Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 415/5898/17
Провадження № 22-ц/810/152/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

за участю секретаря

учасники справи: Сінько А.І.

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 08 червня 2018 року,ухваленого Лисичанським міським судом у складі: судді Фастовця В.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі позивач - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що між ним та ОСОБА_2 11 лютого 2007 року було укладено договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом позичальник у заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ pages/70/, складає договір між сторонами.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, ухиляється від зобов`язання щодо погашення заборгованості, унаслідок чого станом на 30.06.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 52621 грн. 44 коп., з яких: 3712 грн. 85 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 42526 грн.62 коп. - проценти за користування кредитними коштами, та нарахованих за порушення умов кредитного договору 3400 грн. - пені та комісії, а також 500 грн. - штрафу (фіксована частина) та 2481.97 грн. штрафу (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.02.2007 року та судові витрати.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 08 червня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу на нього, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити по справі нове рішення яким задовольнити позов.

Скаржник не погоджується з висновком суду про недоведеність факту укладення кредитного договору і відсутності підписа відповідача під умовами кредитування та мотивовує скаргу тим, що кредитний договір укладений між банком та відповідачем письмово, що підтверджується анкетою -заявою, яка містить підпис відповідача, та під час підписання заяви останній ознайомився з Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку щодо умов кредитування. Представник банку вказує на те, що в заяві вказаний розмір процентної ставки за користування кредитом у розмірі 3% на місяць, та 36% щорічно і ОСОБА_2 під час укладення договору знав про умови кредитування, зокрема про розмір процентної ставки.

Також представник банку зазначає, що 11 лютого 2007 року відповідач отримав платіжні картки № НОМЕР_1 зі строком її дії по 01/09, № НОМЕР_2 з терміном дії до 05/12 та останню картку № НОМЕР_3 строк її дії до останнього дня листопада 2015 року та надав виписку за основною картою № НОМЕР_1 за період з 11.02.2007 року по 30.06.2017 року.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Від представника позивача надійшла письмова заява про слухання справи за його відсутності, апеляційну скаргу скажник підтримав, просив її задовольнити.

Що стосується відповідача ОСОБА_2 , його місце проживання згідно повідомлення Управління адмінпослуг Лисичанської міськради Луганської області, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Апеляційним судом також було зроблено запит до Управління ДМС у Луганській області, на що отримано відповідь, місце проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1( а.155).

ОСОБА_2 не значиться (а.с. 174), як відсутні про нього відомості як про застраховану особу в Головному Управлінні Пенсійного Фонду України в Луганській області (а.с. 158).

Всі судові повідомлення про розгляд справи повертаються до суду із відміткою пошти, «за закінченням терміну зберігання», «інші причини, що не дали змоги вручити поштове відправлення».

У зв`язку із наведеним у відповідності до вимог п. 11 ст. 128 ЦПК України судом розміщено оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України на 02 квітня 2019 року, 24 вересня 2019 року (а.с. 158, 188).

Крім того, судом вжиті всі заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи за його місцем реєстрації.

Наведене свідчить про вжиття судом всіх можливих заходів щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Тому з урахуванням тривалості провадження по теперішній справі - перебування в провадженні суду понад 6 місяців, і з урахуванням строку зупинення провадження у справі загалом понад 3 місяці, з метою дотримання гарантованого позивачу як стороні цього провадження права на розгляд його справи впродовж розумного строку, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2007 року ОСОБА_2 підписав заяву про отримання кредиту, в якій вказано, що він бажає оформити картку «Універсальну» та розмір процентної ставки за користування кредитом становить 3% щомісячно при цьому, ознайомившись та погодившись із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» у публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк», які були надані йому у письмовому вигляді, надавши свою згоду, що заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають договір, укладений між ним та позивачем, про що свідчить його підпис на вказаній заяві (а.с.8 на звороті).

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Анкета - заява про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» ОСОБА_2 , в якій містяться тарифи банку (базова відсоткова ставка в місяць 3%, підписана 11.02.2007 року.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Отже, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Таким чином, 11.02.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило найменування на ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 було укладено договір б/н, в якому сторони погодили кредитний ліміт.

Відповідно до анкети-заяви відповідачем відсоткова ставка за користування кредитними коштами встановлена у розмірі 3% щомісячно, Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.

На підставі вищевказаної заяви відповідачу за вказаним кредитним договором б/н, було відкрито карткові рахунки та видано кредитні картки: № НОМЕР_1 зі строком її дії по 01/09, № НОМЕР_2 з терміном дії до 05/12, картку № НОМЕР_3 строк її дії до останнього дня листопада 2015 року, про що свідчить довідка АТ КБ «ПриватБанк». (а.с.183).

З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що кредитний ліміт встановлений у розмірі 3720 грн., відповідач після отримання картки неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, розраховувався за придбанні товари, так і частково погашав заборгованість по кредиту. Також банк надав фотокопію, що свідчить про отримання відповідачем кредитної картки.

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання, який відповідає строку дії картки. Від визначення строку дії кредиту, залежить встановлення періоду, за який кредитор має право нараховувати відсотки за кредитом, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Враховуючи предмет і підстави позову та з метою повного і всебічного з`ясування обставин, колегія суддів вважає необхідним прийняти докази, надані позивачем, а саме довідку про те, що ОСОБА_2 видано кредитні картки № НОМЕР_1 зі строком її дії по 01/09, № НОМЕР_2 з терміном дії до 05/12 та останню картку № НОМЕР_3 строк її дії до останнього дня листопада 2015 року та виписку по картковому рахунку.

Отже, зазначені вище обставини свідчать про те, що відповідач користувався кредитними картками та погоджувався з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року № 591/8058/15-ц.

Відповідно до підпунктів 3.1.1, 3.1.3 пункту 3 розділу ІІ Правил строк дії картки вказаний на ліцьовій стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення відповідна картка подовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніш (до початку місяця закінчення строку дії) не надішла письмова заява від утримувача про закриття картрахунку.

Строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк повернення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці. (п.п.п. 5.4 п.п.5.1 п.5 розділу ІІ Правил).

З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, сплачував заборгованість за кредитом та відсотки за його користування та інші платежі, але не в повному обсязі.

Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

Оскільки умовами договору погашення кредиту передбачено здійснювати шляхом внесення позичальником коштів: з погашення процентів щомісячно за попередній місяць, з погашення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці, а строк дії картки закінчився 30 листопада 2015 року, а з позовом банк звернувся 27 вересня 2017 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції (а.с. 2).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість зі сплати кредиту в сумі 3721грн.85 коп.

Щодо нарахування та стягнення процентів, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, умовами укладеного між сторонами договору від 11.02.2007 року передбачено щомісячне виконання відповідачем зобов`язання щодо погашення процентів за користування кредитними коштами.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно Анкети-заяви, яка підписана 11.02.2007 року відповідачем, базова відсоткова ставка в місяць складає 3%.

Отже, виходячи із тарифів банку відсоткова ставка на рік за укладеним сторонами договором складає 36% річних.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, оскільки зі спливом строку кредитування, як зазначалося вище строк дії картки 30.11.2015 року, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 01.12.2015 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами, тому вимоги про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01.12.2015 року по 30.06.2017 року не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за період з 05серпня 2007 року по 30 листопада 2015 року в сумі 8656,53 грн.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням №1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 11.03.2014 року має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 155).

Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р м. Лисичанськ Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, пеня відповідачу почала нараховуватися після 14 квітня 2014 року.

За таких обставин та враховуючи положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», пеня у розмірі 3400 грн. стягненню не підлягає.

Відповідно до п.п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 2481,97 грн. штрафу (процентна складова).

Зазначені обставини свідчать про те, що банком нарахування штрафу здійснювалося під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу та пені за кредитним договором від 11.02.2007 року задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1600 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1) та при поданні апеляційної скарги -2400 грн.(а.с.52).

Оскільки позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, то судові витрати відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 940 грн.25 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 08 червня 2018 року в частині відмови Акціонерному товариству Комерційний Банк "ПриватБанк" у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитом та за процентами за користування кредитом з 05 серпня 2007 року по 30 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який мешкає: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 лютого 2007 року у сумі 12369,38 гривні, яка складається з: 3712,85 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 8656,53 гривні - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 05 серпня 2007 року по 30 листопада 2015 року.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування кредитом з 01 грудня 2015 року по 30 червня 2017 року відмовити за необґрунтованістю.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який мешкає: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) судовий збір у сумі 940,25 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений - 27 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді: