Єдиний унікальний номер справи 484/2073/15-ц
Провадження № 22-ц/812/2099/19 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 грудня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4 рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області, яке ухвалене 10 листопада 2016 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Баранкевич В.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

05 листопада 2015 року ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики, який обґрунтовував наступним.

17 листопада 2012 року між ним та ОСОБА_6 було укладено усний договір позики, за яким він передав останньому 15 000 доларів США під 4,5% на місяць, зі строком повернення 17 вересня 2013 року, що підтверджується розпискою позичальника.

24 січня 2013 року, 27 березня 2013 року та 11 квітня 2013 року між позивачем та ОСОБА_6 були укладені ще 3 договори позики, відповідно до яких, ОСОБА_1 передав ОСОБА_6 відповідно 6 000 доларів США, 5 000 доларів США та 4 000 долари США під 5% на місяць, зі строком повернення за двома першими договорами - до 1 серпня 2013 року та до 11 липня 2013 року - за останнім договором.

Посилаючись на те, що станом на 2015 рік, ОСОБА_6 борг по жодному договору не повернув та на те, що на час укладення договорів позики він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , а відтак, згідно положень ч. 3 ст. 61 та ч. 2 ст. 65 СК України обов`язки за вищевказаними договорами позики поширюються на обох з подружжя, позивач просив стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в солідарному порядку 1 819 970 гривень 36 копійок боргу за договорами позики.

20 листопада 2015 року та 03 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявами про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що належать відповідачам і знаходяться у них чи в інших осіб (банках України).

Ухвалами Новоодеського районного суду Миколаївської області від 04 та 16 грудня 2015 року заяви задоволено. Накладено арешт на майно відповідачів.

Між тим, як виявилося пізніше, і, про що позивач не знав, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2015 року провадження у справі було зупинено до визначення правонаступників померлого.

07 липня 2016 року ухвалою того ж суду, в якості правонаступників померлого ОСОБА_6 , залучено його спадкоємців - доньку ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 .

В подальшому, позивач збільшив свої позовні вимоги та кінцево просив стягнути на свою користь в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 борг за договорами позики у сумі 1 964 543 гривні 41 копійку та судовий збір.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2016 року, описка в якому виправлена ухвалою того ж суду від 19 грудня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 982 271 гривень 70 копійок боргу за договором позики, з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 491 135 грн. 85 коп. с кожного та розподілені судові витрати.

Ухвалою цього ж суду від 19 грудня 2016 року виправлено описку у судовому рішенні з зазначенням про те, що стягнення сум зі спадкоємців, відбувається в межах вартості майна одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_6 .

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2016 року, в частині позовних вимог до ОСОБА_3 скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу відмовлено.

Рішення суду в частині позовних вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 змінено, стягнуто з них по 626 791 гривень 50 копійок, в межах вартості частки у майні, одержаному у спадщину, а саме: земельних ділянок, площею 5,3798 га, 12,78 га, 5,3798 га, 5,2300 га, 10,4600 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Воронцівської сільради Новоодеського району Миколаївської області та змінено в частині розподілу судових витрат.

14 квітня 2017 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , подала на вищезазначені рішення касаційну скаргу, в якій просила їх скасувати та відмовити в задоволені позовних вимог щодо стягнення боргу з її дочки ОСОБА_4 .

Постановою Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року, касаційну скаргу задоволено частково. Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2017 року, в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 , про стягнення боргу скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , призначено до судового розгляду.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду І інстанції, в частині, що переглядається - скасувати, оскільки суд не повно і не всебічно з`ясувавши обставин, дійшов помилкових висновків, що не відповідають діючим нормам законодавства та прийняти постанову, про часткове задоволення позову до правонаступників ОСОБА_6 .

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що кошти, отримані у борг позичальником ОСОБА_6 витрачені в інтересах сім`ї, а тому відповідач ОСОБА_3 , як дружина померлого, повинна повернути половину боргу, а діти позичальника, як спадкоємці, на думку суду, повинні повернути іншу половину боргу у рівних частках, але в межах вартості спадкового майна.

Рішенням судової плати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2017 року, рішення суду 1 інстанції, в частині позовних вимог до ОСОБА_3 скасовано і ухвалено нове рішення - про відмову у вимозі до неї.

В цій частині назване рішення апеляційної інстанції набрало законної сили, а тому у даному судовому засіданні, рішення переглядається лише щодо вимог до ОСОБА_4 , в інтересах якої діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 , з яких і слід стягнути борг.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду не погоджується з встановленими судом 1 інстанції обставинами та правовідносинами, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає не вірними, не обґрунтованими й не законними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами апеляційної та касаційної інстанцій, 17 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено усний договір позики, за яким він передав останньому 15 000 доларів США під 4,5% на місяць, зі строком повернення 17 вересня 2013 року. Крім цього, 24 січня 2013 року, 27 березня 2013 року та 11 квітня 2013 року між позивачем та ОСОБА_6 були укладені договори позики, відповідно до яких ОСОБА_1 передав ОСОБА_6 . відповідно 6 000 доларів США, 5 000 доларів США та 4 000 долари США під 5% на місяць зі строком повернення за двома першими договорами до 1 серпня 2013 року та до 11 липня 2013 року за останнім договором, що підтверджується складеними у письмовій формі розписками (т.1 а.с. 5, 6, 7, 8).

Оскільки станом на 2015 рік, ОСОБА_6 борг по жодному договору і відсотки за користування позиченими грошима, що становить 1 819 970 гривень 36 копійок, не повернув, ОСОБА_1 звернувся до позичальника в судовому порядку про стягнення зазначених коштів.

Відповідно до копії актового запису, відповідач ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (т.1а.с.53), у зв`язку з чим, ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2016 року, в якості його правонаступників залучено спадкоємців померлого - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 103).

ОСОБА_3 до кола спадкоємців не входить, оскільки відповідно до рішення Новоодеського районного суду від 15 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, шлюб між подружжям було розірвано (т. 3 а.с. - 72).

З копії спадкової справи №253/2015, яка заведена 17 листопада 2015 року Новоодеською державною нотаріальною конторою до майна померлого ОСОБА_6 , вбачається, що заяви про прийняття спадщини подали дружина ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 (т.1 а.с. 65-67).

В подальшому, 27 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори з заявою про відкликання вищезазначеної заяви № 557 про прийняття спадщини після смерті чоловіка, та наступною заявою відмовилася від прийняття спадщини по закону на користь дочки ОСОБА_4 (т.1 а.с.68, 69).

Проте, з вказаної вище причини, заяви ОСОБА_3 правового значення не мали, і борг ОСОБА_6 , в межах спадкового майна та в рівних частках, по Ѕ частці, підлягав поверненню його дітьми - відповідачами по справі.

ОСОБА_5 позов визнав, в той час, як ОСОБА_4 його заперечила, мотивуючи це - порушенням строків звернення позивачем з позовом до правонаступника (т. 1 а.с. - 106).

Проте, згідно висновку суду 1 інстанції, з яким, погодилися апеляційна та касаційна інстанції, названий строк не порушено і ця обставина є преюдиційною, а тому вказане заперечення ОСОБА_4 не може братися до уваги і борг спадкодавця слід стягнути порівну з обох дітей.

Згідно до названих рішень, до складу спадкового майна ОСОБА_6 входять:

- земельна ділянка площею 5,3798 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воронцівської сільради Новоодеського району Миколаївської області, грошова оцінка якої згідно звіту про експертну грошову (оціночну) вартість від 6 лютого 2017 року складає 172 920 грн. (т. 2 а.с. 58-81);

- земельна ділянка площею 12,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воронцівської сільради Новоодеського району Миколаївської області, грошова оцінка якої згідно звіту про експертну грошову (оціночну) вартість від 6 лютого 2017 року складає 403 489 грн. (т. 2 а.с.82-94);

- земельна ділянка площею 5,4998 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воронцівської сільради Новоодеського району Миколаївської області, грошова оцінка якої згідно звіту про експертну грошову (оціночну) вартість від 6 лютого 2017 року складає 176 630 грн. (т. 2 а.с.95-118);

- земельна ділянка площею 5,2300 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воронцівської сільради Новоодеського району Миколаївської області, грошова оцінка якої згідно звіту про експертну грошову (оціночну) вартість від 14 лютого 2017 року складає 168 369 грн. (т. 2 а.с.120-149);

- земельна ділянка площею 10,4600 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воронцівської сільради Новоодеського району Миколаївської області, грошова оцінка якої згідно звіту про експертну грошову (оціночну) вартість від 14 лютого 2017 року складає 332 175 грн. (т. 2 а.с.150-179);

Загальна вартість названого майна визначеного - 1 253 583 гривні, і саме вказаною сумою обмежується відповідальність відповідачів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

На час смерті позичальника ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) його борг перед ОСОБА_1 становив:

За договором позики від 17 листопада 2012 року, розмір боргу становив 21 765,76 долари США, який складається з:

- основного боргу - 15 000 доларів США;

- процентів за користування позикою у розмірі 4,5% на міс. на строк кредитування

10 міс. (по 17.09.2013) зазначені у розписці, 15000 х 4,5% на міс. = 675х12:365= 22,19 дол. на день х 305 днів (45 днів у 2012 році+260 днів у 2013 році) = 6 765,76 доларів США.

За договором позики від 27 березня 2013 року розмір боргу становив: 7213,15 доларів США, який складається з:

-основного боргу - 6 000 доларів США;

-процентів за користування позикою у розмірі 5% на міс. на строк до 01.08.2013 р. (123 дня), 6 000 х 5% на міс. = 300х12:365= 9,86 дол. на день х 123 дні = 1213,15 доларів США.

За договором позики від 24 січня 2013 року розмір боргу становив: доларів США, який складається з:

- основного боргу - 5 000 доларів США ;

- процентів за користування позикою у розмірі 5% на міс. на строк до 01.08.2013 (190 днів), 5000 х 5% на міс. = 250х12:365=8,21 дол. на день х 190 днів=1561,64 доларів США.

За договором позики від 11 квітня 2013 року розмір боргу становив доларів США, який складається з:

- основного боргу - 4 000 доларів США;

- процентів за користування позикою у розмірі 5% на міс. на строк до 11.07.2013 (92 дні), 4000 х 5% на міс. = 200 х 12:365=6,57 дол. на день х 92 дні = 604,93 доларів США.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили, що позика та нараховані проценти повинні бути повернуті позичальником за договорами позики від 24 січня 2013 року, 27 березня 2013 року до 01 серпня 2013 року та за договором від 11 квітня 2013 року до 11 липня 2013 року.

Відповідно, починаючи з 02 серпня 2013 року та з 12 липня 2013 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики, у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказане свідчить, що позикодавець не вправі нараховувати проценти за користування позикою після закінчення строку повернення позики, а саме після 01 серпня 2013 року за договорами позики від 24 січня 2013 року, 27 березня 2013 року та після 11 липня 2013 року за договором позики від 11 квітня 2013 року.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.1282 ЦК України та вартість майна одержаного спадкоємцями у спадщину, розмір боргу кожного із спадкоємців, з врахуванням частки кожного у спадщині (1/2 частина), з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , на користь позивача, підлягає стягненню борг у розмірі 40 145,48 доларів США, з яких: 30 000 доларів США - борг по розпискам та 10 145,48 доларів США борг за процентами - станом на дати закінчення договорів, що за курсом НБУ (24,91) еквівалентно 1 000 023 гривні 90 копійок (один мільйон двадцять три гривні 90 копійок), в межах часток в успадкованому майні, тобто по 500 011 гривень 95 копійок (п`ятсот тисяч одинадцять гривень 95 копійок) з кожного.

Відповідно до звітів про оцінку земельних ділянок, загальна вартість спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_6 становить 1 253 583 гривень, що перевищує розмір боргу, який позивач просить стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

За такого, рішення суду, в частині стягнення з спадкоємців на користь ОСОБА_1 боргу слід змінити, стягнувши з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по 500 011 гривень 95 копійок (п`ятсот тисяч одинадцять гривень 95 копійок) з кожного в межах вартості частки у майні, одержаному у спадщину, а саме: земельних ділянок, площею 5,3798 га, 12,78 га, 5,3798 га, 5,2300 га, 10,4600 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Воронцівської сільради Новоодеського району Миколаївської області.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2016 року, в частині розподілу судових витрат за вимогами до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 скасувати, та прийняти постанову, якою стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 910 гривень судового збору з кожного.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь держави по 2 135 гривень, з кожного.

Рішення суду апеляційної інстанції, в частині відмови в задоволені вимог позивача до ОСОБА_3 , Верховним Судом не переглядалось, оскільки сторонами не оскаржувалося, а тому рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2017 року в цій частині є чинним.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2016 року, в частині позовних вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - змінити.

Розмір грошових сум, належних до стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , зменшити з 626 791 гривні 50 копійок до 500 011 гривень 19 копійок (п`ятсот тисяч одинадцять гривень 19 копійок) з кожного, в межах вартості їх часток в успадкованому майні.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2016 року в частині розподілу судових витрат за вимогами до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 скасувати, та прийняти постанову, якою стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 910 гривень судового збору з кожного.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь держави по 2 135 гривень, з кожного.

Назване рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області в частині вирішення вимог до ОСОБА_3 даною колегією апеляційної інстанції не переглядалось, у зв`язку з чим не вирішувалися по новому питання про розподіл судових витрат щодо неї.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: О.І.Галущенко

Т.В.Серебрякова

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року.