Провадження №4-с/369/7/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2019 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Ріпка Л.Ю.,

за участю заявника ОСОБА_1,

представника заявника - ОСОБА_2,

боржника ОСОБА_3,

представника боржника ОСОБА_4,

державний виконавець Міщенко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справуза скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головний державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5, ОСОБА_3 про скасування постанови про закриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із скаргою, заінтересовані особи Головний державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5, ОСОБА_3 про скасування постанови про закриття виконавчого провадження.

Просила суд скасувати постанову Головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5про закінчення виконавчого провадження від 11.10.2018 року.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2011 року по справі № 2-3362/2011 стягнуто з боржника ОСОБА_3 на її користь за договором позики 16 500 доларів США, що еквівалентно 131 707 грн 95 коп, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 317 грн 07 коп та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На виконання вищезазначеного рішення 14.02.2012 Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист. Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_6 від 28.03.2012 відкрито виконавче провадження №31928374. Постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 від 11.10.2018 закрито вищезазначене виконавче провадження. Так, з постанови вбачається, що платіжним дорученням №1362 борг повністю перераховано стягувачу 04.09.2018, виконавчий збір та витрати ВП перераховано 04.09.2018 №1365, 1364.

Вважає, що скориставшись зазначеним та з огляду на знецінення гривні на міжнародному валютному ринку, боржник через 6 років з моменту відкриття виконавчого провадження з легкістю виконав свій обов'язок та перерахував стягувану борг, що був зазначений в постанові державного виконавця, та який відповідно до курсу НБУ становить лише 4858,27 доларів США, що станом на день проведення розрахунку жодним чином не відповідає сумі зазначеній в рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.11.2011 року, адже вказаним рішенням стягувалася сума 16 500 дол. США.

В подальшому, не дивлячись на вказане, державним виконавцем 11.10.2018 року, було вчинено неправомірні дії, а саме винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з повним виконанням рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2011 року.

Таким чином, головний державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5 при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.10.2018 року не врахувала того факту, що сума, яка підлягає стягненню за виконавчим листом, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу. Отже стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає сума, що еквівалентна 16 500 доларів ЗША на день здійснення платежу.

Даними діями головний державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5 грубо знехтувала нормами чинного законодавства, у зв'язку з чим були порушені права та законні інтереси стягувача.

На підставі вищенаведеного змушена була звернутись до суду із вказаною скаргою.

Ухвалою судді Києво-Святошинсьткого районного суду Київської області від 31.10.2018 скаргу ОСОБА_1 прийнято до провадження та призначено скаргу до розгляду.

У судовому засіданні заявник та її представник підтримали вимоги, викладені у скарзі та просили суд задовольнити скаргу у повному обсязі.

У судовому засіданні державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5 заперечувала проти вимог скарги. Просила суд відмовити у її задоволенні.

У судовому засіданні боржник ОСОБА_3 та його представник заперечували проти вимог скарги. Просили суд відмовити у її задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2011 року по справі № 2-3362/2011 стягнуто з боржника ОСОБА_3 на її користь за договором позики 16 500 доларів США, що еквівалентно 131 707 грн 95 коп, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 317 грн 07 коп та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На виконання вищезазначеного рішення 14.02.2012 Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_6 від 28.03.2012 відкрито виконавче провадження №31928374.

Постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 від 11.10.2018 закрито вищезазначене виконавче провадження.

Так, з постанови вбачається, що платіжним дорученням №1362 борг повністю перераховано стягувачу 04.09.2018, виконавчий збір та витрати ВП перераховано 04.09.2018 №1365, 1364.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6,статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини","Про державну виконавчу службу","Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із частиною першою статті 1Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 боргу за договором позики 16 500 доларів США задоволено рішенням Києво-Святошинського районного сду Київської області від 15 листопада 2011 року.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України "Про виконавче провадження"

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі, суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов'язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов'язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог скарги ОСОБА_1 та необхідність скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 від 11.10.2018 року про закінчення виконавчого провадження №31928374.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головний державний виконавиць Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5, ОСОБА_3 про скасування постанови про закриття виконавчого провадження задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 від 11.10.2018 року про закінчення виконавчого провадження №31928374.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 11.02.2019 року.

Суддя: Дубас Т.В.