Справа № 128/3282/16-ц
Провадження № 22-ц/801/340/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 рокуСправа № 128/3282/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 128/3282/16-ц за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» про зміну дати звільнення з роботи та зобов'язання внести зміни до трудової книжки щодо дати звільнення з роботи; про стягнення коштів за час вимушеного прогулу, за відпустку, інфляційних коштів через тривале незвільнення за порушення термінів виплат, 3% річних через тривале незвільнення та неповернення трудової книжки, компенсаційних втрат від інфляції через тривале неповернення та неоформлення трудової книжки, пені та про стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Ганкіної І.А.,

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області в справі № 128/4727/14-ц від 02.06.2015 року було зобов'язано відповідача в особі ПрАТ «Діпрозв'язок» звільнити його, ОСОБА_3 з роботи, а рішенням цього ж суду від 08.07.2016 року в справі № 128/616/16-ц зобов'язано відповідача змінити дату його звільнення з 20.05.2013 року на 17.05.2016 року.

Таким чином, як зазначає позивач в своїй заяві, що він вважався працюючим по вказану дату і відповідно до ст.6 Закону України «Про відпустки» йому належить донарахувати вихідні кошти за 104 дні відпустки (основної; додаткової; інвалідної) в сумі 13105,17 грн.

Внаслідок несвоєчасного розрахунку, невиплати коштів, неповернення відпускних коштів і трудової книжки та незмінення дати його звільнення позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 15 000 грн.

В подальшому збільшив позовні вимоги та просив суд зобов'язати відповідача наказом внести зміни до трудової книжки з врахуванням часу слухання справи, стягнути на його користь кошти за вимушений прогул за затримку виправлень трудової книжки в сумі 222 938,75 грн, кошти компенсації за відпустку за вимушений прогул з 2013 року в сумі 55 776,75 грн., стягнути невиплачені кошти за судовими рішеннями по справі №203/180/12-ц з боргом недоплати 12%, що становить - 26 877грн.; по справі № 128/1539/13-ц з боргом недорахувань 12 %, що становить - 7785 грн.; по справі № 128/4727/14-ц з боргом по недоперерахувань 12 %, що становить - 32073 грн. З основної суми коштів, за їх користування відповідачем тривалий час (кошти компенсації згідно ст.625 ЦПК України, кошти за порушення термінів виплат не виконання судового рішення від 02.06.2015 року по справі №128/4727/14-ц). Компенсаційні кошти за затримку виконання судового рішення по справі № 128/4727/14-ц в сумі 42822 грн. 15 коп.; 3% річних за користування відповідачем коштів позивача в сумі 795 грн.00 коп.; пеню в сумі 11 309 грн.89 коп. Кошти згідно ст. 117 КЗпП України за затримку виконання судового рішення ( кошти інфляційного збільшення) в сумі 4106 грн.91 коп.; борг з урахуванням індексу інфляції- 72114 грн. 01 коп. Судові витрати просив покласти на відповідача.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_3 кошти за відпуску за період 2013-2016 рр. в розмірі 13 105,77 грн. В решті стягнення суми в розмірі 42 670,98 грн. - відмовлено.

В стягненні моральної шкоди на суму 15000 грн. відмовлено.

У внесенні змін до трудової книжки, стягненні коштів за час вимушеного прогулу за затримку виправлень у трудовій книжці в розмірі 222 938,75 грн., боргу недоплат за судовими рішеннями на суму 26 877, 00 грн., на суму 7 785,00 грн., на суму 32 073,00 грн., стягненні коштів за користування коштами компенсації за затримку основного рішення на суму 42 822,15 грн., та 3-х % річних за користування коштами на суму 795,00 грн., стягненні пені в розмірі 11 309,89 грн., коштів інфляційного збільшення на суму 4 106,91 грн., та боргу з урахуванням суми інфляції в розмірі 72 114,01 грн. - відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь держави судовий збір на суму 1310 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги, що підставами позову є невідповідність трудової книжки вимогам щодо її заповнення, а саме в частині зміни дати звільнення, внаслідок чого він не має можливості працевлаштуватися, а тому період з 18.05.2016 року по день винесення рішення є вимушеним прогулом, також судом безпідставно відмовлено у відшкодуванні моральної шкоди, оскільки незаконними діями відповідача йому заподіяно значні душевні страждання і переживання, внаслідок яких він хворів, зокрема, отримав інвалідність.

В частині задоволених позовних вимог про стягнення коштів за відпуску за період 2013-2016 рр. рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується та не переглядається судом апеляційної інстанції.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримав, з підстав зазначених в ній, просив суд скаргу задовольнити.

Представник відповідача ПрАТ «Діпрозв'язок» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач по справі, ОСОБА_3 працював у ВАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв'язку «Діпрозв'язок» на посаді провідного інженера з охорони праці №07.

Наказом №288/к від 14.12.2011р. ОСОБА_3 був звільнений в зв'язку з скороченням штату.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.12.2012р. у справі № 203/180/12-ц ОСОБА_3 був поновлений на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 33780, 45 грн., 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 6000 грн. витрат на правову допомогу (т.1 а.с 143-146).

Згідно з записом у трудовій книжці ОСОБА_3 було поновлено наказом №03/к від 02.01.2013 року на посаді провідного інженера з охорони праці.

У справі № 128/1539/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ПрАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв'язку «Діпрозв'язок» про стягнення заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2013 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ПрАТ «Діпрозв'язок» заборгованість по заробітній платі в сумі 9 896,85 грн., 1500,00 грн. моральної шкоди та 1000,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 12 396,00 грн. (т.1 а.с. 151-153).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21.01.2014 року, рішення суду першої інстанції було змінено, та викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_3 оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 5 988,78 грн., моральної шкоди 1500,00 грн та витрат 1000,00 грн. на правову допомогу, а всього 8 488,00 грн. (т.1 а.с. 154-157).

Згідно з інформацією про виконавче провадження № 43402483 з виконання виконавчого листа від 26.02.2014 №128/1539/13-ц виконавче провадження закінчено 24.11.2014 року на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення суду (т.3 а.с. 112-114).

В іншій цивільній справі №128/4727/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ПрАТ «Діпрозв'язок» про зобов'язання звільнити з роботи шляхом видачі наказу про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України після закінчення відпустки з 20.05.2013 року, стягнення вихідної допомоги, відпускних, середнього заробітку при звільненні за час затримки розрахунку при звільненні за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 строк звернення до суду, зобов'язано ПрАТ «Діпрозв'язок» здійснити звільнення з роботи ОСОБА_3 шляхом видачі наказу про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України після закінчення відпустки строком в 27 календарних днів з 20.05.2013 року. Стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_3 відпускні в розмірі 3 365,55 грн., вихідну допомогу в розмірі 9195,78 грн., оплату за час затримки розрахунку в розмірі 62 200,35 грн., моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5 500,00 грн. (т.1 а.с.158-160).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21.07.2015 року, вказане рішення суду першої інстанції було скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено, рішення апеляційного суду Вінницької області від 21 липня 2015 року скасовано, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року залишено в силі. Рішення суду набрало законної сили 20 січня 2016 року (т.1 а.с. 165).

На виконання вищевказаного рішення позивача було звільнено з посади провідного інженера з охорони праці, служби з охорони праці №07 з 20.05.2013р. згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України за наказом відповідача №98 від 13.04.2016р. (т.1а.с.35).

За цим же наказом бухгалтерію зобов'язано здійснити виплати ОСОБА_3 через розрахунковий рахунок відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м.Києві, а саме: компенсацію за 27 днів невикористаної відпустки; вихідну допомогу, оплату за затримку розрахунку за 499 днів та моральну шкоду.

Відповідачем також у виконання даного рішення суду на адресу виконавчої служби було направлено лист про самостійне виконання рішення Вінницького районного суду Винницької області від 02.06.2015 року, на підтвердження якого Боржнику було видано платіжне доручення № 5033 від 14.04.2016 року «Про перерахування грошових коштів в розмірі 39 261,68 грн. на розрахунковий рахунок відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві за ВП№ 50734168; Платіжне доручення № 5034 від 15.04.2016 року «Про перерахування грошових коштів в розмірі 42 000,00 грн. на розрахунковий рахунок відділу ДВС Солом'янського РУЮ в м.Києві за ВП№ 50734168. Всього разом: 81 261,68 грн.

В межах строку на самостійне виконання, відповідачем 18.04.2016 року ОСОБА_3 відповідно до його заяви «Про відпустку та звільнення» від 22.04.2013 року було цінним листом на адресу: 23223, Вінницька область, Вінницький р-н, село Зарванці, вул. Пирогова, буд.6 надісланий оригінал трудової книжки, копія наказу про звільнення та копії платіжних доручень про перерахування коштів на виконання рішення суду від 02.06.2015 року.

Документи надійшли до поштового відділення де мешкає позивач 20.04.2016 року, та були отримані позивачем 17.05.2016 року (т.1 а.с. 38).

Вказані обставини підтверджуються постановою державного виконавця Солом'янського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Київ від 05.05.2016 року про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з повним виконанням рішення суду (т.а.с. 40).

У цивільній справі №128/616/16-ц рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08.07.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області 01.12.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.11.2017 року за позовом ОСОБА_3 про зміну дати звільнення, зобов'язання внести зміни до трудової книжки, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та моральної шкоди змінено дату звільнення ОСОБА_3 з роботи ПрАТ «Діпрозв'язок» з 20.05.2013 року на день повернення трудової книжки 17.05.2016 року. Зобов'язано відповідача внести зміни до трудової книжки ОСОБА_3, Стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_3 кошти за час затримки трудової книжки та вимушеного прогулу за період з 20.05.2013 року по день повернення трудової книжки -17.05.2016 року в розмірі 91617, 75 грн. з відрахуванням усіх належних виплат на обов'язкові платежі та збори, моральну шкоду в сумі 300 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4350 грн. (т1 а.с. 115-118).

На виконання резолютивної частини рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08.07.2016 року ПрАТ «Діпрозв'язок» 23.11.2016 було видано наказ №98/1/к яким внесено зміни до наказу №98/к від 13.04.2016 року, виклавши п.1 наказу в наступній редакції «Змінити дату звільнення з роботи ОСОБА_3 з 20.05.2013 року на 17.05.2016 року по день фактичного отримання ОСОБА_3 трудової книжки згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Зобов'язано бухгалтерію здійснити виплати згідно з резолютивною частиною рішення суду від 08.07.2016 року через розрахунковий рахунок ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві (т.2 а.с. 177).

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 фактично отримав трудову книжку 17.05.2016 року, до винесення судом рішення про зміну дати його звільнення з 20.05.2013 року на 17.05.2016 року, відповідачем було вчинено дії в частині видачі наказу про внесення змін у дату звільнення позивача, проте фактично не було виконано через те, що трудова книжка не була надана ОСОБА_3 для проведення таких змін.

Позивачем не спростовано доводів відповідача про те, що з будь-якими заявами на цей рахунок позивач до ПрАТ «Діпрозв'язок» не звертався.

Позовні вимоги в частині стягнення витрат за вимушений прогул за затримку виправлень трудової книжки з 17.05.2016 року по день слухання справи є безпідставними та не підтвердженими.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що внесення змін у трудову книжку в частині дати звільнення з 20.05.2013 на 17.05.2016 року повинно відбуватися в рамках виконання рішення у цивільній справі №128/616/16-ц.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення невиплачених коштів за судовими рішеннями по справах №203/180/12-ц, № 128/1539/13-ц, № 128/4727/14-ц, компенсації згідно з ст.625 ЦПК України, за затримку виконання судового рішення; 3% річних за користування відповідачем коштів позивача, пені, інфляційних нарахувань є недоведеними, оскільки рішення судів виконано в повному обсязі, а посилання позивача на те, що з належних йому сум було відраховано комісію і виконавчий збір не є підставою для стягнення компенсації за невиконання рішення суду та стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

У відповідності до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції надавши належну оцінку наявними у справі доказам дійшов парильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з недоведеністю позивачем таких вимог.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ухвалено судом першої інстанції на підставі повно і об'єктивно з'ясованих обставин справи, суд правильно визначився з колом спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які їх регулюють.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2019 року.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник