Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2633/19 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В.В.
Категорія 19 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №283/2633/19 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Ярмоленка В.В. в м.Малині,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: нежитлову будівлю-комору, загальною площею 226,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд №2; зерносховище, загальною площею 620,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд №2. В обгрунтування заяви зазначала, що 31 березня 2016 року та 05 квітня 2016 року її представник за довіреністю ОСОБА_3 як продавець, без погодження з нею, уклав від її імені з ОСОБА_2 договори купівлі-продажу, відповідно до яких відчужив майно на яке ОСОБА_1 просить накласти арешт (зерносховище та комора). Дане майно вибуло з її власності, що не відповідає її внутрішній волі. Вважає, що при укладанні договорів купівлі-продажу від 31 березня 2016 року та від 05 квітня 2016 року не були додержані вимоги ст.203 ЦПК України, а відтак вона має намір звернутись до Малинського районного суду Житомирської області з позовом, предметом якого буде визнання зазначених договорів купівлі-продажу недійсними. На даний момент ОСОБА_2 є власником зерносховища та комори, та має всі підстави володіти, користуватися та розпоряджатися даним майном, в тому числі відчужити дане майно на користь третіх осіб, що значно ускладнить або взагалі унеможливить виконання рішення суду.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на постановлення ухвали із порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову. Зокрема зазначає, що зважаючи на її намір звернутись до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу зерносховища та комори, діями ОСОБА_2 можуть бути порушені її права шляхом подальшого відчуження спірного об`єкта нерухомості, а тому із урахуванням обставин справи, наявна реальна об`єктивна можливість реалізації майна, що значно ускладнить розгляд справи, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист її прав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: нежитлову будівлю-комору, загальною площею 226,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд №2; зерносховище, загальною площею 620,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Будо-Вороб`ївська сільська рада Малинського району Житомирської області, комплекс будівель і споруд №2.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві. Тобто, вирішуючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, суд має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачеві і де вони знаходяться.

Саме з цією метою положеннями ч. 1 ст.151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Таким чином законодавством передбачений обов`язок зазначення в заяві про забезпечення позову інших відомостей, необхідних для забезпечення позову.

Встановлено, що в провадженні Малинського районного суду Житомирської області перебувала цивільна справа №283/290/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Малинського нотаріального округу Тимошенко Н.С. про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та довіреності та в якій рішенням суду від 12 червня 2019 року було відмовлено у задоволенні позову за безпідставністю. Під час апеляційного оскарження позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 подала до апеляційного суду письмову заяву про відмову від позову, в якій просила закрити провадження у справі у зв`язку із відмовою від позову. Постановою Житомирського апеляційного суду від 30.10.2019 визнано нечинним рішення Малинського районного суду Житомирської області від 12 червня 2019 року, провадження у справі № 283/290/19 закрито.

Оцінивши обґрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо необхідності забезпечення позову, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову до подання позову, заявник не вказує підстав позову, з яким вона бажає звернутись до суду, зазначила лише загальні ст. 203, 215 ЦК України, що позбавляє суд на даній стадії вирішити чи вирішувався аналогічний спір судом між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

Крім того, твердження ОСОБА_1 про намір ОСОБА_2 відчужити майно не обґрунтоване та не підтверджене доказами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Дата складення повного судового рішення 27 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді