РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/12388/18

Провадження № 22-ц/4815/98/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Кучина Н.Г.,

Рішення ухвалене в м.Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення 26 жовтня 2018 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання Тхоревський С.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Юшко С.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа об'єднання співвласників багатоквартирних будинків «Будівельник-9а» про визначення частки та порядку користування квартирою

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа об'єднання співвласників багатоквартирних будинків «Будівельник-9а» про визначення частки та порядку користування АДРЕСА_1.

Рішенням місцевого суду позовні вимоги задоволено частково.

Визначено, що частки в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 складають по 1/3 частині кожного.

Встановлено порядок користування належною на праві спільної часткової власності АДРЕСА_1 між співвласниками та виділено у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 жилу кімнату «3», площею, 17,1 м.кв., та жилу кімнату «4», площею 7,5 м.кв., ОСОБА_8 жилу кімнату « 7», площею 12,4 м.кв.

Підсобні приміщення «2» кухня, площею, 9,4 кв.м, « 1» коридор, площею 8,3 м.кв., «5» ванна кімната, площею, 2,6 кв.м., «6» санвузол, площею, 1 м.кв., балкон-лоджію, вихід із кухні та балкон вихід з кімнати № 7 залишено у спільному користуванні.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням, 22 листопада 2018 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій доводить про його незаконність через порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що поза увагою місцевого суду залишився запропонований нею варіант визначення порядку користування квартирою, зокрема про виділення їй та її сім'ї (чоловік та двоє дітей) кімната №3 площею 17,1 кв.м та балкон, вихід на який з кухні. Натомість місцевий суд виділив їй жилу кімнату №7 площею 12,4 кв.м., а балкон, вихід на який з цієї кімнати, залишив в спільному користуванні, що перетворює цю кімнату на прохідну.

Вказує, що поза увагою місцевого суду залишилась та обставина, що кімнату № 4 площею 7,5 кв.м. ОСОБА_4 використовує під ательє для надання послуг населенню з пошиття одягу.

Зазначає, що брат ОСОБА_5 не проживає в спірній квартирі, тому йому може бути виділена менша кімната, однак суд першої інстанції взяв до уваги рівність часток співвласників, а не фактичні обставини, які існують між співвласниками на час вирішення спору.

Вказує, що поза увагою суду залишилось планування квартири та вважає неправильним виділення двом співвласникам у користування двох кімнат площею 17,1 та 7,5 м.кв., оскільки такий порядок буде порушувати права її співвласника, а мамі в користування фактично перейде 24,6 м.кв.

Звертає увагу на неподання позивачами доказів неможливості поділу в натурі спірної квартири та обладнання її двома самостійними входами.

Вважає, що в місцевого суду не було визначених законодавством підстав для задоволення позову.

Вказує на неправильне стягнення з неї судових витрат в сумі 1409,6 грн., оскільки одна вимога залишена без розгляду, друга задоволена частково, тому до стягнення підлягає 704,8 грн./2, тобто 352,4 грн.

На підставі викладеного просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначають, що ОСОБА_2 безпідставно посилається на неврахування судом її інтересів та членів її сім'ї, як співвласника, оскільки вважають, що за їх рахунок вона намагається покращити свої житлові умови, хоч зі своєю сімє'ю в цій квартирі не зареєстрована, має інше житло (на відміну від ОСОБА_5), яке здає в найм та мають будинок в сусідньому районі.

Вказують, що не заслуговує на увагу посилання ОСОБА_2 про ненадання позивачами доказів про неможливість поділу спірної квартири. Вона розташована на шостому поверсі і якщо такі докази мала відповідачка, то зустрічного позову не заявляла.

Твердження відповідачки про можливість досудового врегулювання є безпідставним, оскільки такої домовленості внаслідок постійних конфліктів та неприязнених стосунків досягнути неможливо.

Відповідачка та члени її сім'ї користуються житлом в квартирі та комунальними послугами, які не оплачують. Поведінка сім'ї ОСОБА_2 та її особисто, стала причиною встановлення порядку користування квартирою.

Просять рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі. ОСОБА_2 пояснила суду, що в спірній квартирі проживає з чоловіком та двома дорослими дітьми з дня їх народження і житлової площі їй недостатньо. В гуртожитку поАДРЕСА_4 вони лиш зареєстровані і житла там, як і в іншому місці, не мають та не здають його в оренду. Брат ОСОБА_5 в спірній квартирі не проживає, а мама ОСОБА_4 одну з кімнат використовує як ательє.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представник адвокат Юшко С.І. підтримали позицію викладену в відзиві на апеляційну скаргу та просять її залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін. ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_2 не сплачує витрати на комунальні послуги, не прибирає в квартирі.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, визначаючи частки та встановлюючи порядок користування квартирою, суд першої інстанції виходив з рівності часток та прав співвласників щодо цього майна (квартири).

Такий висновок місцевого суду в цілому відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 04 червня 1999 року Першою Рівненською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-682, сторони по справі є співвласниками АДРЕСА_1.

Оскільки, співвласники не змогли дійти домовленості щодо користування квартирою, тому позивачі звернулись до суду з вимогою про визначення часток у спільному сумісному майні та встановлення порядку користування квартирою.

В місцевому суді сторони визнали, що частки кожного співвласника у спірній квартирі є рівними і становлять по 1/3 частини, а тому відповідно до ст. 357, 370 ЦК України та в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі належних та допустимих доказів, визначив, що частки позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та частка ОСОБА_8 становлять по 1/3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1

Щодо встановлення порядку користування спірною квартирою, то в цілому місцевим судом правильно вирішено спір, однак суд першої інстанції припустився помилки, щодо спільного користування балконом прилеглим до кімнати площею 12,4 м.кв..

Згідно з ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» , квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника ( учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Саме про це і заявлений позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Місцевий суд правильно зазначив, що житлова площа квартири становить 37 кв.м., частки співвласників, у праві спільної власності є рівними, а саме по 1/ 3 за кожним, тому кожному припадає по 12,3 кв.м. житлової площі ( 37 кв.м. житлової плошці : 1/3 частку = 12,3 кв.м.).

У квартирі наявні житлові кімнати площею 12, 4 м.кв., 17,1 та 7,5 м.кв..

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спільно в позові просили надати їм кімнати площею 7,5 м.кв., та 17,1 м.кв., що в загальному складає площу 24,6 м.кв та ідеально відповідає 1/3 частки кожного, а відповідачці кімнату площею 12,4 м.кв, що на 0,1 м.кв. більше ніж це випливає з належної їй 1/3 частки і місцевий суд обґрунтовано задовольнив ці вимоги, оскільки це відповідає їхнім часткам у праві спільної власності та не призводить до порушення прав ОСОБА_8 на володіння та користування тією частиною майна в натурі, яка відповідає її частці у спільній власності.

Відповідно місцевий суд дав правильну оцінку варіанту поділу квартири запропонованому ОСОБА_8 у відзиві на позов, як неприйнятний, оскільки він буде порушувати права інших співвласників та не буде відповідати їхнім часткам у праві спільної часткової власності.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що члени сім'ї ОСОБА_8 - її чоловік ОСОБА_9 та діти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не є власниками спірної квартири, тому порядок користування нею має визначатись лише між співвласниками, а доводи ОСОБА_8, про те, що суд має взяти до уваги її сімейний стан, не заслуговують на увагу, оскільки проживання ОСОБА_8 разом із чоловіком та дітьми у спірній квартирі не є підставою для виділення їй у користування кімнати « 3», площею 17,1 м.кв., оскільки це буде порушувати права власності на належну їм частку у майні інших співвласників.

Враховуючи характер планування квартири, наявність трьох ізольованих жилих кімнат, їх площу, суд першої інстанції дійшов висновку, що найбільш раціональним, доцільним і таким, що не порушує прав співвласників квартири буде встановлення порядку користування спірною квартирою, за яким виділив у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 жилу кімнату «3», площею, 17,1 м.кв., та жилу кімнату «4», площею 7,5 м.кв., ОСОБА_8 жилу кімнату «7», площею 12,4 м.кв. Підсобні приміщення «2» кухня, площею, 9,4 кв.м, «1» коридор, площею 8,3 м.кв., «5» ванна кімната, площею, 2,6 кв.м., «6» санвузол, площею, 1 м.кв., балкон-лоджію, вихід із кухні та балкон вихід з кімнати № 7 залишити у спільному користуванні.

Однак, при встановленні порядку користування квартирою, місцевий суд виходив з того, що балкон - лоджія, вихід на який з кухні та балкон, вхід на який з кімнати № 7 не підлягають виділенню в окреме користування співвласникам, оскільки є місцями загального користування.

Такий висновок не в повній мірі відповідає обставинам справи, оскільки виділена ОСОБА_2 житлова кімната не буде ізольованою, що поставить її в гірше положення ніж позивачів, які однак самі й просили суд про виділення відповідачці ОСОБА_2 позначеної на технічному плані кімнати № 7 площею 12,4 м.кв. та заскленого балкону на який вихід з цієї кімнати.

Тому в цій частині слід змінити рішення місцевого суду щодо порядку користування спірною квартирою.

Посилання апелянта на не проживання брата ОСОБА_5 в спірній квартирі та використовування мамою ОСОБА_4 одної з кімнат під ательє підтверджує лиш непрості відносини, які виникли між сторонами та не впливає на обсяг прав співвласників при вирішенні даного спору. В даному випадку спір про право власності тісно пов'язаний з житловими правами, оскільки предметом спору є житло і потреба відповідачки у житлі для забезпечення належних умов проживання її сім'ї не є визначальним у цьому спорі.

Посилання апелянта на неподання позивачами доказів неможливості поділу в натурі спірної квартири та обладнання її двома самостійними входами є надуманими з огляду на розташування спірної квартири на 6 поверсі багатоповерхового будинку. Крім того, слушно зазначено у відзиві позивачів, що якщо відповідачка вважає, що такий поділ можливий, то могла б надати такий висновок чи заявити зустрічний позов.

Щодо стягнення судового збору, то його розмір також слід змінити.

Місцевим судом вимога про визначення часток сторін у спільному майні задоволена повністю, а вимога про встановлення порядку користування частково, тому до стягнення з ОСОБА_2 на відшкодування сплаченого судового збору на користь ОСОБА_4 підлягає 704,8 грн. та 352,4 грн., що разом становить 1057,6 грн.

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила 2114,4 грн. Оскільки її апеляційна скарга задоволена частково, то на відшкодування сплаченого нею судового збору слід стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на її користь 1057,6 грн., тобто по 528,6 грн. з кожного.

За таких обставин, місцевий суд не в повній мірі дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, не всі його висновки відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до зміни відповідно до заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2018 року змінити в частині розподілу судових витрат та залишення у спільному користуванні балкона з виходом з кімнати № 7 та зазначений балкон виділити у користування ОСОБА_2, виключивши його із спільного користування.

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції з 1409, 60 грн. до 1057,6 грн.

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції стягнути ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 частину сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги по 528,6 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2018 року.

Головуючий С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С.Шимків