КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/1674/19 Головуючий у 1 інстанції - Остапчук Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Кирилюк Г.М., Волошиної В.М.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє за дорученням ОСОБА_3, на рішення Печерського районного суду м.Києва від 12 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, третя особа Слобожанське об»єднане управління Пенсійного фонду України м.Харкова про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Пенсійного фонду України та Державної казначейської служби України і просила ухвалити рішення, яким відшкодувати збитки у вигляді втрати упущеної вигоди щодо не нарахованої та не отриманої різниці у пенсії державного службовця за період з жовтня 2009 року по грудень 2016 року, з урахуванням індексу інфляції, у сумі 57.949 грн.92 коп., шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень/а.с.2-9/.

Позивачка послались на те, що 02.03.2016 року їй стало відомо, що Пенсійний фонд України щомісяця, починаючи з жовтня 2009 року безпідставно не доплачував позивачці пенсію щомісячно у розмірі 268 грн.60коп.

Вважала, що діями Пенсійного фонду України, зокрема, затвердженням форми №19-11 Довідки про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарних місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», за посадою на момент перерахунку позивачці пенсії у 2009 році, яка не включала таких складових заробітної плати як матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, а також індексація заробітної плати, позивачці заподіяно збитків, які полягали в нарахуванні щомісячної пенсії у розмірі меншому за той, на який вона мала право.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 12 вересня 2018 року у позові відмовлено/а.с.154-157/.

Відмовляючи у позові, суд виходив з того, що зміст позовних вимог, та встановлені судом обставини справи, дають підстави для висновку, що позивачка при розрахунку розміру упущеної вигоди виходила із вірогідності таких збитків, які, ймовірно, могли бути їй заподіяні діями(бездіяльністю) відповідача, які вона вважала неправомірними. Водночас доказів реальної можливості отримувати указаний дохід позивачкою не надано, що указує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє за дорученням ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду м.Києва від 12 вересня 2018 року та постановити нове рішення про задоволення позову/а.с.159-163/.

У своїх доводах скаржниця послалась на аргументи, викладені у позовній заяві, які на її думку, не були враховані судом, а також мотивувала свої посилання тим, що Правління Пенсійного фонду України, приймаючи постанову від 30.10.2008 року №19-11, якою було затверджено форму довідки, яка не мала у своєму складі усіх складових заробітної плати державних службовців, з яких сплачено внески на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування, реалізувало свої владно-управлінські повноваження, як центрального органу державної влади щодо прийняття у межах своїх повноважень нормативно-правового акту, завдало позивачці збитків у вигляді упущеної вигоди, що полягало у недоотриманні щомісячно частини пенсії при наявності прямої норми ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які, відповідно до Закону України «Про збір на обов»язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов»язкове державне пенсійне страхування в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяли на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнані судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представникпозивачки, а також відповідач Державна казначейська служба України та третя особа Слобожанське об»єднане управління Пенсійного фонду України м.Харкова, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з»явилися і своїх представників у судове засідання не направили, а тому неявку до суду цих учасників справи, суд розглядає, як неповажну.

З урахуванням викладеного, відповідно до положень ст.372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд за їх відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника Пенсійного фонду України, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, з жовтня 2009 року позивачка ОСОБА_3 перебуває на обліку у Слобожанському об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України у м.Харкові і отримує з указаного часу пенсію за віком, як державний службовець.

Призначення пенсії позивачці здійснене на підставі наданих нею до управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м.Харкова довідки від 09.09.2009 року №97 про складові заробітної плати за останні 60 місяців роботи з 31.07.2002 року по 27.06.2007 року, яку було видано Департаментом комунального господарства Харківської міської ради та довідку про складові заробітної плати за період з 02.09.2007 року по 30.09.2009 року, яку було видано Департаментом економіки Харківської обласної державної адміністрації.

Указані довідки були складені за формою, затвердженою постановою Правління Пенсійного фону України від 30.10.2008 року №19-11.

Оскільки, на думку позивачки вище зазначені довідки, на підставі яких було здійснене нарахування пенсії, не включають усіх складових заробітної плати, а саме, в цій формі відсутні інші виплати, позивачка звернулася до органів державної влади з метою отримання додаткових документів.

Зокрема, 30.11.2016 року позивачка отримала в Департаменті комунального господарства Харківської міської ради довідку за №126 про складові заробітної плати за період з 01.12.2003 року по 31.05.2007 року за формою, яку яка затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 року №5-1, в якій відображені інші виплати, а саме: матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, виплати, які пов»язані з індексацією доходів, грошова винагорода згідно постанови КМ України від 24.02.2003 року №212, надбавка до посадового окладу згідно рішення ІІ сесії ХХІІ скликання Харківської міської ради/а.с.12/.

Також позивачці надана довідка про складові заробітної плати №М-3904/01-44/36 за період з 02.09.2007 року по 30.09.2009 року, яка видана Департаментом соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації за формою, що затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 року №5-1, якою підтверджено відсутність інших виплат/а.с.13-14/.

Отримавши указані довідки, якими, на думку позивачки, підтверджується, що нарахування їй пенсії проведено не в повному розмірі, вона звернулась Слобожанського об»єднаного управління Пенсійного фонду України у Харківській області для перерахунку пенсії, де їй було відмовлено у задоволенні перерахунку пенсії.

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Комінтернівського районного суду м.Харкова з позовом про зобов»язання вчинити дії щодо визнання протиправним рішення відповідача від 07.12.2016 року щодо виключення з розрахунку донарахування пенсії суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати грошової винагороди державним службовцям за сумлінну та безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов»язків згідно постанови КМ України від 24.02.2003 року №212 та надбавок до посадового окладу згідно рішення 2 сесії 22 скликання Харківської міської ради, а також щодо відмови у здійсненні перерахунку її пенсії, як державного службовця з 01.05.2016 року у зв»язку з підвищенням заробітної плати державних службовців згідно постанови КМ України від 06.04.2016 року №212 «Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» та просила суд зобов»язати відповідача провести донарахування пенсії на суму 18.524 грн.33 коп.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 16.01.2017 року у задоволенні указаного позову відмовлено /а.с.18/.

Апеляційною інстанцією постановлено нове рішення, яким позов задоволено частково /а.с.16-20/.

Так, Харківським апеляційним адміністративним судом від 02.03.2017 року позовна заява ОСОБА_3 задоволено у частині зобов»язання управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі м.Харкова провести донарахування пенсії державного службовця ОСОБА_3 з 06.12.2016 року, включивши до складу заробітної плати донарахування пенсії суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати грошової винагород державним службовцям за сумлінну та безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов»язків згідно постанови КМ України від 24.02.2003 року №212 та надбавок до посадового окладу згідно рішення 2 сесії 22 скликання Харківської міської ради, на суму 18.524 грн.33 коп.

В частині позовних вимог про зобов»язання відповідача здійснити донарахування пенсії позивачці, як державному службовцю за період з жовтня 2009 року по 21.06.2016 року залишено без розгляду за пропуском 6-місячного строку позовної давності, встановленого ч.2 ст.99 КАС, чинної на час ухвалення цього рішення Харківським апеляційним адміністративним судом від 02.03.2017 року.

В подальшому, позивачка самостійно розрахувала заборгованість по пенсії, визначивши її у розмірі 57.949 грн.92 коп. за період з жовтня 2009 року по грудень 2016 року, і звернулась до суду загальної юрисдикції з даним позовом, вимагаючи стягнення з Держави в особі Державної казначейської служби України указаної суми за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь вище зазначеної суми, як упущеної вигоди, заподіяної їй Пенсійним фондом України, шляхом списання з Державної казначейської служби України з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади.

Відмовляючи у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що предметом спору є фактично стягнення недоплаченої частини пенсії, а не упущеної вигоди, на що посилається позивачка.

Так, відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Отже, вимагаючи відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) позивачка зобов»язана була довести суду докази того, що ці доходи (упущена вигода) не є абстрактними, а дійсно були б нею отримані.

Позивачка повинна була довести також, що вона могла і повинна була отримати визначені нею доходи, і тільки неправомірні дії відповідача Пенсійного фонду України стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Між тим, рішенням Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017 року в частині позовних вимог про зобов»язання відповідача здійснити донарахування та виплату пенсії за період з жовтня 2009 року по 21.06.2016 року було відмовлено.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачка при розрахунку розміру упущеної вигоди виходила із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути їй завдані діями відповідача, які вона вважає неправомірними.

В той же час, доказів реальної можливості отримати указаний дохід позивачкою не надано суду, що указує на наявність лише теоретичного обгрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода? завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно зазначив, що в даному випадку відсутній один із обов»язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності Пенсійного фонду України, оскільки дії відповідача в частині невиплати пенсії позивачці не визнавались незаконними.

Відповідно до ст.81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384,390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє за дорученням ОСОБА_3, відхилити, а рішення Печерського районного суду м.Києва від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді