Провадження № 2/522/2435/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Одеського національного університету імені ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Одеський національний університет імені ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 27071,32 грн.

При цьому позивач посилається на те, що відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира знаходиться у відомчому будинку університету, у звязку з чим у відповідності до ст.ст. 67,68 ЖК України відповідачі зобовязані щомісячно вносити на розрахунковий рахунок ОНУ квартплату і оплату комунальних послуг. На 01.06.2017 року за відповідачами утворилась заборгованості у розмірі 27071,32, яку позивач прости стягнути.

У судовому засідання представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили у його задоволенні відмовити, надавши заперечення на позов. Також, представник відповідача просила стягнути з позивача витрати на юридичні послуги.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність та у задоволенні позову відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований, не доведений та задоволенню не підлягає.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками, по 1/2 частини за кожним, квартири АДРЕСА_1.

Згідно з листа Одеського національного університету імені ОСОБА_1 від 11.09.2017 року № 32-83, вбачається, що будинок № 24 по вул. Преображенській в м. Одесі знаходиться на балансі університету з 1884 року (а.с.7).

Але, суд не приймає до уваги вищевказаний лист Одеського національного університету імені ОСОБА_1, оскільки з матеріалів справи вбачається, що домоволодіння по вул. Преображенський, 24 в м. Одесі належить територіальної громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради (а.с. 38-39).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що позивачем не надано жодних доказів того, що відповідачі по справі укладали з позивачем будь-які договорі на надання будь-яких житлово-комунальних послуг.

Також позивачем не доведено те, що саме Одеський національний університет імені ОСОБА_1 надає житлово-комунальні послугу у будинок № 24 по вул. Преображенській в м. Одесі, які послуги надає позивач та на підставі чого.

Крім того, суд враховує, що відповідно до наказу Міністерства освіти та науки України від 14.08.2017 року № 1159 «Про внесення змін у додаток до наказу Міністерства освіти та науки України від 29.09.2016 № 1164», та додатків наданих представником позивача до майна Одеського національного університету імені ОСОБА_1, серед іншого входить: архів ОНУ ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 24 та склад-елеваторний вузол, за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 24 (а.с. 94-96).

На підставі наведеного суд не вбачає, що квартира відповідачів по справі входить до майно Одеського національного університету імені ОСОБА_1, та не перебуває у нього на балансі, а тому підстав для стягнення зі відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги відсутні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Таким чином, суд вважає, що не має жодних підтверджень викладених в позовній заяві обставин, надані позивачем докази не можуть вважатися належними, а тому суд дійшов висновку про необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного, суд вважає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог, та обставин викладених у позові, а тому суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Керуючись ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Одеського національного університету імені ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

06.02.19