У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2019 року Справа № 608/942/19
Номер провадження2-з/608/6/2019
Суддя Чортківського районного суду Тернопільської області Запорожець Л. М. , розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк «Аваль»», ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного та іпотечного договору, -
Вказує, що невжиття заходів забезпечення позову та проведення електронних торгів із продажу вищевказаного нерухомого майна, може утруднити виконання рішення суду та призвести до необхідності вжиття позивачем додаткових витрат та заходів спрямованих відновлення своїх прав на належні йому земельні ділянки. Зокрема, у випадку реалізації належних йому земельних ділянок та задоволення позову позивача, позивачу доведеться додатково звертатися до суду із позовними заявами до третіх осіб про оскарження результатів торгів та з іншими позовами, які будуть спрямовані на відновлення його прав та інтересів щодо реалізованих на електронних торгах земельних ділянок. Відтак, у випадку задоволення позову та визнання недійсними кредитних та іпотечних договорів, виконання можливого рішення суду може бути утруднено, що буде пов`язано із тим, що власниками належним йому земельними ділянками стануть інші особи, а відтак позивач втратить можливість для ефективного відновлення своїх прав на вказані земельні ділянки. Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача (заявника), які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Посилається в заяві на п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» з якого вбачається, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Дослідивши заяву та додані до неї письмові докази, вважаю, що заява про забезпечення позову до задоволення не підлягає з таких мотивів.
Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша ст. 590 ЦК України, частина четверта статті 33 Закону України «Про іпотеку»).
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.02.2006 року зроблено наголос на недопустимість забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя)має з урахуванням доказів. Наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством обов`язів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.
Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних прав і свобод 1950, Перший протокол та протоколи № 2,4,7,11 Конвенції.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляду справ Конвенцію та практику суду, яку джерело права.
Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, потрібно розглядати, як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу («Бурдов проти Росії», комюніке Секретаря суду від 07.05.2002 року; рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року).
Також у рішенні Європейського Суду від 18.05.2004 року у справі «Продан проти Молдови» суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатись невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін. Тобто відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, є втручанням у право особи на мирне володіння майном, що є порушення першого пункту статті 1 Першого Протоколу Конвенції.
Вивчивши клопотання про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, з врахуванням практики Європейського Суду з право людини, суд приходить до висновку про необґрунтованість наведених у ньому доводів, та недостатність наданих доказів для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки не має достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду та у цьому випадку будуть порушені права та інтереси стягувача, який реалізує своє право на поверненя коштів боржниками на підставі рішень судів,я кі набрали законної сили.
Відтак, заява позивача про забезпечення позову до задоволення не підлягає.
Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (04.11.1950р.), ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 149-154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
У задоволенні заяви про забезпечення позову, поданій у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк «Аваль»», ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного та іпотечного договору - відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з її проголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя/підпис/

Копія вірна:

Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах справи № 608/942/19

Ухвала набрала законної сили " " __________________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець

Копію ухвали видано " " __________________ року.

Секретар: