22-ц/804/3260/19
266/81/16-ц

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/81/16-ц

Номер провадження 22-ц/804/3260/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Биліни Т.І., Принцевської В.П.,

секретар судового засідання Сікора М.М.,

сторони :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Маріупольська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про стягнення суми боргу за договором займу, звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на квартиру, припинення права власності, стягнення суми,

в с т а н о в и в:

В січні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором займу, звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на квартиру, припинення права власності, стягнення суми різниці між боргом за договором займу та суми вартості квартири. Неодноразово уточнивши позовні вимоги, остаточно, в обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що між ним та ОСОБА_2 22.10.2010 року був укладений договір позики, за яким остання отримала від нього 100000,00грн., зі строком повернення 22.04.2011 року. Загальний розмір зобов`язання за договором станом на 22.11.2017р. складається з наступного: основний борг 100000 грн.; відсотки на суму позики, згідно з договором позики становлять 7% за кожен місяць користування по день повернення позики при їх несвоєчасній сплаті за період з 22.10.2010р. по 22.11.2017р., за 85 місяців і дорівнюють 595000,00грн.; інфляційні втрати за період з квітня 2011 року по вересень 2017р. складають 125000,00грн.; 3% річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, за період з 22.04.2011р. по 22.11.2017р. складає 19500,00грн.; сума пені, відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, в розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення за період з 22.04.2011р. до 14.04.2014р. (згідно з положеннями закону, що забороняє з цієї дати нарахування пені) за 1085 днів складає 542500,00грн.; а всього 1 382 000 грн..

В рахунок забезпечення позики ОСОБА_2 передала позивачу в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої згідно з оцінкою експерта складає 299706,00 грн.. Зобов`язань за договором ОСОБА_2 не виконала, у зв`язку з чим позивач звертається до суду і просить визначити до стягнення борг з відповідача на його користь у сумі 1382000,00грн. та в рахунок погашення боргу в сумі вартості квартири 299706,00 грн. звернути стягнення за договором іпотеки від 08.04.2008 р., укладеним між ним та ОСОБА_2 , визнати право власності за ним на квартиру, яка є предметом іпотеки, припинити право власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 , стягнути з відповідача на його користь залишок боргу, який складає різницю між вартістю квартири та залишком суми боргу у сумі 1082294,00грн..

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про стягнення з Маріупольської міської ради боргу за договором займу від 22.10.2010 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в сумі 1382000 грн., звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08.04.2008 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за позивачем права власності на дану квартиру в рахунок погашення боргу в сумі вартості даної квартири 299706 грн, визнання за ним права власності та припинення права власності ОСОБА_2 на дану квартиру, стягнення суми різниці між боргом за договором займу від 22.10.2010 р. та суми вартості даної квартири в сумі 1082294 грн. - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Сторони до апеляційного суду не явилися. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи (т.2 а.с.8,17), не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з договором позики від 22.10.2010 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , остання отримала від позивача грошові кошти у розмірі 100 000 гривень під заставу квартири АДРЕСА_1 відповідно до п. 2.1 вказаного договору та договору іпотеки посвідченого нотаріусом. Згідно з п.1.2 вказаного договору позичальник сплачує позикодавцю відсотки у розмірі 5% від суми займу за кожний місяць користування позикою до дня повернення позики, при несплаті відсотків у встановлений строк, вони підлягають щомісячній сплаті у розмірі 7% від суми боргу, при цьому в даному випадку сума відсотків щомісяця плюсується до суми боргу та відсотки нараховуються на загальну суму боргу. Пунктом 1.1 Договору строк повернення суми позики встановлений до 22.04.2011 року (т.1 а.с. 3).

Згідно з договором позики від 08.04.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , остання отримала від позику грошові кошти у розмірі 27280 гривень. Згідно з п.1.2 вказаного договору позичальник сплачує позикодавцю відсотки у розмірі 4% від суми займу за кожний місяць користування позикою до дня повернення позики, при несплаті відсотків у встановлений строк, вони підлягають щомісячній сплаті у розмірі 7,5% від суми боргу, при цьому в даному випадку сума відсотків щомісяця плюсується до суми боргу та відсотки нараховуються на загальну суму боргу. Пунктом 1.1 Договору строк повернення суми позики встановлений до 08.10.2008 року (т.1 а.с. 36-37).

Згідно з договором іпотеки від 08.04.2008р., з додатковим договором від 22.10.2010р., посвідченими приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Рябоконь Ю.С., у забезпечення виконання зобов`язання, яке виникле у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 на підставі договору позики грошей від 08.04.2008р. укладеним у простій письмовій формі та додатковим договором до нього, які можуть бути укладені у майбутньому у розмірі 100000,00грн., іпотекодавець ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 21-23).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 58046600 від 25.04.2016р. квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , зареєстрована заборона на нерухоме майно, згідно з договором іпотеки від 08.04.2008р. та додатковим договором іпотеки від 22.10.2010р. (т.1 а.с. 44-46).

Судовою будівельно-технічною експертизою від 03.10.2017р. визначена ринкова вартість спірної квартири в розмірі 299706,00грн. (т.1 а.с.138-155).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (т.1 а.с. 169).

Згідно з інформаційної довідкою зі Спадкового реєстру № 53407087 від 24.09.2018р., наданою Другою маріупольською державною нотаріальною конторою, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відкривалась (т.1 а.с. 182-187).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку".

Згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У частині першій статті 17 Закону України «Про іпотеку» визначені підстави припинення іпотеки, а саме: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Отже, такої підстави припинення іпотеки як смерть боржника за основним зобов`язанням законом не передбачено.

У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частини перша та друга статті 23 Закону України «Про іпотеку»).

У частині першій та третій статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої «Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону (ст. 41 Закону України «Про іпотеку»).

Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

Як вбачається зі справи, позивач звернувся до суду, оскільки умови договору позики було порушено, зобов`язання належним чином позичальником не виконано, допущено прострочення заборгованості. Згідно з розрахунком позивача загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за договором позики на час звернення до суду з позовом складала 1 382 000 грн.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що у даному випадку кредитне зобов`язання не припинилося у зв`язку зі смертю боржника, допускає правонаступництво, і таким чином, задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки можливе, але лише за умови наявності у боржника спадкоємців та надання іпотекодавцем згоди забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

Разом з тим, відомостей про прийняття будь-ким зі спадкоємців спадщини, про отримання ними свідоцтва про право на спадщину позивачем суду не надано. У зв`язку із відсутністю спадкоємців в якості відповідача залучено до справи орган місцевого самоврядування.

Незважаючи на такі обставини, суд при вирішенні спору керувався нормою статті 1281 ЦК України. Так, ч.4 ст. 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті; вважав, що позивач позбавлений права вимоги, оскільки не виконав вимоги даної норми.

Дійсно, сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).

Спадкоємці, приймаючи спадщину, стають іпотекодавцями і несуть відповідальність вказаним майном при умові дотримання іпотекодержателем (кредитором) вимог статей 1281, 1282 ЦК України, зокрема строків пред`явлення вимог.

Але з такою позицією суду погодитися неможливо, оскільки вказані норми закону регулюють правовідносини між кредитором та спадкоємцями позичальника. Одночасно судом правильно зазначено, що спадкоємців у справі не встановлено. Отже, посилання на норми статті 1281 ЦК України, відповідно до яких позивач нібито втратив право вимоги до спадкоємців, оскільки не довів факт пред`явлення такої вимоги в передбачений законом строк, є неправильним.

Згідно з положеннями ч.ч.1-3 статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Особи, які мають право або зобов`язані подавати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право на одержання інформації з Спадкового реєстру про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Згідно з відомостями, наданими апеляційному суду Центром надання адміністративних послуг міста Маріуполя, в квартирі АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки, відсутні зареєстровані особи. Інших даних щодо можливих спадкоємців померлої ОСОБА_2 не встановлено.

Виходячи з вимог статті 1277 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем жодних дій, передбачених законом, для захисту своїх прав як іпотекодержателя майна, спадкоємців якого немає, не виконано. ОСОБА_1 не звертався з заявою про визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_2 , хоча не позбавлений такого права, не приймав мір для з`ясування можливих спадкоємців.

Враховуючи викладене, у зв`язку із тим, що судом повно встановлені обставини справи, але неправильно застосовані норми матеріального права, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з інших підстав.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03 вересня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про стягнення суми боргу за договором займу, звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на квартиру, припинення права власності, стягнення суми залишку заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 27 грудня 2019 року.

Судді : Є.Є. Мальцева

Т.І. Биліна

В.П. Принцевська