ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/3378/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю « ЮНІСТІЛ»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович та Товариства з обмеженою відповідальністю « ЮНІСТІЛ», на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року, яке постановлено суддею Ткаченко С.В. о 09 годині 34 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 листопада 2019 року, -

ВСТАНОВИВ :

У червні 2019 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « ЮНІСТІЛ», про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на отримання ним виробничої травми, що потягло за собою втрату професійної працездатності. Висновком МСЕК у 2018 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 80 % з 30 .03. 2018 року до 01.09.2019 року та визнано людиною з інвалідністю другої групи за трудовим каліцтвом з наступним переоглядом 15.03.2019 року. При повторному переогляді, 17 квітня 2019 року позивачу було зменшено відсоток втрати професійної працездатності до 75 % з 01.04.2019 року по 01.04.2020 року та залишено другу групу інвалідності з наступним переоглядом 15 березня 2020 року.

Просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 333 840,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю « ЮНІСТІЛ» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 146 055,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю « ЮНІСТІЛ» на користь держави судовий збір у розмірі 1460,55 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Також, просить врахувати, що внаслідок отриманої травми та значної втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманої травми, фактично втратив зір, який до теперішнього часу не відновлено. При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності. Також посилається на постанову Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року по справі № 6-65цс11, якою визнано розумним та справедливим розмір грошової компенсації на відшкодування батькам моральної шкоди, завданої вбивством їх сина в 1 мільйон гривень.

В апеляційній скарзі відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ» ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить зменшити її розмір з урахуванням фактичних обставин справи. Судом першої інстанції не враховано, що настання нещасного випадку знаходиться в прямому причинному зв`язку та в прямій залежності від дій потерпілого, внаслідок чого не правомірно вважати відповідальним за настання нещасного випадку тільки відповідача. Працівник зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, в процесі виконання будь-яких робіт на підприємстві.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ» Бортник А.В., який підтримав доводи апеляційної скарги відповідача, просив її задовольнити та заперечував проти доводів апеляційної скарги представника позивача, просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20 грудня 2017 року о 09 годині 40 хвилин в виробничому цеху на лінії оцинкування сталевого листа, дільниці ванни флюсування Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ», при виконанні трудових обов`язків, з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, під час якого він отримав хімічний опік обох очей, а саме хімічний опік рогівки та кон`юнктиви 1-2 ступенів (а.с.11-16).

Обставини, за яких стався нещасний випадок встановлені та досліджені комісією, викладені в Розділі 3 Акту за формою Н-5 від 29.01.2017 року про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 20 грудня 2017 року о 09 годині 40 хвилин в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ». Травмування ОСОБА_1 сталося внаслідок порушення технологічного процесу (а.с.17-22).

Пунктом 10 Акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 29.12.2017 року особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнано ОСОБА_1 майстра-технолога зміни № 3 лінії оцинкування сталевого листа ТОВ «ЮНІСТІЛ», який виконував роботи по відкачуванню флюсу із ванни флюсування за допомогою погружного насосу ТОР 5, що не передбачено технологічною інструкцією та не забезпечив безпечне ведення виробничих процесів та не застосував засоби індивідуального захисту (полумаска захиста), чим не забезпечив безпечне ведення виробничих процесів та порушив п.1.1.,1.2.технологічної інструкції ТІ 0711-001: 2017, затвердженої директором ТОВ «ЮНІСТІЛ» 19 липня 2017 року, розділ 2 п. 2.23.5 посадової інструкції для майстра зміни служби заступника директора з виробництва, затвердженої директором ТОВ «ЮНІСТІЛ» 03 травня 2017 року, розділ 5 п.5.3 Положення про порядок забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту (НПАОП 0.00-4.01-08); ОСОБА_2 начальника зміни № 3 лінії оцинкування сталевого листа ТОВ «ЮНІСТІЛ», який не повній мірі здійснив належний контроль за підлеглими, а саме допустив виконання робіт по відкачуванню флюсу із ванни флюсування з порушенням технологічної інструкції, чим порушив 1.1.,1.2 технологічної інструкції, ТІ 0711-001:2017, затвердженою директором ТОВ «ЮНІСТІЛ» 19 липня 2017 року (а.с. 11-16).

29.12.2017 року було складено Акт про проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 20 грудня 2017 року о 09 годині 40 хвилин на ТОВ «ЮНІСТІЛ» форми Н-5, згідно до встановлених причин нещасного випадку основна - організаційна: порушення технологічного процесу. Порушено п.1.1.,1.2.технологічної інструкції ТІ 0711-001: 2017, затвердженої директором ТОВ «ЮНІСТІЛ» 19 липня 2017 року. Супутня організаційна: незастосування засобів індивідуального захисту ( у разі їх наявності). Порушено розділ 5 п.5.3 Положення про порядок забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту (НПАОП 0.00-4.01-08), невиконання посадових обов`язків. Порушено розділ 2 п. 2.23.5 посадової інструкції для майстра зміни служби заступника директора з виробництва, затвердженою директором ТОВ «ЮНІСТІЛ» 03 травня 2017 року (а.с.17-21).

Висновком МСЕК (довідка Серії 12ААА № 052262) від 01.04.2018 року ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 80 % з 30.03.2018 року по 01.04.2019 року та визнано людиною з інвалідністю другої групи з за трудовим каліцтвом по зору, з наступним переоглядом 15.03.2019 року ( а.с. 9,10).

Висновком МСЕК (довідка Серії 12ААА № 075269) від 17.04.2019 року ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено 75% втрати професійної працездатності з 01.04.2019 року по 01.04.2020 року з наступним переоглядом 15 березня 2020 року та залишено другу інвалідності (а.с.9,10).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язано з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи відповідача про те, що травмування позивача відбулося саме внаслідок його дій та щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно акту, особами, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку є, крім позивача, також начальник зміни № 3 лінії оцинкування сталевого листа ТОВ «ЮНІСТІЛ» Мухін ОСОБА_3 (а.с.11-16).

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманої травми, відсоток втрати позивачем професійної працездатності у розмірі 75%, стан здоров`я потерпілого, визнання його людиною з інвалідністю другої групи, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з отриманою травмою він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану.

У зв`язку з чим доводи апеляційних скарг, як представника позивача так і представника відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з виробничою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з травмою очей. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований стійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Посилання представника позивача, як на приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 75% та визнано його людиною з інвалідністю другої групи, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (146 055 грн.) не є заниженим та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, як представника позивача так і відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович та Товариства з обмеженою відповідальністю « ЮНІСТІЛ» залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: