ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 2-2164/06

провадження № 22-ц/4809/1773/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.10.2019 року та ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.03.2019 року, суддя Іванова Н.Ю., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2006 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23 квітня 1983 року центральним відділом РАГС Кіровоградського обласного управління юстиції, за актовим записом №648, розірвано

01 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2006 року у справі № 2-2164/06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

01 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 про відновлення втраченого провадження по заочному рішенню Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2006 року по справі № 2-2164/2006 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Відновлено втрачене судове провадження в частині судового рішення по цивільній справі №2-2164/2006 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, ухваленого як заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі: головуючого судді Кабанової В.В., секретаря Тимців О.П., за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.03.2019 року заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.03.2006 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, скасовано.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.10.2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали та рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема зазначається, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що судові повістки при розгляді справи у 2006 році направлялися за місцем реєстрації відповідача та у встановленому законом порядку за довіреністю отримано представниками відповідача. Заява ОСОБА_1 про те, що вона знайшла судову повістку у себе вдома через 10 років не може бути підставою для скасування заочного рішення суду від 22.03.2006 року. Суд безпідставно визнав довідку про знаходження ОСОБА_1 за межами України (в Кубі) з 1993 року по 2007 року з метою лікування сина підставою для скасування у 2019 році рішення суду від 2006 року. Лікування має певний період часу і лікування не проходило нерозривно 14 років поспіль. Після завершення чергового курсу лікування відповідач знаходився на Кубі за власним бажанням. Суд не прийняв до уваги те, що від моменту фактичного припинення шлюбних стосунків до заяви про перегляд заочного рішення про розлучення спливло 26 років. Після набрання рішенням законної сили, позивач з 2007 року знаходиться у новому шлюбі. Законні підстави для прийняття ухвали суду про скасування заочного рішення від 22.03.2006 року відсутні. Рішенням суду від 03.10.2019 року порушені права позивача та його другої дружини ОСОБА_3 , з якою у нього шлюбні відносини, сумісне проживання та ведення господарства.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25.11.2019 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02.12.2019 справу призначено до розгляду.

До суду, ОСОБА_1 , надано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги. Зазначається зокрема, що позивач по справі надає недостовірну інформацію відносно часу припинення шлюбних відносин з відповідачем по справі. Крім того зазначається, що позивач зазначив, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 з 2007 року в той час як шлюб з даною громадянкою зареєстровано в грудні 2017 року. Зазначається, що позивач на протязі 2007 року постійно приїздив в м. Кропивницький та запевняв її, що як тільки закінчить ремонт в будинку в м. Харкові то вона з сином переїде в Харків до позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що сторони перебувають в шлюбі з 23 квітня 1983 року, зареєстрований центральним відділом РАГС Кіровоградського обласного управління юстиції, за актовим записом № 648.

В період перебування у шлюбних відносинах народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 березня 2006 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Відповідно до вказаного рішення, судом першої інстанції було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1983 року. Разом не проживали з причин складних взаємовідносин, відновлювати сім`ю не бажають. Подружжя припинили сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, відновлювати відносини не мають наміру. У сторін від шлюбу неповнолітніх дітей не має, на час розгляду справи у суді спору про сумісне майно не виникає.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 06 квітня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції міста Харкова, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 134 від 06 квітня 2006 року.

05 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Кіровського районного суду міста Кіровограда з заявою про видачу копії судового рішення, просила повідомити про наслідки розгляду справи № 2-2164-06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

11 липня 2017 року Кіровський районний суд міста Кіровограда на заяву ОСОБА_1 від 10 липня 2017 року про видачу копії рішення направив останній копію заочного рішення від 22 березня 2006 року .

Відповідно до письмового повідомлення заступника голови Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 листопада 2017 року встановлено, що цивільна справа № 2-2164/06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу знищена, відповідно до Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, затверджений Наказом Державної судової адміністрації України від 06 січня 2006 року за № 2 та акту знищення справ затвердженого головою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2007 року /т. 2 а.с.12/.

Суд першої інстанції встановив , що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 09 грудня 2017 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уклав шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 про відновлення втраченого провадження по заочному рішенню Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 березня 2006 року по справі №2-2164/2006 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Відновлено втрачене судове провадження в частині судового рішення по цивільній справі № 2-2164/2006 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, ухваленого як заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі: головуючого судді Кабанової В.В., секретаря Тимців О.П., за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Відповідно до довідки від 11 червня 2007 року за вих. № 6145/15-500-80к, виданої консулом посольства України в Республіці Куба, підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 12 вересня 1993 року перебувала в Республіці Куба у зв`язку лікуванням її сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у Лікувально-оздоровчому Центрі «Тарара», що діє в рамках українсько-кубинської Програми «Діти Чорнобиля».

Перебування ОСОБА_1 разом з сином на Кубі та нагляд за ним рекомендований кубинськими лікарями.

На час в`їзду ОСОБА_1 у 1993 році до Куби вона мала паспорт громадянина СРСР (внутрішній) з відміткою «Україна» (печатка МВС України №12-12, дата поставлення штампу 12 травня 1993 року), виданий 16 червня 1984 року відділом внутрішніх справ Ленінського райвиконкому м. Кіровограда. Як зазначає ОСОБА_1 , місцезнаходження зазначеного паспорта на цей час їй невідомо. Повернення ОСОБА_1 разом з сином в Україну заплановане на 14 червня 2007 року.

Відповідно до довідки від 11 червня 2007 року за вих. № 6145/15-500-81, виданої консулом посольства України в Республіці Куба, підтверджено, що ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у місті Кіровограді, з 12 вересня 1993 року перебуває в Республіці Куба у зв`язку з лікуванням у Лікувально-оздоровчому Центрі «Тарара», що діє в рамках українсько-кубинської Програми «Діти Чорнобиля». ОСОБА_4 має свідоцтво про народження зразка СРСР серії НОМЕР_3 , видане 18 жовтня 1983 року Ленінським відділом ЗАГС м. Кіровограда. Повернення ОСОБА_4 в Україну заплановане на 14 червня 2007 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, тому відповідно позовна заява підлягає задоволенню.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи в бачається, що в серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 березня 2006 року по справі № 2-2164/06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с. 2-4).

В обґрунтування заяви зазначено, що заочним рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 березня 2006 року у справі № 2-2164/06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23 квітня 1983 року центральним відділом РАГС Кіровоградського обласного управління юстиції, за актовим записом № 648.

Про ухвалення вказаного заочного рішення їй тривалий час не було відомо, оскільки в період з 1993 року по 2007 рік , протягом майже чотирнадцяти років, вона постійно перебувала в Республіці Куба у зв`язку з лікуванням свого сина - ОСОБА_4 у Лікувально-оздоровчому Центрі «Тартара» в рамках українсько-кубинської Програми «Діти Чорнобиля». В зв`язку з зазначеними обставинами вона не була присутня у судовому засіданні під час розгляду справи та навіть не повідомлялась про такий розгляд.

Її чоловік, ОСОБА_2 , з яким вона не втрачала зв`язок протягом всього періоду перебування в Республіці Куба, не повідомляв її про звернення з відповідним позовом до суду. Більш того, під час судового розгляду ОСОБА_2 був добре обізнаний про її місце перебування, проте з невідомих причин не повідомив про це суд.

Після повернення в Україну в 2007 році вона багато уваги приділяла лікуванню сина. З чоловіком в неї збереглися добрі взаємовідносини, попри те, що за час її тривалої відсутності вони звикли проживати окремо. У будь-якому випадку якихось непорозумінь чи конфліктів між ними не виникало. ОСОБА_2 постійно з нею спілкувався, був в курсі лікування їхнього сина.

Зазначено, що через деякий час після повернення в Україну, вона в себе дома знайшла повістку про виклик до Кіровського районного суду м. Кіровограда, якою її викликали по справі № 2-2164-06 як відповідача за позовом її чоловіка, ОСОБА_2 .

Відповідно до повістки розгляд справи був призначений на 12 год. 20 березня 2006 року, тобто в той час коли вона перебувала в Республіці Куба.

ОСОБА_2 , який звернувся до суду в 2006 році добре знаючи, що вона перебуває за межами України, нічого їй про цю справу не розповів.

Намагаючись дізнатися, з якими позовними вимогами ОСОБА_2 звернувся до суду, написала запит до суду з проханням повідомити про наслідки розгляду цієї справи, однак відповіді так і не отримала.

06 липня 2017 року повторно звернулася до суду з заявою.

Листом від 11 липня 2017 року їй була направлена копія заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2006 року у справі №2-2164/06, з якого вона дізналася про розірвання шлюбу з чоловіком.

Вважає, що заочне рішення підлягає скасуванню в зв`язку з тим, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, з поважних причин не могла з`явитись в судове засідання та повідомити про причини своєї неявки.

Відповідно до статті 232 ЦПК України в редакції яка діяла на час подання заяви про перегляд заочного рішення - заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено , що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно статті 288 ЦПК України в редакції яка діяла на на час постановлення судового рішення за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення- заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналіз зазначених норм права свідчить, що заочне рішення може бути скасовано у випадку, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 в заяві зазначає , що з 12.09.1993 року по червень 2007 року вона перебувала в Республіці Куба у зв`язку з лікуванням сина і немогла бути присутня на судовому засіданні 22 березня 2006 року.

Як на належний доказ посилається на довідки від 11.06.2007 року за підписом консула в респуліці ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які посвідчують факт її перебування з дитиною за кордоном.

Зазначає, що перебування її за кордоном і відсутність повідомлень про судовий розгляд справи є поважною причиною неявки в судове засідання.

Суд апеляційної інстанції аналізуючи зазначені обставини та докази дійшов висновку, що докази на які посилається ОСОБА_1 підтверджують, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 з 12.09.1993 року перебувала в Республіка Куба у зв`язку лікуванням її сина у лікувальному оздоровчому центрі «Тарара». Повернення ОСОБА_1 в Україну заплановане на 14.06.2007 року.

Однак зазначені довідки не містять доказів, які б давали можливість суду зробити висновок, що ОСОБА_1 постійно перебувала в республіці Куба в зазначений період часу.

ОСОБА_1 посилається, як на належний доказ на підтвердження того, що вона не знала про рогляд справи про припинення шлюбу в 2006 р., на повістку про виклик до суду в якості відповідача на 22.03.2006 року , яку вона нібито випадково знайшла у себе в помешкані у 2017 році.

Аналізуючи зазначений доказ суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначений доказ не підтверджує факт того, що ОСОБА_1 не була обізнана про розгляд справи про розірвання шлюбу, а з зазначеною повісткою ознайомилась в 2017 році.

З заяви про перегляд заочного рішення вбачається, що ОСОБА_1 зазначає, що розгляд справи без належного повідомлення про час та місце судового розгляду, порушує її право на захист, а також прямо порушує вимоги чиного законодавства , зокрема статті 10 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_1 на зазначені норми процесуального права дають підстави зробити висновк, що оскільки відповідно до статті 10 ЦПК України був відсутній принцип змагальності в судовому процесі то відповідно її права були порушені.

З матеріалів справи вбачається, що в заяві про перегляд заочного рішення, відсутні докази які можуть вплинути на розгляд справи та мають істотне значення для правильного вирішення справи за позовом ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з ОСОБА_1

Посилання ОСОБА_1 , що ОСОБА_2 обманим шляхом здійснив розірвання шлюбу в судовому порядку ґрунтуються на припущеннях.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 відповідно до норм діючого законодавства передбаченого СК України звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу .

Судом першої інстанції направлена судова повістка за місцем постійного проживання та реєстрації ОСОБА_1 . Зазначені обставини підтверджуються, поясненнями ОСОБА_1 з яких вбачається , що в своєму помешканні вона випадково знайла повістку про виклик у суд на 22.03.2006 року.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції дають підстави зробити висновок , що доводи на які посилається ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення не мають істотного значення для правильного вирішення справи по сутті.

Суд апеляційної інстанції критично відноситься до пояснень ОСОБА_1 ,що на протязі тривалого проміжку часу з 2007 року і по 2017 рік вона не була обізнана про свій дійсний сімейним стан з ОСОБА_2 оскільки після повернення в 2007 році з Куби і до випадкового виявлення судової повістки у 2017 році пройшло близько 10 років.

З матеріалів справи вбачається, що сторони проживають в різних містах. ОСОБА_2 з 1994 року проживає в м. Харкові, перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі і відновлювати шлюбні відносини з ОСОБА_1 не має наміру.

Докази на підтвердження того, що сторони ведуть спільне господарство та підтримують сімейні стосунки в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Зазначене положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Згідно ч.3 статті 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про перегляд заочного рішення, суд враховує принцип правової визначеності рішення суду, який застосовується Європейським судом з прав людини при вирішенні звернень відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і підлягає застосуванню судами України відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для скасування заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.03.2006 року.

Встановлені обставини є підставою, відповідно до статті 376 ЦПК України для скасування ухвали Кіровського районного суду від 25.03.2019 рокуякою було скасовано заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.03.2006 року.

Відповідно підлягає скасуванню також і рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.10.2019 року, оскільки зазначене рішення постановлене після скасування заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.03.2006 року.

Заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.03.2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягає залишенню без задоволення у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів які мають істотне значення для правильного вирішення справи по сутті.

Керуючись ст. ст. 287, 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.10.2019 року та ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.03.2019 року , скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.03.2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, залишити без задоволення.

Текст постанови складено 27.12.2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: