Дата документу 19.02.2019 Справа № 337/4711/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/4711/17 Головуючий у 1 інстанції: Нещеретна Л.М.
Провадження № 22-ц/807/64/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами ОСОБА_3 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Житлово-будівельного кооперативу «Трансформаторщик-21» про визнання безнадійної заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ЖБК «Трансформаторщик-21» про визнання безнадійної заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем як постачальником послуг склалися договірні відносини щодо надання житлово-комунальних послуг. Нею сплачувались житлово-комунальні послуги, в тому числі за рахунок призначеної державної соціальної субсидії.

На вимогу про надання розрахунку та видачу інформації про наявність або відсутність заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та утримання житлового фонду головою ЖБК «Трансформаторщик-21» була надана довідка про наявність заборгованості станом на 01 січня 2015 року, яка утворилась з 01 січня 2006 року.

Сума заборгованості нею оспорюється та не визнається в повному обсязі, оскільки сплинув строк позовної давності для стягнення з неї вказаної заборгованості, тобто заборгованість є безнадійною.

На підставі зазначеного просила визнати безнадійною до стягнення суму заборгованості за житлово-комунальні послуги, нараховані на квартиру АДРЕСА_1, станом на 01 січня 2015 року в сумі 9804,53 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неналежну оцінку доказів, неповне з'ясування судом обставин виникнення боргу, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність відповідачем правильності розрахунку заборгованості, належність способу захисту, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

За приписами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції входив з того, чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Закінчення строку позовної давності не тягне за собою автоматичного списання заборгованості.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Згідно з ч.ч. 2,3,4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Статтями 20, 21 Закону визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

Вказана квартира перебуває в багатоквартирному житловому будинку, який знаходиться на утриманні ЖБК «Трансформаторщик-21».

Сторонами не оспорювалось, що між ними склалися договірні відносини з надання житлово-комунальних послуг, а саме з технічного обслуговування будинку та прибудинкової території.

Станом на 01.11.2017 р. за квартирою АДРЕСА_1 рахується заборгованість в сумі 9133,31 грн., в т.ч. станом на 01.01.2006р. заборгованість становила 4338,28 грн., станом на 01.01.2015 р. - 9804,53 грн.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов'язок виконавця (виробника) проводити перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2013 р. № 970 затверджено Порядок проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі (далі Порядок). Цей Порядок визначає механізм проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі.

Дія цього Порядку поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, предметом діяльності яких є надання послуг і фізичних та юридичних осіб, яким надаються послуги.

Порядок не лише визначає механізм здійснення підприємствами житлового господарства перерахунку, а й реалізує право споживачів на зменшення розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій при настанні згаданих умов.

Як вбачається, звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 посилалась на пропуск строку позовної давності щодо стягнення заборгованості станом на 01 січня 2015 року.

Так, згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тобто, застосування строку позовної давності можливе у тому випадку, якщо відповідну заяву подано особою, до якої пред'явлені вимоги, строк позовної давності за якими сплив, а саме відповідачем у справі.

У даному випадку ЖБК «Трансформаторщик-21» із вимогами про стягнення заборгованості за спірний період у судовому порядку не звертався. А тому, посилання позивача на те, що заборгованість за утримання будинків і прибудинкової території має бути скасована відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, не відповідає вимогам закону та є безпідставною.

Висновки суду першої інстанції в цій частині повністю узгоджуються із встановленими судом обставинами та відповідають закону, оскільки такі строки позовної давності мають застосовуватись за клопотанням відповідача при розгляді судом спорів, у тому числі за вимогами кредиторів до боржників.

Колегія суддів погоджується також із висновком суду першої інстанції у тому, що заборгованість по комунальним послугам не підлягає списанню як безнадійна дебіторська заборгованість на підставі п.14.1.11 ст. 14 Податкового кодексу України, з огляду на таке.

Так, п.14.1.11 ст. 14 Податкового кодексу України визначено термін «безнадійна заборгованість» - це заборгованість за зобов'язаннями щодо яких минув строк позовної давності.

Визнання заборгованості безнадійною покладено на суб'єкта господарювання, тобто кредитора.

Відповідно до Інструкції з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 26.12.2003 р. №242 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.01.2004 р. за №106/8705, безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої є впевненість про неповернення її боржником або за якою строк позовної давності минув.

Враховуючи зазначене, прострочена дебіторська заборгованість є безнадійною у випадках: коли прострочена дебіторська заборгованість обліковується за суб'єктами господарювання, які ліквідовані без правонаступників та виключені з Єдиного державного реєстру підприємств, організацій та установ: коли установами вжито всіх заходів по проведенню претензійно-позовної роботи, інших заходів щодо стягнення заборгованості відповідно до чинного законодавства.

Списання сум дебіторської заборгованості здійснюється відповідно до Інструкції про кореспонденцію субрахунків бухгалтерського обліку для відображення основних господарських операцій бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 10 липня 2000 року №61 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2000 року за №497/4718.

Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Як вбачається, особовий рахунок позивача №8 в ЖБК «Трансформаторщик-21» є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора.

Заявлений позивач спосіб захисту порушених, на його думку, прав не підлягає судовому захисту, оскільки у даних правовідносинах, які склалися між сторонами у справі, права позивача не порушені. Йому надавалися відповідні комунальні послуги відповідачем, що стороною позивача не оспорюється. Норми Податкового кодексу України не регулюють правовідносини, які виникли між сторонами по справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, колегією суддів оцінюються критично. Встановлена судом обставина щодо факту наявності у позивача заборгованості за комунальні послуги не свідчить про те, що суд вийшов за межі заявлених позивачем вимог, враховуючи при цьому предмет спору та обставини, на які позивач посилався у позові.

Отже, з урахуванням зазначених норм матеріального права та встановлених обставин суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання заборгованості безнадійною. Такі висновки суду відповідають обставинам справи та не спростовані стороною позивача.

За змістом ч.4 ст. 12, ч.1 ст.13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін у справі.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду матеріали справи не містять. Таких доказів не отримано і судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про ненадання судом першої інстанції оцінки доказам щодо переплати першого внеску за кооперативне житло, штучного збільшення суми боргу та доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 про необґрунтованість суми заборгованості не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не стосуються предмета спору - визнання заборгованості безнадійною на підставі ст.267 ЦПК України.

Інші доводи апеляційних скарг зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову у повному обсязі, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Таким чином, під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону, повно та всебічно з'ясував обставин справи, надав правову оцінку доводам і запереченням сторін та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження та не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що у справі ухвалено законне і обґрунтоване рішення, підстави для скасування рішення суду відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: