Справа № 372/1160/19
Провадження № 2-1017/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2019 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бондаренко Є.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Голубець Н.М.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядження, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Трипільська сільська рада Обухівського району Київської області,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядження, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Трипільська сільська рада Обухівського району Київської області. В обґрунтування позову вказала, що з 1985 року її батько ОСОБА_4 , постійно користувався земельною ділянкою площею 0,41 га в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 11.02.2008 року №236. Дана ділянка використовувалась для городництва та на початку 1992 року її батько звернувся до Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області про надання йому у власність земельної ділянки площею 0,41 га, а також виготовив абрис земельної ділянки, після чого продовжував нею користуватись. 04.09.2006 року позивачка звернулась з заявою до Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області для надання їй земельної ділянки, якою користувалась її родина. Рішенням Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області №49 від 17.11.2006 року передано позивачу у власність земельну ділянку площею 0,25 га. для забудови житлового будинку та 0,16 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 . А також пунктом 2 даного рішення було доручено землевпорядній організації виготовити їй Державний акт на право власності на земельну ділянку, дане рішення не скасоване та не визнане недійсним. Законність рішення сільської ради та належності позивачу земельної ділянки є запис в земельно-кадастровій книзі сільської ради. Маючи рішення сільради про передання у власність земельної ділянки позивачка звернулась до землевпорядної організації Товариства з обмеженою відповідальністю «7-й Меридіан» для виготовлення технічної документації, після її виготовлення були винесені межі земельної ділянки, з часу винесення меж у позивача виникло право на її користування, однак після виготовленні технічної документації вона звернулась до Трипільської сільської ради за її затвердженням про що було роз`яснено про зміни до Земельного кодексу України щодо необхідності виготовлення проекту землеустрою та подання нової заяви про внесення змін до рішення ради від 17.11.2006 року. Так, рішенням Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області №51 від 22.03.2018 року було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, на підставі якого позивачка звернулась до землевпорядної організації Головного управління держгеокадастру у Київській області для виготовлення державного акту на право приватної власності на землю, однак останній повідомив, що відповідно до наданої інформації управлінням держгеокадастру у Обухівському районі Київської області земельна ділянка частково зайнята іншим землекористувачам, ГО «СТ «Заплава-1» та ОСОБА_3 , при цьому ніяких рішень про припинення нею користування земельною ділянкою не було. З наданої відповіді Обухівської районної державної адміністрації Київської області на запит видно, що 06.11.2007 року між Обухівською РДА та ГО «СТ «Заплава-1» укладений договір оренди земельної ділянки та на підставі рішення Господарського суду Київської області від 25.02.2014 року договір розірвано. З іншої відповіді на запит Обухівської районної державної адміністрації Київської області видно, що розпорядженням Обухівської РДА від 20.05.2008 року за №778 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою 101 громадянину, в тому числі ОСОБА_3 , для ведення садівництва, що підтверджується розпорядженням та додатку до нього. 18.08.2008 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ 249351 з кадастровим номером :06:002:0119 площею 0,1200 га з цільовим призначенням для ведення садівництва. В розпорядженні про припинення права користування позивача питання не вирішено, що суперечило вимогам діючого на той час редакції ЗК України. Враховуючи той факт, що позивачка з 2006 року особисто користувалась земельною ділянкою, а її батьки користувались з 1985 року, що підтверджується записом у земельно-шнуровій книзі, з урахуванням позиції Верховного Суду України у позивача виникло право користування спірною земельною ділянкою. Враховуючи, що земельна ділянка ОСОБА_3 накладається на земельну ділянку позивачки, чим порушує її право на отримання у власність земельної ділянки, тому вважає за необхідне визнати недійсним державний акт та скасувати запис у поземельній книзі щодо земельної ділянки ОСОБА_3

23 квітня 2019 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

20 червня 2019 року винесено ухвалу про закриття провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю та просили визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Обухівської районної державної адміністрації Київської області №778 від 20.05.2008 року про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю відносно ОСОБА_3 для ведення садівництва в ГО СТ «Заплава-1» в адміністративних межах Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, а також визнати недійсним державний акт ОСОБА_3 на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ 249351 з кадастровим номером :06:002:0119 площею 0,1200 га. з цільовим призначенням для ведення садівництва та скасувати у поземельній книзі запис про земельну ділянку ОСОБА_3 , оскільки порушує право позивача на отримання у власність земельної ділянки.

Представник відповідача Обухівської районної державної адміністрації Київської області в судовому засіданні не заперечила щодо позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направила.

Треті особи Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Трипільська сільська рада Обухівського району Київської області подали заяви з проханням слухати справу за відсутності їх представників.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Довідкою №236 від 11.02.2008 року виданою Трипільською сільською радою Обухівського району Київської області вбачається, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка, яка знаходиться в АДРЕСА_1 /н площею 0,41 га та колись належала її батьку, ОСОБА_4 , відповідно кадастрової книги, яка на підставі його заяви про відмову від земельної ділянки на користь дочки ОСОБА_1 передана у власність рішенням Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області №49 четвертої сесії 5 скликання від 17 листопада 2006 року.

Позивачу ОСОБА_1 відповідно рішення Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області №49 від 17.11.2006 року передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га., для забудови житлового будинку та 0,16 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 . Доручено землевпорядній організації виготовити Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 .

Рішенням Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області №51 від 22.03.2018 року надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,2500 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки, площею 0,1600 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Відповідно листа відділу в Обухівському районі Головного управління держгеокадастру у Київській області вбачається, що відповідно даних програмного забезпечення ведення чергового кадастрового плану управління, земельна ділянка загальною площею 0,250 га, що розташована в АДРЕСА_1 на території Трипільської сільської АДРЕСА_1 частково зайнята іншим землекористувачем.

Листом Обухівської районної державної адміністрації Київської області повідомлено, що договір оренди земельної ділянки, укладений 06.11.2007 року між Обухівською районною державною адміністрацією та ГО «Ст «Заплава-1», розірвано на підставі рішення Господарського суду Київської області від 25.02.2014 року.

Відповідно розпорядження №778 від 20.05.2008 року голови Обухівської районної державної адміністрації Київської області надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю 101 громадянину, в тому числі ОСОБА_3 для ведення садівництва в ГО СТ «Заплава-1» в адміністративних межах Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області.

З пояснень позивача та матеріалів справи видно, що позивачка ОСОБА_1 користується та обробляє спірну земельну ділянку.

При наданні правової оцінки позову суд приймає до уваги наступне.

Згідно ст.78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками; право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них; земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Громадяни України, відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділенні в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, таким чином основним документом, який підтверджується право власності особи на земельну ділянку є відповідний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Крім цього згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону, відповідно до п.п. „а,б ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, а згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до редакції ст.125 ЗК України, на час придбання земельної ділянки, було встановлено, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до ст.126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правомірність набуття позивачем права власності на спірну земельну ділянку підтверджена належними правовстановлюючими документами, фактом державної реєстрації такого права.

Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.140 ЗК України може бути припинено за підставами: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду.

Доказів вчинення позивачем, як власником будь-яких дій, визначених вказаною статтею, суду не подавалось.

Дана земельна ділянка, яка перебуває у користуванні позивача перейшла до неї від її батька ОСОБА_4 на підставі рішення Трипільської сільської ради, що вказує на правомірність набуття та неправомірність рішення відповідача.

Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.140 ЗК України може бути припинено за підставами: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника: звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора: відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб: конфіскація за рішенням суду.

Обухівська районна державна адміністрація Київської області приймаючи рішення про передачу земельної ділянки ОСОБА_3 не вилучила її з користування позивача, що вказує на неправомірність рішення відповідача.

Крім цього, Положенням про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженим постановою КМУ від 12.01.1993 року №15, було передбачено, що Державний земельний кадастр ведеться Держкомземом, Комітетом по земельних ресурсах і земельній реформі Республіки Крим, управліннями земельних ресурсів обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, відділами земельних ресурсів районних державних адміністрацій, виконавчими комітетами сільських, селищних, міських Рад народних депутатів. Держкомзем забезпечує постійне вивчення потреби в земельно - кадастровій інформації. Ведення державного земельного кадастру забезпечується проведенням топографо-геодезичних, картографічних робіт, ґрунтових, геоботанічних, радіологічних, лісотипологічних, містобудівних та інших обстежень і розвідувань, реєстрацією права власності на землю, права користування землею і договорів на оренду землі, обліком кількості та якості земель, бонітуванням ґрунтів, зонуванням територій населених пунктів та економічною оцінкою земель.

Оперативність і точність даних земельного кадастру забезпечується використанням аерокосмічних зйомок та застосуванням методів дистанційного зондування земної поверхні. Документація державного земельного кадастру ведеться по територіях сільських, селищних, міських, районних Рад народних депутатів, областей, Республіки Крим і України в цілому з урахуванням природно-сільськогосподарського і лісогосподарського районувань та функціонального зонування територій населених пунктів.

До земельно-кадастрової документації належать кадастрові карти та плани (графічні і цифрові), схеми, графіки, текстові та інші матеріали, які містять відомості про межі адміністративно-територіальних утворень, межі земельних ділянок власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, правовий режим земель, що перебувають у державній, колективній і приватній власності, їх кількість, якість, народногосподарську цінність та продуктивність по власниках землі і землекористувачах, населених пунктах, територіях сільських, селищних, міських, районних Рад народних депутатів, областях, Республіці Крим та Україні в цілому. Земельно-кадастрова документація включає книги реєстрації державних актів на право колективної, приватної власності на землю, право постійного користування землею, договорів на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди.

Земельно-кадастрова документація ведеться згідно з інструкцією ведення державного земельного кадастру, затверджуваною Держкомземом.

З прийняттям Закону України «Про державний земельний кадастр» вказаний порядок втратив чинність та постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 №1051 було затверджено інший Порядок ведення Державного земельного кадастру.

Пунктом 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера, реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

Частиною 2 ст.152 ЗК України 2001 року (в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом; визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;' визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч.3 ст.152 ЗК).

Пунктом 34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлена виключна компетенція міської ради вирішення питань відповідно до закону регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 2 ст.152 ЗК України 2001 року (в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч.З ст. 152 ЗК).

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України 2001 року у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Виходячи з цього, рішення голови Обухівської районної державної адміністрації Київської області про надання у власність відповідачу ОСОБА_3 земельної ділянки винесено без урахування зазначених вище вимог чинного на час його прийняття законодавства, з порушенням права позивача на земельну ділянку, що є підставою для визнання його незаконним.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2,4,7, 11 до Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами, міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила».

У постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року № 6-33 цс 13 сформульована правова позиція про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Наведене свідчить, що відповідач, ОСОБА_3 , набула право власності на земельну ділянку на підставі незаконного рішення.

Визнання незаконним рішення ради про передачу земельної ділянки у власність є підставою для визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, який видано на підставі цього рішення, та скасування державної реєстрації права - власності на земельну ділянку.

Згідно ч.ч.1,4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Стаття 153 ЗК України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно статей 4,10,203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ч.2 ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадяни.

Статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Суд вважає можливим захистити право власності позивача шляхом визнання незаконним рішення відповідача, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування у поземельній книзі запису про земельну ділянку відповідачки, а обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт порушення прав власника доведений належними і допустимими доказами, а відповідач ОСОБА_3 всупереч вимогам ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України не подала заперечень на позов та їх не довела, не спростувала покладених в основу позову доводів та обставин.

Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому позов слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 19, 41, 55, 121 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 78-81, 116, 118, 125, 126, 140, 152, 153, 155 Земельного кодексу України, ст.ст. 4, 16, 31, 203, 321, 328, 373 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Обухівської районної державної адміністрації Київської області №778 від 20 травня 2008 року «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю відносно ОСОБА_3 для ведення садівництва в ГО СТ «Заплава-1» в адміністративних межах Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області.

Визнати недійсним державний акт ОСОБА_3 на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ 249351 з кадастровим номером :06:002:0119 площею 0,1200 га. з цільовим призначенням для ведення садівництва.

Скасувати у поземельній книзі запис про земельну ділянку ОСОБА_3 з кадастровим номером :06:002:0119.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко