Справа № 730/907/19
Провадження № 2/745/211/2019
Р І Ш Е Н Н Я
20.12.2019 року Сосницький районний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Стельмаха А.П., із секретарем Чепурною М.М., за участю представника позивачки - ОСОБА_1 , відповідача,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в смт. Сосниця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування та на частку в спільному майні,-
Представник позивачки ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду та просить: визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку виділу частки із майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва на право власності на жилий будинок від 02 вересня 1996 року; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судовому засіданні представника позивачки ОСОБА_1 позов підтримав, відповідач позов визнав, однак заперечив проти стягнення судових витрат, відзив не подав.
Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступних висновків.
На підставі розпорядження представника президента України за № 166 від 10.12.1990 Борзнянською районною державною адміністрацією було видано свідоцтво на право власності на жилий будинок від 02.09.1996, яким посвідчено, що жилий будинок по АДРЕСА_1 в цілому належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Якове ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Частки співвласників у вказаному документі не визначені, отже, зазначений будинок є об`єктом права спільної сумісної власності відповідно до ч. 2 ст. 112 ЦК УРСР та ст. 17 Закону України «Про власність», які були чинними на момент видачі цього документа. Вказані норми відповідають ст. 368 чинного на даний час ЦК України.
Право власності на підставі вказаного свідоцтва зареєстроване Ніжинським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 178, що підтверджується реєстровим написом на вищевказаному свідоцтві від 02.09.1996.
Зазначені в цьому свідоцтві власники це позивач Корж ОСОБА_8 , яка мала дошлюбне прізвище ОСОБА_9 , а зміна прізвища на Корж підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 14.05.1994, брат позивача ОСОБА_3 та їх батьки ОСОБА_7 і ОСОБА_4 .
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 . Заповіту він не залишив, тому спадкування його майна здійснювалося за законом відповідно до ст. 524, 529 ЦК УРСР.
Належне ОСОБА_7 майно успадкували позивач та відповідач як діти спадкодавця і їх мати ОСОБА_4 як дружина спадкодавця.
Державним нотаріусом Борзнянської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.05.1997 за реєстровим № 675 по спадковій справі № 98, яким посвідчено, що спадкоємцем майна ОСОБА_7 , а саме: 2/12 частин житлового будинку з відповідною частино надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 є позивач та ОСОБА_4 , в рівних частинах. Отже, згідно вказаного свідоцтва позивач та ОСОБА_4 успадкували по 1/12 частці вказаного житлового будинку після ОСОБА_7 .
У цьому свідоцтві також зазначено, що на іншу 1/12 частку свідоцтво про право на спадщину не видано. Мова йде про частку, яку успадкував відповідач, але юридично своїх спадкових прав не оформив.
Таким чином, вказаним свідоцтвом про право на спадщину нотаріусом було визначено частку ОСОБА_7 у спірному будинку, як 1/4, та частки його спадкоємців: по 1/12 кожному, інші ж 3/4 частки будинку залишилися у спільній сумісній власності позивача, відповідача та ОСОБА_10 рії ОСОБА_11 .
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 07.01.2001, копія якого додається. Заповіту вона не залишила. Спадкоємцями за законом її майна стали позивач та відповідач як діти спадкодавця, які прийняли спадщину в силу ст. ст. 524, 529, 549 ЦК УРСР.
Державним нотаріусом Борзнянської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.01.2017 за реєстровим № 6 по спадковій справі № 439/2001, яким посвідчено, що спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 є позивач та відповідач в рівних частках по 1/2. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності колгоспу «їм. Леніна» с. Комарівка Борзнянського р-ну Чернігівської області, розміром 4,4 умовних кадастрових га.
У цьому свідоцтві також зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/2 частку майна не видано. Мова йде про частку, яку успадкував відповідач.
Державним нотаріусом Борзнянської районної державної нотаріальної контори також видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.04.2017 за реєстровим № 450 по спадковій справі № 439/2001, яким посвідчено, що спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 є позивач та відповідач в рівних частках по 1/2.
Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 1/12 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим № 675, виданого 14.05.1997 Борзнянською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого 14.05.1997 в Ніжинському міжміському бюро технічної інвентаризації в книгу № 1 під № 128.
Таким чином, на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом позивач набула право власності на 1/24 житлового будинку по АДРЕСА_1 . Це право було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підтверджується витягом з цього Реєстру № 58093542 від 14.04.2017.
З цього свідоцтва також вбачається, що й відповідач має право на 1/24 зазначеного житлового будинку, як на 1/2 частина частки будинку, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.1997 № 675.
Разом з цим, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 02.09.1996, у зв`язку з тим, що така частка у правовстановлюючому документі не визначена, а нотаріус самостійно не має права визначати частки спадкодавця, оскільки вирішення питання про права та обов`язки померлої особи, яка у зв`язку зі смертю втратила цивільну та цивільно-процесуальну правоздатність і дієздатність, суперечить вимогам чинного цивільного законодавства.
Про відмову у вчиненні нотаріальних дій по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в житловому будинку по АДРЕСА_1 р-ну АДРЕСА_1 області державним нотаріусом Борзнянської районної державної нотаріальної контори винесена відповідна постанова від 09.03.2017 № 404/02-31.
Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 392 цього Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Беручи до уваги, що після відкриття спадщини на майно ОСОБА_7 нотаріусом на підставі чинного на той час законодавства було визначено розмір його частки, як одного з чотирьох співвласників у спірному будинку 1/4, ураховуючи відсутність обставин та доказів, які б вказували на те, що станом на час видачі розпорядження представника президента України від 10.12.1990 № 166 та свідоцтва про право власності на жилий будинок від 02.09.1996 участь когось з учасників спільної сумісної власності, як членів сім`ї, у надбанні майна була більшою або меншою, позивач вважає, що частки співвласників спірного будинку мають бути визначені рівними.
Відтак, позивач вважає, що частки позивача та відповідача у спірному будинку відповідно до свідоцтва на право власності на жилий будинок від 02.09.1996 мають бути визначені по 1/4.
Частка ОСОБА_4 , як спадкове майно, яка належала їй відповідно до свідоцтва на право власності на жилий будинок від 02.09.1996 і на яке нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, також має бути визначена як 1/4.
Оскільки, як вже зазначено вище, сторони успадкували майно після Яко ОСОБА_12 в рівних частинах, то кожен з них має право на 1/8 частку спірного будинку, як на її спадкове майно (1/4:2).
Таким чином, окрім 1/12 частки, яка належить позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.05.1997 № 675 в порядку спадкування після ОСОБА_7 , та 1/24 частки, яка належить позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.04.2017 № 450, наявні підстави для визнання за нею права власності на спірне майно.
Статтею 137 ЦПК України визначено витрати на правничу допомогу та порядок їх розподілу між сторонами та стягнення. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Повноваження адвоката підтверджено також ордером серії СВ №1000859, договором про надання правої допомоги від 28.07.2019 року.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відшкодування понесених адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності, та підлягає зменшенню та стягненню у розмірі 3000 грн.
Витрати, понесені на сплату судового збору у сумі 768,40 грн. також мають бути стягнені з відповідача на користь позивачки.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 392, 1216, 1217, 1218 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 137, 263-265, 273 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування та на частку в спільному майні, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку виділу частки із майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва на право власності на жилий будинок від 02 вересня 1996 року.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені на сплату судового збору у сумі 768,40 грн., та витрати, понесені на правничу допомогу у сумі 3000 грн., відмовивши у стягненні решти витрат на правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного судучерез Сосницький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення складений 27.12.2019 року.

Суддя А.П. Стельмах