ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/148/19 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Романюк Х.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/18284/14-ц за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2018 року, постановлену суддею Сливка Л.М., повний текст складено 30 листопада 2018 року, у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо відкриття виконавчого провадження та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №52325331 від 26 вересня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року заявник ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, в якій просить:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Легус Т.М. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №52325331 від 26 вересня 2016 року;

- визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52325331 від 26 вересня 2016 року;

- зобов'язати головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Легус Т.М. припинити здійснення виконавчих дій та закрити виконавче провадження.

В обґрунтування скарги зазначив, що стягувачем ТзОВ «Кей-Колект» пропущений строк пред'явлення виконавчого листа до виконання. З цих підстав вважає, що державним виконавцем протиправно винесена спірна постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, оскільки, у випадку закінчення строку пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання, державний виконавець зобов'язаний відмовити у прийнятті до провадження виконавчого документа.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2018 року постановлено:

"Скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області задовольнити частково.

Визнати неправомірними дій головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №52325331 від 26 вересня 2016 року.

Визнання протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52325331 від 26 вересня 2016 року з примусового виконання виконавчого листа №607/18284/14-ц виданого 06 листопада 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованості у розмірі 2624311,33 гривень.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Скасувати вжиті судом згідно ухвали від 30 червня 2017 року заходи щодо зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №607/18284/14-ц виданого 06 листопада 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області щодо стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованості у розмірі 2624311,33 гривень, що еквівалентно 117618,18 швейцарських франків та судового збору у розмірі 3654 гривень."

В апеляційній скарзі ТзОВ "Кей-Колект" посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити. Зазначає, що пред'явлення заяви стягувача відбулось 16 вересня 2016 року, тобто в межах строку. Тому державним виконавцем було правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Наголошує на тому, що саме через халатність працівників Відділу державної виконавчої служби виконавчий документ був зареєстрований 22 вересня 2016 року, поза межами строку на подання виконавчого документа.

Сторони в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином.

У відповідності до вимог статей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи заяви та апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до п. 1) ч. 1 Стаття 379. Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №52325331 від 26 вересня 2016 року суперечить вимогам Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" зі змінами, внесеними 09 березня 2011 року, оскільки винесена за виконавчим листом, річний строк пред'явлення якого до виконання сплив.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 18 вересня 2015 року апеляційну скаргу ТзОВ «Кей-Колект» задоволено частково; скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ТзОВ «Кей-Колект» задоволено частково задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_1 солідарно на користь ТзОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором від 27 жовтня 2006 року №0, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «УКРСИББАНК», що виникла станом на 01 грудня 2013 року, у розмірі 2624311,33 гривень, що еквівалентно 117618,18 швейцарських франків та судового збору у розмірі 3654 гривень.

06 листопада 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/18284/14-ц про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кей-Колект» заборгованості у розмірі 2624311,33 гривень, що еквівалентно 117618,18 швейцарських франків та судового збору у розмірі 3654 гривень.

Строк пред'явлення вказаного виконавчого листа до виконання до 19 вересня 2016 року.

26 вересня 2016 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Легус Т.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52325331 з примусового виконання виконавчого листа №607/18284/14-ц виданого 06 листопада 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кей-Колект» заборгованості у розмірі 2624311,33 гривень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на момент видачі виконавчого листа від 06 листопада 2015 року №607/18284/14-ц, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Суд першої інстанції встановив, що виконавчий лист подано стягувачем до Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції у Тернопільській області 22 вересня 2016 року, тобто з пропуском річного строку передбаченого Законом № 606-XIV.

На підтвердження цього висновку суд посилався на заяву стягувача про примусове виконання рішення суду, з відміткою на штемпелі від 22 вересня 2016 року про реєстрацію вказаної заяви за №4604/63-40. Також, на вказаній заяві накладена резолюція державного виконавця Легус Т.М. від 23 вересня 2016 року.

Крім того, суд взяв до уваги Інформацію про виконавче провадження №52325331 від 18 липня 2017 року, згідно якої за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, дата надходження виконавчого листа №607/18284/14-ц від 06 листопада 2015 року до державного виконавця зазначена 22 вересня 2016 року.

При цьому суд критично оцінив доводи представника Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про те, що виконавчий лист фактично пред'явлено виконавчій службі 16 вересня 2016 року, про що вказує відповідна відмітка у заяві.

Суд апеляційної інстанції з цими висновками суду не погоджується, оскільки суд першої інстанції не перевірив у повній мірі доводи стягувача викладені у запереченнях на скаргу від 09 жовтня 2017 року.

Так в даних запереченнях представник ТзОВ «Кей-Колект» вказував, що стягувач надав до матеріалів справи копію заяви про прийняття до виконання виконавчого листа, а її оригінал для огляду в суді першої інстанції, в якій зазначено, що заява складена 16 вересня 2016 року і цього ж числа разом з виконавчим листом була прийнята працівником виконавчого органу, зокрема спеціалістом Тернопільського районного ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області Гара В.П.

Зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Проте суд обмежився лише оцінкою здійснених формальних процедур реєстрації виконавчого документу і належним чином не перевірив доводи стягувача про час фактичного надходження до виконавчої служби виконавчого листа.

При цьому суд в своїй ухвалі не спростував належними доказами доводи стягувача про те, що виконавчий лист фактично був поданий до виконавчого органу 16 вересня 2016 року, як зазначено у заяві про прийняття до виконання виконавчого листа та, що відділ примусового виконання визнав факт подачі виконавчого листа 16 вересня 2016 року згідно заяви.

У ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.5 ст.12 ЦПК України на суд також покладені певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу, роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Всупереч наведеній нормі процесуального права суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не перевірив доводів стягувача викладених у запереченні у повному обсязі щодо дати подання виконавчому органу виконавчого листа та заяви про відкриття виконавчого провадження.

Дані обставини не були враховані судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали, що свідчить про неповне з'ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, що в результаті призвело до неправильних висновків.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Відповідно до п. 3, 4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 379, 381, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2018 року скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанова складена 14 лютого 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.