606/403/19
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2019 року м. Теребовля Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Малярчук В.В.,

при секретарі Зіньковської Н.Д.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Теребовля цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Теребовлянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ :

Заявник ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України. Заявник посилається на те, що 03 грудня 2018 року помер її син - ОСОБА_2, на окупованій території - м. Донецьк. 19 лютого 2019 року заявниця звернулась до Теребовлянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області із заявою про видачу свідоцтва про смерть сина, до якої додані документи про смерть ОСОБА_2. Оскільки подані документи не відповідають формі, визначеній наказом ОСОБА_3 охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545, то заявнику було відмовлено в державній реєстрації смерті сина та видачі свідоцтва про смерть. Тому заявник просить встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 03 грудня 2018 року на тимчасово окупованій території в місті м. Донецьк.

Заявник ОСОБА_1 в заяві зазначила про слухання справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи, надані заявником документи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом МУЮ від 18 жовтня 2000 року №52/5, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерської довідки про смерть (форма №106-1/о), форма яких затверджена наказом ОСОБА_3 охорони здоров'я України від 08.08.2006р. №545, зареєстрованим у ОСОБА_3 юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Також реєстрація смерті особи проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Теребовлянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Тернопільській області у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 відмовлено, оскільки заявником подано документ, форма якого не відповідає вимогам, зазначеним в Наказі ОСОБА_3 охорони здоров'я України № 545 від 08.08.2006 року «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрований у ОСОБА_3 юстиції 25.10.2006 року за №1150/13024.

Згідно до статей 1,3,5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-УІІ, тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституціїта законів України.

Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії ДНР № 122882 від 05 грудня 2018 року, виданого Кіровськом відділом запису актів цивільного стану м. Донецьк Державної реєстраційної ОСОБА_3 юстиції Денцької Народної Республіки - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 03 грудня 2018 року.

Даючи оцінку допустимості наданих суду доказів, а саме документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правових режимів на тимчасово окупованих територіях України», будь-який акт виданий органами, передбаченими частиною 2 вказаної статті, є недійсним та не створює правових наслідків.

Разом із тим, виходячи з практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Тобто, документи видані органами чи установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку ст. 257-1 ЦПК України.

Аналогічна позиція викладена в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 квітня 2016 року №9-1130/0/4-16.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд вважає можливим, як виняток, взяти до уваги відомості, зазначені у свідоцтві про смерть та медичному свідоцтві про смерть, які видані органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Таким чином, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає до задоволення, шляхом встановлення факту смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка наступала 03 грудня 2018 року на тимчасово окупованій території в місті Донецьк.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. 19, 42, 263, 264, 265, 268, 315, 317 ЦПК України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», суд, -

ВИРІШИВ:

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка наступала 03 грудня 2018 року на тимчасово окупованій території в місті Донецьк Кіровського району.

Судове рішення підлягає негайному виконанню згідно вимог ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Копія рішення суду після проголошення підлягає негайному врученню особам, які брали участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Головуючий: