цс12, у якій зазначено, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладений не був, грошові кошти передані позивачем у розмірі 2500,00 доларів США, які станом на 28.10.2019 року становлять 63 052,00 грн. безпідставно на даний час утримуються відповідачем,тому суд приходить до висновку, що наявні достатні правові підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-91, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 63 052 (шістдесят три тисячі п`ятдесят дві ) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач :

ОСОБА_1

зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_2

РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач :

ОСОБА_2

зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_3

РНОКПП НОМЕР_2

Cуддя ОСОБА_6 ОСОБА_7