Ухвала

Іменем України

01 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 200/5829/13-ц

провадження № 61-2367ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В.І., розглянув касаційну скаргу Дніпровської міської ради на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року в складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Свистунової О. В., у справі за заявою Дніпровської міської ради, заінтересована особа - реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року Дніпровська міська рада звернулася із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Позовна заява мотивована тим, що територіальна громада міста Дніпропетровська в особі Дніпровської міської ради є власником об'єктів, зокрема, і нерухомого майна, однак не має на них правовстановлюючих документів. Це перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню цим майном. У даний час виникає необхідність у реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які зазначені у Переліках (розділи І ХІІІ), що додаються до рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 27 листопада 1991 року № 46 (зі змінами та доповненнями). Однак заявник не може реалізувати це право у зв'язку з тим, що на момент виникнення у територіальної громади права власності та у подальшому не отримувалися правовстановлюючі документи від уповноважених органів на підтвердження права власності; а також до реєстраційної служби для реєстрації права комунальної власності підлягають поданню документи, яких у заявника немає та відсутня можливість одержати або відновити такі документи. Дніпровська міська рада просила суд встановити факт, що має юридичне значення, у зв'язку з необхідністю реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровськавід 14 травня 2013 року заяву Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено. Встановлено факт належності на підставі рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 27 листопада 1991 року №46 «Про комунальну власність Дніпропетровської міської Ради народних депутатів» (зі змінами та доповненнями), з переліками (розділи І ХІІІ) до нього, територіальній громаді міста Дніпропетровська в особі Дніпровської міської ради об'єктів, зазначених у переліках (розділи І ХІІІ), що додаються до рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 27 листопада 1991 року № 46 (зі змінами та доповненнями).

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційну скаргу подала ОСОБА_4, яка не брала участі у справі та не була залучена як заінтересована особа. Вказувала, що встановлення факту, що має юридичне значення, порушує її права та інтереси, а саме: право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 липня 2018 року клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2013 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2013 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 14 травня 2013 року скасовано. Заяву Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська поданий позов першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: ТОВ «РЕГІОНІНВЕСТГРУПП», КВЖРЕП Ленінського району, про витребування майна. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач надав до суду оскаржене рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2013 року у справі № 200/5829/13-ц. Визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов'язане з наступним вирішенням спору про право. Суд першої інстанції, не зважаючи на прямі норми процесуального законодавства, на наявність спору про право, на неповне коло заінтересованих осіб, ухвалив рішення, яким задовольнив заяву Дніпропетровської міської ради. Оскільки не було підстав для розгляду заяви про встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження, то така заява підлягала залишенню без розгляду.

25 січня 2019 року Дніпровська міська рада засобами поштового зв'язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції не в повній мірі враховано фактичні обставини, що мають значення для справи. Зокрема, суд не звернув уваги на те, що на момент подачі заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, і ухвалення рішення судом першої інстанції спору про право не було, оскільки ОСОБА_4 зареєструвала право власності на нежиле приміщення лише 31 липня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу. Апеляційний суд зробив помилковий висновок про те, що юридична особа не має права звертатися до суду із заявою в порядку окремого провадження. Крім того, апеляційний суд безпідставно відкрив апеляційне провадження, адже апеляційна скарга ОСОБА_4 подана з пропуском процесуального строку після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 234 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення частини першої статті 234 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Згідно з частиною шостою статті 235 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Встановивши наявність спору про право, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про скасування рішення суду першої інстанції та залишення заяви Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду.

Аргумент касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно відкрив апеляційне провадження, адже апеляційна скарга ОСОБА_4 подана з пропуском процесуального строку, необґрунтований.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 727/6552/15-ц зроблено висновок, що «оскільки апеляційним судом розглянуто в апеляційному порядку спір по суті та ухвалено у справі нове рішення суду про задоволення позовних вимог без попереднього вирішення питання про поновлення пропущеного позивачем строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції яке набрало законної сили, чим порушено вимоги процесуального законодавства України, принцип правової визначеності та права відповідача у справі на справедливий судовий розгляд за пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З цих підстав оспорюване в касаційному порядку рішення апеляційного суду вважати законним і обґрунтованим не можна».

Аналіз змісту ухвали Дніпровського апеляційного суду від 02 липня 2018 року свідчить, що суд розглянув клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та поновив строк, вказавши підстави його поновлення.

Помилкова вказівка апеляційного суду про те, що заявником в окремому провадженні може бути виключно фізична особа, якою Дніпровська міська рада не є, не вплинула на прийняття правильного по суті та законного рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року у справі за заявою Дніпровської міської ради, заінтересована особа - реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель