Дата документу 26.09.2019 Справа № 320/190/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 320/190/19Головуючий у 1-й інстанції Купавська Н.М.
Пр. № 22-ц/807/2555/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С. Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2019 року

у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-4), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.03.2008 року станом на 17.12.2018 року у розмірі 29545,02 грн., яка складається з: 19557,45 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 8342,57 грн. заборгованості за пенею; 250,00 грн. штрафу (фіксована складова); 1395,00 грн. штраф (процентна складова), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Купавську Н.М. (а.с.37).

Ухвалою суду першої інстанції року (а.с. 40) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2019 року (а.с. 49-50) у позові Банку у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк (а.с. 55-75) у своїй апеляційній скарзі просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с.78).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с.79).

В автоматизованому порядку суддею Криловою О.В. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 84-85).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 86) дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач не скористалась своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді фактично працює 18 суддів замість 40 суддів за штатом, з них: 11 суддів у судовій палаті з розгляду цивільних справ).

У період з 30.07.2019 року по 30.08.2019 року суддя-доповідач перебувала у відпустці (а.с. 99).

В автоматизованому порядку суддями Подліяновою Г.С. та Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддів Маловічко С.В. та Крилову О.В. у зв`язку із тривалими хворобою та відпусткою останніх (а.с. 100-103).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. ст.ст.12, 13, 18, 141, 247, 258, 264-265, 274, 352-356 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 527, 530 ЦК України та виходив із того, що позивачем не доведено наявності заборгованості ОСОБА_1 перед Банком в сумі 29545,02 грн.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце у цій справі неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 89 ЦПК України.

Так, апеляційним судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін Банку та ОСОБА_1 № б/н від 11.03.2008 року є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) та складається із заяви ОСОБА_1 від 11.03.2008 року (а.с. 13), Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, за 30 днів пільгового періоду» з підписом ОСОБА_1 про ознайомлення із всіма Умовами кредитування, зокрема: типом карти, пільговим періодом, валютою, ставками процентів, комісії, штрафів тощо (копія а.с. 14), Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 15-29), з якими відповідач ОСОБА_1 погодилась у повному обсязі, підписала 11.03.2008 (а.с. 13-14), та які у тому числі містять умови, ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику процентів, пені, штрафів тощо.

Суд першої інстанції мав виходити із презумпції правомірності правочину вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку, на що відповідач дала згоду, підписавши вищезазначену заяву та довідку про умови від 11.03.2008 року (а.с.13-14).

Повідомлення відповідача про новий розмір ліміту та процентну ставку включається до виписки за рахунком відповідача (а.с. 63-70, яка була додана Банком до його апеляційної скарги та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. ст. 367 ч.ч.2, 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку).

Праву Банку змінювати фінансові умови надання кредиту кореспондується обов`язок відповідача отримувати виписки по картковим рахунках та операціях по картрахунках.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Найменування Банку з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно із рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 (Статут а.с.71 зворот).

Встановлено, що відповідач користувалась вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувала нараховані їй Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед Банком, який є належним допустимим доказом у цій справі (а.с.8-12).

Банк нарахував відповідачу у цій справі заборгованість за вищезазначеним кредитним договором № б/н від 11.03.2008 року станом на 17.12.2018 року у розмірі 29545,02 грн., яка складається з: 19557,45 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 8342,57 грн. заборгованості за пенею; 250,00 грн. штрафу (фіксована складова); 1395,00 грн. штраф (процентна складова), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.

Відповідач у суді першої інстанції не просила застосувати строк позовної давності у цій справі, а лише просила відмовити у задоволенні позову Банку у цій справі у повному обсязі (заява а.с. 47).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні. Тому, у суду відсутні підстави для вирішення питання про застосування позовної давності у цій справі.

Оскільки, в силу вимог ст. 267 ч. ч. 3-4 ЦК України сплив позовної давності загальної (трирічної - ст. 257 ЦК України) чи спеціальної (однорічної - ст. 258 ЦК України), про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції не з`ясував належним чином, що строк дії вищезазначеного договору сторін у цій справі встановлено - до 03/19, що відповідає строку дії картки (довідка Банку (а.с. 911), яка додана Банком до його апеляційної скарги та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. ст. 367 ч.ч.2, 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку).

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача до суду першої інстанції у січні 2019 року (відмітка суду першої інстанції на позові а.с. 2), тобто ще до закінчення строку дії картки та, відповідно, до закінчення строку дії договору 31.03.2019 року.

При вищевикладених обставинах, Банк мав право на нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом до закінчення строку дії договору до 31.03.2019 року, проте, Банк звернувся із вищезазначеним позовом раніше та має право на стягнення у цій справі з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.02.2008 року станом на 17.12.2018 року в межах позовних вимог і лише у розмірі 20785,32 грн., яка складається із: 19557,45 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, штрафу (фіксована частина) 250,00 грн., та штрафу (процентна складова) 977,87 грн.

Оскільки, встановлено, що останній платіж ОСОБА_1 здійснила самостійно добровільно 24.02.2018 року (розрахунок Банку а.с. 12 зворот, поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування - виписка по рахунку відповідача а.с. 66 зворот, яка додатково додана Банком до його апеляційної скарги (а.с. 63-70) та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. ст. 367 ч.ч.2, 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

До 24.02.2018 року мали місце також майже щомісячні сплати боргу відповідачем, зокрема: 26.01.2018 року у сумі 750,00 грн., 27.12.2017 року у сумі 750,00 грн. 14.11.2017 року у сумі 750,00 грн. і т.п. (розрахунок Банку а.с. 11-12).

Отже, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не оспорювала, а з розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальник частково сплачувала заборгованість, користувалась кредитними коштами, тобто погоджувалась з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Щодо нарахування штрафів, то апеляційним судом встановлено, що останні нараховані Банком в межах спеціального (однорічного) строку позовної давності, оскільки були нараховані Банком відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (довідка а.с.14) безпосередньо при подачі вищезазначеного позову Банком до суду першої інстанції у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Не допускається в силу вимог ст. 61 Конституції України одночасне нарахування Банком пені та штрафів за одне те саме порушення, оскільки останні є різновидом одного виду відповідальності цивільної (ст. 549 ЦК України).

Апеляційним судом встановлено, що Банк у своєму позові, окрім штрафу, також просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 8342,57 грн. (а.с.3 зворот), а тому у стягненні останньої з відповідача на користь Банку у цій справі слід відмовити на підставі ст. 61 Конституції України.

В разі стягнення суми заборгованості з відповідача на користь Банку у цій справі за вирахуванням розміру пені, меншим є також розмір штрафу (процентна складова), якій підлягає стягненню з відповідача на користь Банку у цій справі та становить 5% від суми задоволених позовних вимог Банку у цій справі щодо стягнення основного боргу (ціни позову). Розрахунок: заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 19557,45 грн. *5%/100% = 977,87 грн. штраф (процентна складова).

Належні, допустимі докази того, що відповідач у добровільному порядку погасила вищезазначену заборгованість за договором перед Банком у добровільному порядку станом на час її перегляду апеляційним судом у матеріалах цієї справи відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2019 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.03.2008 року станом на 17.12.2018 року у розмірі 20785,32 грн., яка складається із: 19557,45 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, штрафу (фіксована частина) 250,00 грн., та штрафу (процентна складова) 977,87 грн., в іншій частині позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку у цій справі лише частково при вищевикладених обставинах, останній має право на стягнення з відповідача ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 3378,62 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову 1921,00 грн. (а.с. 1) + судовий збір за подачу апеляційної скарги 2881,50 грн. (а.с. 54) = 4802,50 грн.* сума задоволених позовних вимог Банку 20785,32 грн./сума заявлених позовних вимог Банку 129545,02 грн.).

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2019 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.03.2008 року станом на 17.12.2018 року у розмірі 20785,32 грн., яка складається із: 19557,45 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, штрафу (фіксована частина) 250,00 грн., та штрафу (процентна складова) 977,87 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 3378,62 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 26.09.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кочеткова І.В.