ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/2231/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Цвинтарна Т.М.
Провадження № 22-ц/817/61/19 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

секретар - Сович Н.А.

з участю сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2018 року, повний текст якого складено 25 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Цвинтарною Т.М. у цивільній справі №596/2231/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобілів,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним позовом, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 в її користь грошову компенсацію у розмірі 219 250,00 грн, що становить 1/2 частину ринкової вартості проданих без її згоди 08.07.2015 року транспортних засобів Mercedes-Benz 316 CDI Sprinter, 2001 року випуску, та Peugeot "Partner", 2014 року випуску.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 04.06.2011 року сторони перебували у шлюбі. З травня 2015 року вони разом не проживали, а 02.12.2015 року за позовом ОСОБА_2 шлюб було розірвано. Під час шлюбу сторонами придбано вищевказані транспортні засоби. 08.07.2015 року відповідач без згоди позивачки відчужив автомобілі, які є спільним майном подружжя, а отриманні від продажу кошти використав на власні потреби. Вважає, що вона має право на грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини вартості проданих автомобілів.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивачка ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_1, що стверджується свідоцтвом про зміну імені серії І-ИД №013947 від 21.12.2018 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновок суду про те, що спірні автомобілі реалізовані під час шлюбу за взаємною згодою подружжя, є безпідставними. Позивачка з кінця травня 2015 року не проживала разом з відповідачем, дану обставину останній сам підтвердив у позовній заяві про розірвання шлюбу. Показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 щодо фактичного спільного проживання сторін до кінця листопада 2015 року слід оцінити критично, так як ОСОБА_3 є особою, зацікавленою у вирішенні справи на користь відповідача, так як є його матір"ю і в її користь відчужено спірні автомобілі. Щодо ОСОБА_5 відсутні докази того, що вона працює прибиральницею у сім"ї ОСОБА_3. Суд не надав оцінки тій обставині, що справа слухалась тривалий час, і лише через півтора року після початку розгляду справи відповідач згадав про те, що кошти для придбання автомобілів позичив у матері. Також судом не враховано, що автомобілі були відчужені за заниженою ціною, яка не відповідає ринковій вартості спірних транспортних засобів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2018 року - без змін. Вказує, що у рішенні Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 березня 2018 року вирішувалось питання про поділ майна подружжя за позовом ОСОБА_3 та жодним чином останньою не порушувалось питання щодо поділу спірних транспортних засобів. Спірні транспортні засоби були як придбані, так і продані в шлюбі, коли діяла презумпція згоди іншого подружжя. У наданих позивачкою висновках експертного дослідження ціна автомобілів є явно завищеною, дослідження вартості автомобілів проводились без їх огляду, експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивого висновку, а тому дані висновки не відображають реальну вартість автомобілів.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_6, які доводи апеляційної скарги підтримали, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_7, які проти задоволення апеляційної скарги заперечили та вважають, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 4 червня 2011 року.

За час перебування у шлюбі сторони придбали такі транспортні засоби:

Mersedes-Benz 316 CDI Sprinter, 2001 року випуску, тип - фургон малотоннажний-в, номер шасі кузова АДРЕСА_3, білого кольору, р.н. НОМЕР_1, який був зареєстрований 05.11.2011 року на ім'я ОСОБА_2 з правом користування ОСОБА_3;

Peugeot Partner 1.6 HDi, 2014 року випуску, тип-загальний вантажний фургон малотоннажний-в, номер шасі кузова НОМЕР_4, білого кольору, р.н. НОМЕР_2, який був зареєстрований 27.03.2015 року на ім'я відповідача ОСОБА_2

7 серпня 2015 року відповідач ОСОБА_2 відчужив зазначені транспортні засоби своїй матері ОСОБА_3

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 2 грудня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 29.08.2011 року позичив у своєї матері ОСОБА_3 35 000 доларів США на розвиток бізнесу.

Згідно ще двох договорів позики, укладених 25.11.2011 року та 23.03.2015 року між позивачкою ОСОБА_3 та її матір"ю ОСОБА_8, остання позичила позивачці 13 000 євро та 7 000 євро для купівлі автомобілів, однак ці договори суд не прийняв до уваги, так як на час їх укладення ОСОБА_8 перебувала за кордоном, а тому порядок їх посвідчення не відповідає нормам закону.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що спірні транспортні засоби були придбані та реалізовані сторонами під час шлюбу за взаємною згодою подружжя; у зв"язку з укладенням договору позики між відповідачем ОСОБА_2 та його матір"ю ОСОБА_3 виникло зобов"язання в інтересах сім"ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя має здійснювати як солідарні боржники, тому з метою повернення позичених у ОСОБА_3 коштів відповідач повернув останній спірні автомобілі.

