Ухвала

13 лютого 2019 року

місто Київ

справа № 761/37049/15-ц

провадження № 61-31675св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ВойтовськийВалентин Сергійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 липня 2017 року у складі судді Волошина В. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Левенця Б. Б., Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський В.С., в якому просила перевести на неї права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу 1/2 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, укладеному між відповідачами, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В. С. 02 лютого 2015 року; припинити право власності на зазначену частку за ОСОБА_6

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що ОСОБА_4 є власником 1/2 частини зазначеної квартири, а інша половина квартири належала її брату ОСОБА_5. Наприкінці березня 2015 року позивач дізналась від ОСОБА_6, що ОСОБА_5 відчужив на її користь свою частину спірної квартири. На думку позивача, в порядку статті 362 ЦК України, вона як співвласник спірної квартири має переважне право на придбання частки свого брата, однак останнім не дотримано вимог діючого законодавства, оскільки в усіх письмових повідомленнях, які були направлені на її адресу, в порядку передбаченому частиною другою статті 362 ЦК України, зазначалась ціна продажу належної йому частини квартири, як в національній валюті, так і в еквіваленті в доларах США, при цьому між ними тривали судові спори, щодо усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та встановлення порядку користування квартирою між співвласниками. Так, в останньому повідомленні від 15 листопада 2013 року позивачу запропоновано придбати 1/2 частину спірної квартири за ціною 1 148 000, 00 грн, що еквівалентно 140 000, 00 дол. США, а 02 лютого 2015 року між відповідачами укладено договір купівлі-продажу зазначеної частини квартири за ціною 1 148 000, 00 грн, що еквівалентно 60 421, 0 дол. США. Позивач вважає, що ОСОБА_5 при укладенні договору купівлі-продажу не дотримано принципу ціноутворення на належну йому частину спірної квартири, а тому має місце не дотримання ним положень статті 362 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що під час розгляду справи позивач не надала належних і допустимих доказів того, що при укладанні договору купівлі-продажу між відповідачами, не дотримано положення статті 362 ЦК України, як і не надано доказів того, що третьою особою не дотримано положень Закону України «Про нотаріат», пунктів 5.1 - 5.10 Глави 1 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Твердження позивача про те, що доларовий еквівалент ціни продажу, станом на час укладення договору купівлі-продажу, укладеному між відповідачами не співпадає з доларовим еквівалентом ціни за спірну частину квартири, яка була запропонована їй, судом оцінена критично, оскільки згідно з офіційним курсом валют НБУ, станом на дату повідомлення 15 листопада 2013 року, ціна продажу в доларовому еквіваленті також не співпадає, з курсом, який був запропонований позивачем (100 дол. США = 799, 30 грн - офіційний курс, і відповідно ціна продажу становить 143 625, 67 дол. США).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що доводи заявника про те, що запропонована ОСОБА_5 ціна продажу виражена в доларовому еквіваленті та на момент укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_6 змінилася в зв'язку з проходженням певного часу та коливанням курсу валют, є безпідставними, оскільки розрахунки між відповідачами відбувалися в гривні, шляхом перерахування грошової суми в розмірі 1 148 000, 00 грн на відкритий ОСОБА_5 рахунок у банку. Ця сума повністю тотожна з тією, за яку ОСОБА_5 пропонував ОСОБА_4 придбати його частку в спільному майні.

Також апеляційним судом відхилено посилання заявника на те, що суд першої інстанції не врахував наявність судових спорів між нею та ОСОБА_5 щодо користування спірною квартирою, адже суд першої інстанції надав належну оцінку цим доводам, послідовно виклав оцінку ним у рішенні, правильно зазначивши, що такі обставини не мають правового значення при вирішенні спору щодо дотримання чи недотримання ОСОБА_5 положень статті 362 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на неправильне застосування норм матеріального права судами першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2017 року відкрито провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом з матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п'ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що Верховний Суд у складі колегії суддів не приймав рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п'ятою статті 272 ЦПК України.

З огляду на те, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, Суд інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу розглянути колегією у складі п'яти суддів.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович, про переведення прав та обов'язків покупця, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 липня 2017 року у складі судді Волошина В. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик