АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/308/19Головуючий у 1-й інстанції Марцішевська О.М. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
Категорія: на ухвалу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач Фетісової Т.Л.

судді Пономаренко В.В., Гончар Н.І.

секретар Попова М.В.

учасники справи:

стягувач (скаржник) - ОСОБА_3,

боржники - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу стягувача на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 19.12.2018 (постановлену о 14 год. 59 хв. у залі судових засідань Соснівського районного суду, повний текст складено 22.12.2018, суддя в суді першої інстанції - Марцішевська О.М.) про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, :

в с т а н о в и в :

29.10.2018 до суду звернулися заявники (боржники у виконавчому провадженні) ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 із заявою про визнання виконавчих листів, виданих Соснівським районним судом м. Черкаси 27.03.2014 у справі №2-53/11, такими, що не підлягають виконанню; зобов'язання Соснівського ВДВС м. Черкаси ГТУ юстиції у Черкаській області закрити виконавче провадження стосовно заявників та повернути виконавчі листи без виконання; зобов'язання Соснівського ВДВС припинити всі виконавчі дії до вирішення даної заяви.

В обґрунтування заяви вказано, що заочним рішенням Соснівського районного суду від 06.09.2011, яке набрало законної сили 13.03.2014, зобов'язано заявників (як відповідачів) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку позивача ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 шляхом знесення гаражу. На виконання вказаного судового рішення видано виконавчі листи від 27.03.2014.

Однак рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.12.2016, яке набрало законної сили 15.03.2017 після перегляду в апеляційному порядку, у цивільній справі №2-305/15 визнано недійсним рішення Черкаської міської ради №8-149 від 12.05.2005 в частині передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3, скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 11.08.2005, виданий на ім'я ОСОБА_3

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90337199 від 22.06.2017 право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку у АДРЕСА_1 скасоване.

Отже право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, на захист якого видані відповідні виконавчі листи, наразі відсутнє, що виключає його захист. Рішеннями судів трьох інстанцій у цивільній справі №2-305/15 встановлено, що при передачі ОСОБА_3 в приватну власність земельної ділянки було необгрунтовано приєднано до її земельної ділянки і частину прибудинкової земельної ділянки будинку АДРЕСА_2 На даний момент відсутнє самовільне зайняття земельної ділянки заявниками. Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи експерта ЧВ КНДІСЕ ОСОБА_8 №69/15-23, 380/15-23 від 21.05.2015, кадастрового плану, виконаного Черкаським міськрайонним виробничим відділом Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» межа між земельними ділянками №№178, 180 по вул. Грушевського проходить між точками 1 - 5, отже спірний гараж розташований на земельній ділянці, яка перебуває в користуванні ОСББ «Котовського-178», тобто зносу цей гараж на підставі рішення Соснівського районного суду від 06.09.2011 не підлягає.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.12.2016 у цивільній справі №2-305/15 обов'язок боржника звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом знесення гаражу, припинено у зв'язку з чим виконавчі листи до виконання не підлягають.

ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не можуть бути боржниками в даній справі та учасниками виконавчого провадження, оскільки провадження в справі Соснівського районного суду №2-53-2011 стосовно них закрите за відмовою від позову згідно ухвали Соснівського районного суду від 03.12.2008.

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 19.12.2018 вищевказану заяву задоволено та визнано такими, що не підлягають до виконання виконавчі листи, видані Соснівським районним судом м. Черкаси 27.03.2014 у справі №2-53/11 про зобов'язання ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом знесення гаражу, який розташований на земельній ділянці. При цьому суд виходив з того, що обов'язок боржників щодо виконання судового рішення припинився внаслідок припинення суб'єктивного права стягувача, на захист якого це рішення винесено з видачею відповідних виконавчих листів, а саме: внаслідок припинення права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку за вищевказаною адресою на підставі рішення суду, винесеного у цивільній справі за № 2-305/15.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, стягувач ОСОБА_3 подала 08.10.2019 через відділення поштового зв'язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність висновків суду та порушення норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволення заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню. В обґрунтування вказано на те, що виконавче провадження у зв'язку зі скасуванням судового рішення, на підставі якого воно здійснюється, має бути закінчене, що перешкоджає визнанню виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню (правовий висновок ВС у справі №755/15479/14-ц від 16.01.2018). Перелік підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є вичерпним, що слідує з визначення нормами матеріального права поняття «зобов'язання». Питання про наявність у скаржника права власності на майно не може вирішуватися при розгляді заяви боржників у цій справі, отже суд вийшов за межі поданої заяви та фактично здійснив перегляд заочного рішення, на виконання якого видано виконавчі листи.

У відзиві на апеляційну скаргу заявники просили суд відхилити доводи апеляційної скарги, а судове рішення залишити без змін, оскільки вважають його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що заочним рішенням Соснівського районного суду від 06.09.2011 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов'язано відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку у АДРЕСА_1 що належить позивачу, шляхом знесення гаражу, який розташований на земельній ділянці за рахунок відповідачів.

Вказане судове рішення набрало законної сили 13.03.2014 і звернуте до виконання на підставі виконавчих листів від 27.03.2014. Ухвалою Соснівського районного суду від 16.08.2016 виправлено описку в рішенні Соснівського районного суду від 06.09.2011 в частині написання прізвищ відповідачів. Внесені також виправлення в написання прізвищ у виконавчих документах.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.12.2016 у цивільній справі №2-305/15 частково задоволено позов ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 до ОСОБА_3, Черкаської міської ради та визнано недійсним рішення Черкаської міської ради №8-149 від 12.05.2005 в частині передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3, скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 11.08.2005, виданий на ім'я ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15.03.2017 рішення Соснівського районного суду залишене без змін. Постановою Верховного Суду від 11.04.2018 судові рішення у справі залишені в силі.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90337199 від 22.06.2017 право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку у АДРЕСА_1 скасоване.

У березні 2017 року відповідачі звернулись до суду із заявою про перегляд рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.9.2011 за нововиявленими обставинами. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.07.2017, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 31.07.2017 та постановою Верховного Суду від 20.09.2018, вказану заяву відповідачів залишено без задоволення, оскільки на момент постановлення судового рішення від 06.09.2011, про перегляд якого порушено питання, не існували обставини, встановлені судом пізніше (у 2016 році).

Такими є фактичні обставини у справі. Боржники, посилаючись на них, порушують питання про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Вказане питання має наступне правове регулювання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Із вказаного слідує, що здійснення виконавчого провадження має на меті забезпечити реальне виконання, зокрема, судових рішень з тим, щоб забезпечити захист прав, свобод чи інтересів, осіб, на користь яких ці рішення винесено.

Апеляційний суд враховує, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.12.2016, яке набрало законної сили, констатовано відсутність у стягувача ОСОБА_3 прав на земельну ділянку у АДРЕСА_1, для усунення перешкод в користуванні якою боржників зобов'язано вчинити дії по знесенню гаража, які є предметом даного виконавчого провадження.

Отже вести мову про те, що здійснення виконавчого провадження за наведених обставин переслідуватиме законну мету, підстав немає, адже у судовому порядку встановлена відсутність у стягувача прав на майно, захист яких здійснюється у виконавчому провадженню.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання відповідних виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, на підставі положень ст.432 ЦПК України, оскільки відсутнє порушення прав особи-стягувача, яке може бути усунуте у ході здійснення виконавчого провадження щодо виконання заочного рішення Соснівського районного суду від 06.09.2011.

Апеляційний суд звертає увагу скаржника на те, що право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. З матеріалів справи вбачається, що в інший спосіб, ніж визнати виконавчі документи такими, що не підлягають виконанню, ефективно захистити своє право на майно (гараж) боржники не можуть, оскільки наявні виконавчі документи, які їх зобов'язують це майно знищити для того, щоб захистити право стягувача (яке, як зазначалося вище, їй не належить).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту. Отже застосований судом спосіб захисту прав боржників у виконавчому провадженні має досягнути поставленої мети - забезпечити реалізацію особою свого законного права.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що виконавче провадження у зв'язку зі скасуванням судового рішення, на підставі якого воно здійснюється, має бути закінчене, що перешкоджає визнанню виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню (правовий висновок ВС у справі №755/15479/14-ц від 16.01.2018), адже вказаний правовий висновок застосовується за інших фактичних обставин - скасування судового рішення, на виконання якого видано виконавчі листи. А в даній справі таке рішення є чинним, попри те, що наявне інше рішення суду про відсутність у позивача прав, які є предметом захисту за судовим рішенням на виконання якого видано відповідні виконавчі документи.

Також не можна погодитися з доводами скаржника про те, що перелік підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є вичерпним, що слідує з визначення нормами матеріального права поняття «зобов'язання» та підстав для його припинення, оскільки ст.432 ЦПК України, яка регламентує визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, передбачає, що можуть існувати інші (тобто такі, що не наведені у диспозиції цієї статті) причини, за яких виконавчі документи не підлягають виконанню. Скаржнику слід врахувати, що п.5 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено однією з підстав закінчення здійснення виконавчого провадження визнання судом виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Апеляційний суд оцінює критично доводи скаржника про те, що питання про наявність у неї права власності на майно не може вирішуватися при розгляді заяви боржників у цій справі, отже суд вийшов за межі поданої заяви та фактично здійснив перегляд заочного рішення, на виконання якого видано виконавчі листи, адже відсутність прав у стягувача щодо майна встановлена при розгляді іншої цивільної справи (рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.12.2016) та не перевіряється у даному випадку, які і не здійснюється перегляд заочного рішення, на виконання якого видано відповідні виконавчі документи.

Натомість предметом судового розгляду є вирішення питання про наявність підстав для визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 19.12.2018 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню у даній справі слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 19.12.2018 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 20.02.2019 року.

Суддя-доповідач

Судді