Однак, висновок про відчуження спільного майна зі згоди позивачки, виникнення у подружжя солідарного обов"язку повернути ОСОБА_3 позичені кошти, на виконання якого й були повернуті спірні транспортні засоби, не відповідає обставинам справи. При цьому судом неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, не застосовано ч.3 ст. 65 СК України.

Згідно зі статтями 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22); вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (пункти 23, 24); у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З"ясовуючи джерело придбання спірних транспортних засобів, колегія суддів приходить до висновку, що вони придбані за спільні кошти подружжя.

Стаття 60 СК України передбачає презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того із подружжя, який її спростовує.

Надана відповідачем розписка від 29.08.2011 року, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 позичив у своєї матері кошти у сумі 35 000 доларів США з цільовим призначенням "на розвиток бізнесу" і зобов"язується їх повернути, не спростовує придбання спірного майна за спільні кошти подружжя.

Так, транспортні засоби були придбані із значним розривом у часі з укладенням договору позики 29.08.2011 року, зокрема, Mersedes-Benz 316 CDI Sprinter придбаний в листопаді 2011 року - більш ніж через 2 місяці після укладення договору позики, а Peugeot Partner 1.6 Hdi - у березні 2015 року - через 3 роки 6 місяців після укладення договору позики з ОСОБА_3

Докази того, що для придбання транспортних засобів використано саме позивачені у ОСОБА_3 кошти, відсутні.

Крім цього, відповідач ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції пояснив, що для придбання транспортного засобу Peugeot Partner 1.6 Hdi використано частково спільні кошти подружжя, і частково позичені.

Також, цільовим призначенням позики зазначено "для розвитку бізнесу", і відповідач не довів належними та достатніми доказами того факту, що позичені йому з цією метою кошти він використав саме для придбання спірних транспортних засобів.

Отже, відповідачем не спростовано факту придбання спірних транспортних засобів за спільні кошти подружжя.

Також помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що зазначена позика створює для позивачки обов"язок солідарного повернення цих коштів, оскільки у договірному порядку такий обов"язок позивачки не встановлено; вона не має частки у бізнесі відповідача, про що останній повідомив у суді апеляційної інстанції; доказів використання цієї позики в інтересах сім"ї суду не надано. Таким чином, не встановлено передбачених договором чи законом підстав для солідарного обов"язку позивачки щодо повернення позики, в той час як відповідач посилається на те, що спірні автомобілі він відчужив матері саме з метою погашення заборгованості за довором позики від 29.08.2011 року.

Що стосується згоди позивачки на відчуження автомобілів, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч.3 ст. 65 СК України згода на відчуження цінного майна, яким є транспортні засоби, повинна бути висловлена письмово.

Однак, жодних доказів на підтвердження отримання від позивачки письмової згоди на відчуження транспортних засобів, які є цінним майном, відповідач не надав.

За таких обставин відсутні підстави для висновку про відчуження спільного цінного майна подружжя за взаємною згодою.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачці було відомо про продаж відповідачем спірних автомобілів, жодним чином не свідчить про її згоду на відчуження цінного майна.

Також у матеріалах справи відсутні докази того, що кошти від продажу транспортних засобів відповідач витратив в інтересах сім"ї.

У суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 пояснив, що від продажу автомобілів він отримав від ОСОБА_3 близько 2 000 доларів США, які витратив в інтересах сім"ї, а решту вартості спірних транспортних засобів була зарахована його матір"ю ОСОБА_3 в рахунок погашення його боргу за позикою, наданою нею 29.08.2011 року на розвиток його бізнесу.

Проте, погашення заборгованості відповідача за наданою йому особисто позикою на розвиток його бізнесу шляхом передачі у власність ОСОБА_3 спільного майна подружжя не може вважатися вчиненим в інтересах сім"ї, а жодних доказів витрати отриманих 2 000 доларів США в інтересах сім"ї відповідач суду не надав.

Крім цього, колегія суддів враховує, що на час відчуження транспортних засобів сторони разом не проживали, що підтверджується змістом поданої ОСОБА_2 5 листопада 2015 року позовної заяви про розірвання шлюбу, в якій ОСОБА_2 зазначив , що на час звернення з позовом не проживає разом із ОСОБА_3 близько 8 місяців, тобто, з весни 2015 року, а також адресу її проживання вказав відмінну від його адреси.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що кошти від продажу спільного майна подружжя були витрачені в інтересах сім"ї.

Надані у суді першої інстанції показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_10 про спільне проживання сторін до листопада 2015 року спростовуються наявними у справі письмовими доказами, зокрема, зазначеною позовною заявою ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій він особисто наводив обставини для розірвання шлюбу, зокрема, що відносини між подружжям зіпсувалися, між ними виникають суперечки і непорозуміння, не проживають разом близько 8 місяців. Заперечення вказаних обставин після розірвання шлюбу, при розгляді спору щодо спільного майна подружжя колегія суддів оцінює критично, так як відповідач намагається уникнути компенсації вартості належної позивачці частини спільного майна подружжя.

Крім цього, показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_10 не є належним доказом згоди позивачки на відчуження спільного цінного майна подружжя, так як така згода має бути висловлена письмово. Крім цього, ці показання не доводять витрачання в інтересах сім"ї коштів, отриманих відповідачем в результаті відчуження спільного майна подружжя.

Зважаючи на те, що транспортні засоби марки Mersedes-Benz 316 CDI Sprinter, 2001 року випуску, та Peugeot Partner 1.6 HDi, 2014 року випуску, які були об'єктом спільної сумісної власності подружжя та цінним майном, відчужені ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_3, доказів витрати отриманих від продажу коштів в інтересах сім"ї суду не представлено, а тому у позивачки виникло право на грошову компенсацію їх дійсної вартості.

При визначенні розміру грошової компенсації вартості транспортних засобів, колегія суддів враховує наступне.

Вартість транспортних засобів, вказана у довідках-рахунках серії ААЕ № 190965, серії ААЕ № 190964, виданих ТОВ "Авто-Ленд" 07.08.2015 року, відповідно до яких ОСОБА_2 відчужив вантажний фургон малотоннажний марки Mersedes-Benz 316 CDI Sprinter за 18 100 грн., а транспортний засіб Peugeot Partner 1.6 HDi, 2014 року випуску - за 28 100 грн., не відповідає дійсній вартості даних транспортних засобів.

Відповідно до висновків експертного дослідження за результатами проведення товарознавчого дослідження зазначених вище автомобілів від 17.03.2017 року № 235/17-22, № 236/17-22 ринкова вартість вантажного фургону малотоннажного марки Mersedes-Benz 316 CDI Sprinter, номер кузова НОМЕР_3, 2001 року випуску, в працездатному стані, що визначена без огляду, станом на 7 липня 2015 року становила 207 980,00 гривень, і відповідно ринкова вартість вантажного фургону малотоннажного-В марки "Пежо Партнер" 1.6 HDI, номер кузова НОМЕР_4, 2014 року випуску, в працездатному стані, що визначена без огляду, станом на 7 липня 2015 року становила 230 520,00 гривень.

Загальна вартість транспортних засобів згідно вказаних висновків становить 438 500,00 грн.

Заперечення відповідача проти визначеної вказаними висновками вартості спірних транспортних засобів колегія суддів оцінює критично, так як дослідження проводилось Копцюх Г.П., яка є експертом Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, діє на підставі свідоцтва експерта №169-1 та спеціалізується на визначенні вартості колісних транспортних засобів (інформація із Реєстру атестованих судових експертів - http://rase.minjust.gov.ua/).

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на те, що експертне дослідження вартості автомобілів проводилось без їх огляду, експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивого висновку колегія суддів не бере до уваги з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1)для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких відповідні обставини встановити неможливо;

2)сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Ставлячи під сумнів надані ОСОБА_3 висновки експертного дослідження від 17 березня 2017 року №235/17-22, №236/17-22 щодо вартості автомобілів, ОСОБА_2 до суду із відповідним клопотанням про призначення судової експертизи не звертався, інших експертних висновків не подавав.

У колегії суддів відсутні підстави для сумніву щодо правильності висновків експертного дослідження за результатами проведення товарознавчого дослідження транспортних засобів від 17.03.2017 року № 235/17-22, № 236/17-22.

З врахуванням наведеного рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення в її користь із ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/2 частини транспортних засобів:

1) Mersedes-Benz 316 CDI Sprinter, 2001 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) АДРЕСА_3;

2) Peugeot Partner 1.6 HDi, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_4

у загальному розмірі 219 250 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України в користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрати у розмірі 5 500, 23 грн. у зв"язку із сплатою судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_5) в користь ОСОБА_1 (проживає АДРЕСА_5, РНОКПП НОМЕР_6) грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортних засобів:

3) Mersedes-Benz 316 CDI Sprinter, 2001 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) АДРЕСА_3;

4) Peugeot Partner 1.6 HDi, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_4

у загальному розмірі 219 250 грн., а також судові витрати у розмірі 5 500, 23 грн., понесені у зв"язку із сплатою судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2019 року.

Головуюча

Судді