Справа № 161/2385/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/802/68/19 Категорія: 47 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання - Концевич Я.О.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 05.04.1993 року на підставі заповіту він успадкував майно, що знаходиться у АДРЕСА_1 і складається з 5/6 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Власником іншої 1/6 частини цього будинку являється відповідач ОСОБА_2. На даний час це відповідно квартири № 1 та № 2.

У їх користуванні знаходиться земельна ділянка площею 533 кв.м.

Оскільки відповідач не бажає у добровільному порядку визначити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, то просив виділити йому у користування 442 кв.м земельної ділянки, а відповідачу виділити у користування 91 кв.м земельної ділянки, відповідно до їх часток у праві власності на будинковолодіння.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року позов задоволено.

Встановлено право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відповідно до додатку №1 висновку експертизи №8684 від 20.06.2018 року, а саме:

виділено у користування ОСОБА_4, власнику 5/6 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 частину земельної ділянки площею 366,0 кв.м;

виділено у користування ОСОБА_2, власнику 1/6 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 163,0 кв.м.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить це рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову в позові.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не подавав.

У судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони, як спадкоємці попередніх власників, являються співвласниками житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться у АДРЕСА_1 (попередня адреса - АДРЕСА_1). У цьому будинковолодінні позивачу належить 5/6 часток /свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.04.1993 року/, а відповідачу 1/6 частка /свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.07.1992 року/ (а.с.14, 175).

Відповідно до вимог ч.1 ст.30 Земельного кодексу України у редакції від 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення.

Громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою (ч.ч.1, 2 ст.42 ЗК України від 1990 року).

Аналогічна правова норма закріплена у ч.4 ст.120 ЗК України у чинній редакції.

Рішенням виконкому Луцької міської ради депутатів трудящих № 895 від 27.09.1947 року за адресою: АДРЕСА_1 (попередня адреса - АДРЕСА_1) закріплено земельну ділянку загальною площею 500 кв.м (а.с.16).

Висновком управління містобудування та архітектури Луцької міської ради від 20 липня 2011 року визначено, що за зазначеним будинковолодінням рахується земельна ділянка орієнтовною площею 0,0529 га, умови надання якої: 0,0498 га - у спільну часткову власність і 0,0031 га - на умовах оренди в межах «червоних ліній» (а.с.23).

Відповідачем на даній земельній ділянці проводилися перепланування та добудови до його 1/6 частки будинку (а.с.39-41).

Повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи, суд першої інстанції вірно взяв до уваги висновок експертизи №8684 від 20.06.2018 року та встановив порядок користування спірною земельною ділянкою відповідно до додатку № 1 цього висновку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішенням виконкому Луцької міської ради від 24.06.1993 року № 272 Луцька міська рада, як власник землі встановила порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 - відхиляються апеляційним судом, оскільки зазначеним рішенням таке не встановлювалося. Цим рішенням (п.п.1.3. п.1) лише було надано дозвіл ОСОБА_2 провести перепланування та добудову до частини житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с.40).

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Конституційного Суду України, як на обставину того, що сторонами уже була попередня домовленість щодо порядку користування земельною ділянкою, яка не може бути змінена - відхиляються апеляційним судом, оскільки зазначене рішення не може бути застосоване у даній справі.

Посилання відповідача та його представника на ту обставину, що сторонами у квітні 1993 року було встановлено порядок користування земельною ділянкою, який не підлягає зміні - відхиляються апеляційним судом, оскільки після квітня 1993 року цей порядок було змінено самим відповідачем шляхом проведення перепланування та добудови до належної йому частини житлового будинку.

Посилання на незалучення до участі у справі Луцької міської ради, як власника землі - не впливає на правильність ухваленого рішення, оскільки суд не позбавляв цей орган права власності на земельну ділянку, а лише встановлював порядок користування нею у межах виділеної попередньо площі цієї земельної ділянки.

При вирішенні спору, визначаючи порядок користування спірною земельною ділянкою, суд першої інстанції врахував дотримання часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпечення вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: