Справа № 646/8444/17
№ провадження 2/646/133/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.19 місто Харків

Червонозаводського районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

при секретарі Славгородській К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

До Червонозаводського районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою в особі представника за дорученням ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, а саме визнати факт прийняття ОСОБА_3 за життя спадщини у розмірі Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 737 кв.м. і такою що не встигла за життя оформити право на спадщину на вказане майно, у зв`язку зі смертю. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З аналогічними позовними вимогами звернулась до суду ОСОБА_2 з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 .

За клопотанням представника позивача до справи була долучена Харківська міська рада в якості третьої особи.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 та у зустрічному позові ОСОБА_2 зазначають, що вони є доньками померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Даний житловий будинок відповідно до договору на право забудову будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 1951 року (копія додається) належав ОСОБА_4 , який перебував у шлюбі із ОСОБА_3 з 1949 року, про що є свідоцтво про одруження.

Позивач та її представник надали суду заяви про слухання справи без їхньої участі, також таку заяву подали і відповідач (позивач за зустрічним позовом), сторони підтримали свої позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Третя особа, надали заяву про слухання справи без їх участі і що стосується позовних вимог покладалися на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, які надані сторонами по справі, суд приходить до наступного.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР (в ред. 1923 року) договори про надання міських ділянок під забудову укладаються комунальними відділами з кооперативними об`єднаннями або іншими юридичними особами, а також з окремими громадянами.

Відповідно до вимог ст. 72 ЦК УРСР ( в ред. 1923 року) договір про право забудови, під страхом недійсності його, повинен бути укладений у нотаріальному порядку.

Таким чином, відповідно до діючого на час спірних правовідносин Цивільного кодексу УРСР в редакції 1923 року, зокрема, розділу I - Право власності та розділу II-Право забудови, право власності на житловий будинок виникало при укладання Договору про право забудови, з обов`язковим нотаріальним посвідченням та завершення будівництва з дотриманням вимог, передбачених цим Договором, зокрема: характер та розмір споруд, які забудовник зобов`язуються побудувати, строк завершення будівництва, умови підтримання споруд у справному стані, умови страхування споруд та відновлення їх у випадку загибелі, неустойки на випадок прострочення та інших порушень договору забудовником.

Під час будівництва споруд та під час їх експлуатації забудовник зобов`язаний дотримуватись встановлених будівельних норм, а також санітарних та протипожежних правил (ст. 74 ЦК УРСР 1923 року)

Тобто, оскільки ОСОБА_4 отримав усі документи, які відповідно до чинного законодавства надавали йому право власності на спірний житловий будинок, а саме: він належним чином уклав Договір на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою між Жихорською селищною радою та ОСОБА_4 , який був посвідчений державним нотаріусом 25.12.1951, житловий будинок був побудований в дотриманням вимог, передбачених цим договором, що підтверджується актом прийомки житлового будинку, складеним приймальною комісією Жихорської селищної ради Харківського району, він був зареєстрований у цьому будинку, сплачував податки, у нього виникло право власності на вказаний житловий будинок.

Відповідно до діючого на той час Цивільного кодексу УРСР 1923 року, зокрема, розділу I- Право власності та розділу II-Право забудови, виникнення права власності на нерухоме майно не було пов`язане з отриманням свідоцтва на право власності та з його реєстрацію в реєстрі нерухомого майна.

Отже ОСОБА_4 набув права власності на вказаний будинок.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого відкрилася спадщина на його Ѕ частину вказаного житлового будинку.

Оскільки діти ОСОБА_4 на момент смерті вже не проживали у будинку (знялися з реєстрації у 2000 році) то спадщину прийняла тільки ОСОБА_3 дружина померлого.

Згідно ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Вимогами ст. 549 ЦК УРСР (1963 року), діючого на момент відкриття спадщини вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав до нотаріальної контори у передбачений законом строк заяву про прийняття спадщини.

Після смерті ОСОБА_4 Ѕ частина у спадщині перейшла до ОСОБА_3 і після цього вона стала єдиною власницею вказаного житлового будинку, оскільки вона як дружина вступила в управління та володіння майном, про що ми просимо суд визнати даний факт який має юридичне значення.

Але, за життя не встигши оформити спадщину, на вже прийняте нею майно в порядку спадкування за законом, вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого відкрилася спадщина на цей будинок.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Єдиними спадкоємицями є дві доньки ОСОБА_3 це ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На підставі ст. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, який набрав чинності з 01.01.2004, положення цього кодексу застосовуються до тих прав i обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України (2004 року) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Вимогами ст. 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У відповідності зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчасно звернулися із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері. Вони претендують на Ѕ частині вищевказаного житлового будинку кожній, оскільки є друга спадкоємниця - ОСОБА_2 , яка теж звернулася із відповідною заявою та претендує на іншу половину будинку.

Факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є доньками ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження Позивача, а також свідоцтвом про одруження від 26 грудня 1987 року, відповідно до якого ОСОБА_5 прізвище ОСОБА_6 , а ОСОБА_7 після шлюбу обрала прізвище ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про одруження.

Відповідно до ч. 2 п. 5 ПП ВСУ Постанови Пленуму ВСУ N 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України; органи страхування - у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва.

Більш того, суд приходить до обґрунтованого висновку, що зазначений житловий будинок побудовано до 5 серпня 1992 року.

У відповідності до роз`яснень наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 №10- 1378/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що згідно з нормами ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІV, державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. При цьому, за правилами викладеними в ст. 3 того ж Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування - не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»- житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 - документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

До суду був наданий та досліджений такий технічний паспорт станом на 02 жовтня 2008 року за інвентаризаційною справою № 1294.

Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966, яка діяла до 13.12.1995 - реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу: а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам.

Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Як встановив суд, спірний житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами був побудований до 05.08.1992, що підтверджується вищенаведеним, а згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 не потребують введення в експлуатацію.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, на підставі викладеного вище, право особистої власності громадян колишнього СРСР на новостворені об`єкти нерухомості виникало з моменту закінчення будівництва об`єкту і початку його експлуатації. За таких обставин, право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виникло з моменту закінчення його будівництва в 1951 році і це право підтверджується технічним паспортом на індивідуальний житловий будинок виготовленим на підставі проведеної технічної інвентаризації КП «Харківське міське БТІ».

Таким чином, даний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Виходячи з вищенаведеного на підставі статей 1261, 1268, 1270, 1272, 1280, 1301 Цивільного Кодексу України та керуючись ч. 2 ст. 31, ст.137 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати факт прийняття ОСОБА_3 за життя спадщини у розмірі Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 737 кв.м., яка відкрилася після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 і такою що не встигла за життя оформити право на спадщину на вказане майно, у зв`язку зі смертю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: В.А.Єжов