КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/5623/19 Головуючий у І інстанції Марфін Н.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років, -

У С Т А Н О В И В:

у квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що з 22 лютого 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю.

За рішенням суду позивач отримує аліменти від відповідача на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно.

Просила суд, посилаючись на положення частини 2 статті 84 СК України, стягнути з відповідача аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 2007 (дві тисячі сім) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 04 квітня 2019 року і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту встановлення обставин, що мають значення по справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимоги.

Зокрема, серед доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції належним чином не перевірив обставин проживання дитини разом із матір`ю, оскільки вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б це підтверджували. Також, вважає неправильними та такими, що зроблені без належної оцінки доказів, висновки суду щодо наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання матері дитини. Крім того, звертає увагу суду апеляційної інстанції на допущені місцевим судом порушення норм процесуального права, у зв`язку з відмовою в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін та допиті відповідача у якості свідка.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.11.2019 року відкрите апеляційне провадження у даній справі.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому статтею 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Ухвалою від 16 грудня 2019 року апеляційним судом призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

18 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав заяви про відвід головуючому судді у зв`язку з неповідомленням його про дату і час судового засідання.

Ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року визнано заявлени ОСОБА_1 відвід головуючому - судді Таргоній Д.О. необґрунтованим та передано заяви для розгляду судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, в порядку, встановленому частиною 1 статті 33 ЦПК України.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду Левенця Б.Б. від 24 грудня 2019 року в задоволенні заяв ОСОБА_1 про відвід головуючого - судді Таргоній Д.О. відмовлено.

19 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав клопотання про вирішення справи в судовому засіданні з викликом та за участі сторін і про допит сторони у якості свідка.

Ознайомившись з доводами клопотання та вивчивши обставини справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення його без задоволення, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів, якими сторони обґрунтовували свої позиції щодо заявленого позову, в тому числі у відзиві на позовну заяву та у відповіді на такий відзив.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду має бути залишене без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 22.02.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 3).

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько дитини - ОСОБА_1 , мати дитини - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з 20.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-9).

У зазначеному рішенні, зокрема, вказано: «Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір`ю за місцем її проживання, між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, відповідач у добровільному порядку перераховує позивачу кошти на утримання дитини, однак відмовляється у добровільному порядку надавати визначену позивачем матеріальну допомогу на утримання дитини, яка проживає разом із позивачем та, відповідно, перебуває на утриманні позивача…».

Відповідачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування квартири від 15.03.2016 року (а.с. 67).

ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 68).

За змістом листа начальника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № від 11.05.2019 року, спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї спільно з спеціалістами Дніпровського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді було проведено обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_3 , де на даний час проживає ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 В квартирі створено належні умови для проживання та розвитку дитини (а.с. 69).

Зі змісту копії Акту оцінки потреб сім`ї/особи від 06.03.2012 року та висновку до нього вбачається, що позивачка ОСОБА_2 , разом зі своєю донькою ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 149-154).

Вказану квартиру позивачка винаймає у гр. ОСОБА_6 , що підтверджується копією договору оренди житлового приміщення від 08.03.2019 року (а.с. 146-148).

За даними Книги обліку доходів, що надана суду стороною відповідача, останній за період січень-травень 2019 року отримав дохід у розмірі 55187,78 грн. (а.с. 70-74).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №58429352, станом на 26.04.2019 року відповідач не має заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини (а.с. 75).

На підтвердження своїх видатків за період січень-травень 2019 року відповідач надав суду копії квитанцій (а.с. 76-104) та здійснивши розрахунок своїх витрат зазначає, що з суми 55000,00 грн. його витрати складають 31587,70 грн., тому на особисте існування залишається 23412,30 грн., тобто 4682,46 грн. на місяць.

Також відповідачем надано товарні чеки та квитанції на підтвердження здійснення додаткових витрат (а.с. 105-107). Однак, ці документи частково не читабельні, а інші стосуються купівлі іграшок та дитячого приладдя, натомість предмет спору полягає у стягненні утримання на дружину до досягнення дитиною 3-х років, а не на утримання самої дитини. Отже, такі документи не мають характеру доказів за відповідним предметом спору.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль LEXUS RX 270 належить ОСОБА_7 , а не відповідачу у справі (а.с. 108).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка має право на утримання від колишнього чоловіка до досягнення їх спільною дитиною трьох років, оскільки дитина проживає разом з нею та не досягла віку трьох років. Вирішуючи питання про те чи має відповідач можливість надавати матеріальну допомогу колишній дружині до досягнення дитиною трьох років, місцевий суд, оцінивши посилання та докази обох сторін, встановив наявність у відповідача такої можливості, враховуючи законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, судом враховано, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, перебуває у працездатному віці, має змогу працювати, отримувати дохід та надавати матеріальну допомогу на утримання матері своєї дитини. Будь-яких даних про незадовільний стан здоров`я самого відповідача, наявності у платника аліментів інших утриманців, чи наявності стягнення по будь-яким іншим виконавчим документам не встановлено. Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції виходив з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на час прийняття рішення у справі, тобто 2007,00 грн.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Дружина, з якою проживає дитина має таке право незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, однак за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч.1, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту апеляційної скарги відповідач не надав суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції, як щодо встановлених обставин проживання дитини із матір`ю, так і щодо можливості надавати матеріальну допомогу матері дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, судом апеляційної інстанції перевіряються правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в частині задоволених позовних вимог. Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на дружину не переглядається судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко

С.А. Голуб