Провадження № 2/161/3520/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.

при секретарі Будько І.Ю.,

з участю:

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх дід ОСОБА_2 спадкоємцем після смерті якого мали б стати їхній батько ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (донька померлого). Вказують, що їхній батько також помер. Зазначають, що успадкували по ј частці після смерті діда ОСОБА_2 . Решту Ѕ частини спадкового майна мала б успадкувати донька померлого ОСОБА_4 .

Зазначають, що кожен з них з 2012 року являється власниками ј частини спірного майна та проживають в квартирі АДРЕСА_1 . Вказують на ту обставину, що 14.06.2007 року ОСОБА_4 звернулась до Першої нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак на день подачі позову до суду не оформила спадкових прав на належну їй частину майна. Крім того вказують, що протягом 12 років, відповідач не вчиняла жодних дій по утриманні квартири, натомість позивачі протягом усього часу з моменту смерті діда проживають в вищевказаній квартирі та здійснюють усі права власника по відношенню до квартири.

На підставі наведеного просять суд, визнати за ними право власності за набувальною давністю на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві власності за ОСОБА_2 , за набувальною давністю.

В судовому засіданні позивачі та їх представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві. Просили суд, позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с.6), після смерті якого спадкоємцями є його діти ОСОБА_5 та ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (а.с.10).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі, кожен зокрема, являються власниками ј частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.15-18). Зазначене майно набуте ними в порядку спадкування після смерті діда ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони протягом останніх десяти років добросовісно заволоділи належною ОСОБА_4 частиною спірної квартири і продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, сплачують комунальні платежі, здійснювали роботи по ремонту будинку.

Із змісту ст.344 ЦК України вбачається, що однією з ознак володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, є добросовісність володіння, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, і обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_2 , що складається з Ѕ частини спірної квартири (а.с.25). Відтак, в силу вимог ч.5 ст.1268 ЦК України зазначене майно належить ОСОБА_4 з часу відкриття спадщини.

Отже, позивачі, були обізнані відносно того, що спадкоємцем даного майна є ОСОБА_4 , що підтвердили позивачі допитані як свідки в судовому засіданні, відтак, відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Зазначена обставина виключає можливість набуття позивачами майна у власність за набувальною давністю, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

При цьому, в силу вимог ч.4 ст. 206 ЦПК України суд не приймає визнання відповідачем позову, оскільки, це суперечить закону.

Сам факт не проживання відповідача у належній їй частині будинку протягом тривалого часу, на думку суду, не є підставою для позбавлення її права власності на це майно.

Крім того, право власності спірну частину квартири було зареєстроване за позивачами 07.06.2012 року, тобто після п`яти років з моменту смерті попереднього власника, а згідно вимог ч.1 ст.344 ЦК України вимагається безперервне володіння нерухомим майном протягом не менше ніж десяти років.

За таких обставин суд вважає, що позивачі не являються особами, які добросовісно заволоділи спірним майном, оскільки, їм було відомо про факт прийняття спадщини відповідачем, що виключає визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності за набувальною давністю на Ѕ частину спірної квартири.

Таким чином, на думку суду, позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 344, 346, пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю в і д м о в и т и.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п. 1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 , місце проживання, АДРЕСА_2 ;

Позивач ОСОБА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 , місце проживання, АДРЕСА_2 ;

Відповідач ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер - невідомо, місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Пахолюк А.М.