"28" грудня 2019 р.
Справа № 642/4491/19
Провадження № 2/642/1383/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л. ,

з участю секретаря - Бондаренко В.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕРОНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Позивач - ТОВ «ФК «ВЕРОНА» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів у позику згідно Заявки-приєднання № 308543 від 20 вересня 2018 року в сумі 3 269, 90 (три тисячі двісті шістдесят дев`ять гривень 90 копійок) та судових витрат у розмірі 1 921, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 20 вересня 2018 між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕРОНА» та відповідачкою було укладено договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту (Публічна пропозиція (Оферта). Згідно Заявки-приєднання № 308543 до Примірного договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ОСОБА_1 було підтверджено укладення з позивачем Договору про надання коштів у позику на суму 2 500,00 грн., із встановленим строком повернення до 14 жовтня 2018 року та встановленими процентами за користування позикою, які нараховуються на суму позики, а у разі часткового погашення - на непогашену частину, що дорівнює - 1,90% в день, що на рік становить - 693,5%.

Після проведення верифікації та підписання Позичальником Примірного договору про

надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Публічна пропозиція

(Оферта) ТОВ ФК ВЕРОНА, а також Заявки-приєднання № 308543 до Примірного договору

про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (в електронній

формі), Товариство перерахувало грошові кошти на зазначений Позичальником рахунок, відкритий у банківській установі, однак у відповідачки через порушення умов договору виникла заборгованість у загальній сумі 3 629, 90 грн, яка складається з основного боргу- 2 489, 15 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом 0 472, 90 грн., по штрафним санкціям 307,85 грн.

Позивач посилається на укладення з відповідачкою електронного договору відповідно до положень ст.ст. 11, 12, 13 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 8 Закону «Про електронні документи, положення Цивільного кодексу, які регулюють договірні правовідносини.

Ухвалою суду від 19.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачка подала письмові пояснення, в яких зазначила, що наданий позивачем Примірний договір вона не підписувала. Невідомі особи, які представляються працівниками Кредит Капітал, телефонують їй та вимагають повернення коштів, повідомляють, що її заборгованість за оформленим кредитом становить більше ніж 30 000 грн. Однак, незважаючи на її неодноразові вимоги, розрахунок цієї заборгованості їй не надано, та така значна сума боргу є для неї незрозумілою. Вона зверталась до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків та фінансових послуг з проханням перевірити правочинність вимог та дійсність укладення договору, на що отримала відповідь, що договір не є дійсним.

Відповідачка послалась на те, що згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. З аналізу положень п.6, 12 ч. 1ст.З, ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» та вказаних позивачем роз`яснень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, слідує, що клієнт має бути ідентифікований одразу при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній мережі за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, інших аналогів власноручних підписів і лише на етапі акцептування пропозиції про укладення договору акцепт підписується одноразовим ідентифікатором, який відповідно до п.6, 12 ч. 1 с т. 3 Закону України «Про електронну комерцію» є алфавітно- цифровою послідовністю. Зазначила, що вона так і не отримала даних про те, що була належним чином ідентифікована при реєстрації в ІТС відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, оскільки при укладенні договору про надання позики на умовах фінансового кредиту, для якого законом визначена обов`язкова письмова форма та який є недійсним за законом у разі недотримання такої форми, не була дотримана письмова форма. Крім того, зазначила, що на сайті УБКІ зазначено що кредит анульований.

Також відповідачка подала заперечення проти позов, в яких просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись також на відсутність права у представника позивача ОСОБА_2 - на звернення до суду.

.В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав в повному обсязі, пославшись на викладені в позовній заяві обставини.

Позивачка в судовому засіданні позов не визнала, пославшись на недійсність договору. Зазначила, що дійсно отримала грошові кошти на картку в сумі 2 500 грн, сплачувала грошові кошти, відсотки, та на даний час вже переплатила вказану суму, вважає, що заборгованості не має, а вимоги позивача є незаконними, письмовий договір не укладався.

В останнє судове засідання представник позивача не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить особистий розпис представника в явочному листі, про причини неявки суд не повідомив. В матеріалах справи є заява представника позивача з проханням справу розглянути у відсутності представника, в якій він підтримує повністю позовні вимоги.

Враховуючи наведене, відповідно до положень ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу пор суті у відсутності представника позивача.

Суд, вислухавши представника позивача ОСОБА_3 , відповідачку, дослідивши докази, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли у справі.

Статтею 12 ЦК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З картки обліку виконання договору № 308543, складеного директором ТОВ «ФК «Верона». вбачається, що відповідачці 20.09.2018 надана позика в розмірі 2 500 грн

Відповідачка здійснювала оплату на рахунок позивача, а саме: 15.11.2018 380, 00 грн., 14.11.2018 - 265, 00 грн., 14.11.2018 100, 00 грн., 12.11.2018- 100,00 грн., 3.10.2018 430, 00 грн., 22.10.2018 -767,50 грн., 21.10.2018 1 000 грн, а всього вона перерахувала на рахунок позивача 3 042 грн 50 коп.

Факт отримання грошових коштів у розмірі 2 500 грн., а також повернення грошових коштів у загальній сумі 3 042 грн. 50 коп. відповідачка не заперечувала.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на укладення з відповідачкою договору в електронній формі.

Суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.3ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч.6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч.8ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Заст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

28.02.2019 Нацкомфінпослуг було розглянуто звернення відповідачки про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, та листом № 3900/16-12 від 28.02.2019 року відповідачку повідомлено про те, що позивачем порушено вимоги законодавства про фінансові послуги, а саме порушено порядок укладення електронного договору, встановлений ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у зв`язку з чим складено акт про правопорушення, вчиненні ТОВ «ФК «Верона».

Відповідачку повідомлено про те, що такий договір не може бути прирівняний до договору, укладеного в письмовій формі, та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Судом на підставі тексту договору, тобто заявки-приєднання № 308543 до Примірника договору про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 20.09.2018 встановлено, що вказаний договір не відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки в ньому відсутня належна оферта або акцепт та його не може бути прирівняно до договору, укладеного у письмовій формі.

Отже, вказаний вище договір не є таким, що укладений у письмовій формі, а, отже є нікчемним відповідно до ст. 1055 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.

За такого, істотними умовами договору фінансового кредиту є розмір позики, строк її надання та розмір процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, виходячи з того, що в договорі не вказано, що кредит надається на потреби пов`язані з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, та виходячи з положень п.п.1) п.1.2.2 п.1.2 Розділу І Загальних положень Внутрішніх правил (а.с.42-43), п.п.1.1.2 п.1 Предмет Договору Примірного договору, на вказаний договір поширюються положення Закону, відповідно до ст. 13 якого, договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

При цьому, положення ч.2 ст. 218 ЦК України, щодо можливості визнання дійсними правочинів, які укладенні усно та є недійсними згідно з законом при недотриманні письмової форми, є загальною нормою для відповідних правочинів, а положення ст. 1054-1055 ЦК України та ст. 1 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» щодо форми та істотних умов кредитного договору є спеціальними нормами, що регулюють питання укладення кредитних договорів.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України та ст. 1 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є розмір кредиту, строк його повернення та розмір процентів за користування ним.

Позовні вимоги про визнання договору дійсним позивачем не заявлені.

Для можливості застосування положень ч.2 ст. 218 ЦК України та визнання договору, який не був укладений в обов`язковій для даного виду договору письмовій формі, недостатньо лише доказу того, що кредитор передав кредитні кошти, необхідно довести, що сторони погодили й інші істотні умови (строк повернення кредиту та розмір процентів за користування ним), в протилежному випадку відсутні підстави для висновку про укладення договору, тобто погодження сторонами його істотних умов, оскільки визнати дійсним можливо лише договір на певних конкретно визначених істотних умовах. В разі ненадання відомостей про погодження всіх істотних умов певного виду договору неможливо визнати такий договір дійсним, оскільки він є неукладеним.

У випадку, який є предметом судового розгляду, позивачем не доведено, що сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, а текст договору про надання позики на умовах фінансового кредиту, як вказувалось вище, не є таким, що підписаний відповідачем в розумінні ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», а, отже і не може бути письмовим доказом погодження ним істотних умов кредитного договору.

Відсутність доказів погодження сторонами всіх істотних умов кредитного договору та доказів вчинення позичальником дій по підтвердженню виконання договору чи по прийняттю виконання від кредитодавця його частини обов`язків по договору не дає можливості визнати такий договір дійсним на підставі ч.2 ст. 218 ЦК України.

З аналізу положень п.6, 12 ч.1 ст.3, ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію»,ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» та роз`яснень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що містяться за електронною адресою (https://www.nfp.gov.ua/ua/Holovni-podii/27162.html), слідує, що клієнт має бути ідентифікований одразу при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній мережі за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, інших аналогів власноручних підписів і лише на етапі акцептування пропозиції про укладення договору акцепт підписується одноразовим ідентифікатором, який відповідно до п.6, 12 ч.1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» є алфавітно-цифровою послідовністю.

При цьому, матеріали справи не містять даних про те, що особа відповідача була належним чином ідентифікована при її реєстрації в ІТС відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, крім того одноразовий ідентифікатор, яким був підписаний договір № 308543 від 20.09.2018 складається тільки з цифрової послідовності, що суперечить Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.2ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Враховуючи наведене, оскільки при укладенні договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №308543 від 20.09.2018 , для якого законом визначена обов`язкова письмова форма, вказана форма не дотримана, такий договір не є дійсним, а тому позовні вимоги на зазначених позивачем підставах не можуть бути задоволені.

При цьому, як вказано вище, в позові позивач просить стягнути з відповідача заборгованість саме у зв`язку з укладенням кредитного договору, яка, окрім суми кредиту, складається з нарахованих процентів та пені, а не про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Оскільки укладений договір не є дійсним, то відсутні і підстави для стягнення заборгованості за даним кредитним договором, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Крім того, судом встановлено, що відповідачкою внесено на рахунок позивача грошові кошти в сумі 3 042 грн. 50 коп., що перевищує суму перерахованих позивачем на рахунок позивачки грошових коштів, а саме 2 500 грн.

Керуючись ст. ст.2,12,13,79-83, 259, 263,264,265,268 ЦПК України,ст.ст.16,205,218,626,1047 ЦК України, ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕРОНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів у позику згідно Заявки-приєднання № 308543 від 20 вересня 2018 року в сумі 3 269, 90 (три тисячі двісті шістдесят дев`ять гривень 90 копійок) та судових витрат у розмірі 1 921, 00 грн. відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 28 грудня 2019 року.

Суддя Л.Л.Шрамко