Справа № 345/1051/17
Провадження № 6/345/27/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Мостової Ю.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,

в с т а н о в и в :

Головний державний виконавець Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_2

Подання обґрунтовує тим, що у провадженні відділу ДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 56131187 з виконання виконавчого листа №345/1051/17, виданого 07.12.2017 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 72474,26 грн. боргу.

За вказаним виконавчим документом державним виконавцем 06.04.2018 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобовязано подати декларацію про доходи та майно. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено. Під час виконання вимог про сплату боргу виконавцем встановлено, що згідно інформації, наданої на запити, майно, належне боржнику на праві власності, відсутнє.

22.05.2018 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою місця проживання, вказаною у виконавчому документі, проте на стукіт дверей ніхто не відчиняв. Виконавцем 26.10.2018 року, 07.12.2018 року на адресу боржника надіслано виклики щодо явки до виконавця для надання пояснено про причини невиконання рішення суду, проте ОСОБА_2 на виклики не виклики не зявився, про причини неявки не повідомив виконавця. Також державним виконавцем було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Враховуючи, що рішення до теперішнього часу не виконане, боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо належного виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, державний виконавець просить обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон на строк до виконання нею зобовязання за рішенням суду.

Державний виконавець в судове засідання не зявився з невідомих для суду причин, про час і місце розгляду справи повідомлявся, шляхом надіслання повістки по виклик до суду на на офіційну електронну адресу відділу ДВС - , яка вказана на офіційному сайті Міністерства юстиції України. Беручи до уваги вимоги закону про негайність розгляду подання, суд дійшов висновку про можливість його розгляду за відсутності державного виконавця.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що дане подання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області знаходиться виконавче провадження № 56131187 з виконання виконавчого листа №345/1051/17, виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області 07.12.2017 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 72474,26 грн. боргу (а.с.81).

З матеріалів справи також вбачається, що в ході примусового виконання рішення суду, державний виконавець для встановлення джерел доходів та майна ОСОБА_2 направляв запити в Пенсійний фонд України, Державну фіскальну службу України. Згідно отриманої інформації джерел доходів виявлено не було (а.с.85,86).

Нерухомого майна за боржником ОСОБА_2 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна не зареєстровано (а.с.83). 05.07.2018 року постановою державного виконавця накладено арешт на все майно боржника (а.с.84).

Згідно п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Нормою ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадку, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

Відповідно до вказаної правової норми громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Такі обмеження прав громадян України на виїзд за кордон у конкретно визначених законом випадках мають тимчасовий характер і зумовлені необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно розяснень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, суду належить зясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

Відповідно до положення ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у звязку з ухиленням особи від виконання зобовязання, зокрема виконання судового рішення.

Статтею 33 Конституції України гарантовано кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку , запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Разом з тим, наявні в матеріалах справи копії документів, не вказують на ухилення ОСОБА_2 від виконання обовязків, покладених на нього рішення суду. Зокрема, наявність постанови про відкриття виконавчого провадження та викликів державного виконавця без доказів їх отримання боржником, не можуть підтверджувати хоча б обізнаність останнього про відкрите провадження.

Згідно акту державного виконавця від 22.05.2018 року, складеного державним виконавцем за відсутності понятих, з виходом за адресою: с. Боднарів, вул. Луцького, 39 не було нікого вдома, на стук у двері ніхто не відповідав (а.с. 88). Оцінюючи цей документ як доказ, суд вважає за необхідне звернути увагу, що даний акт складений за відсутності понятих, а також здійснений одноразово не може підтверджувати факт умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання будь-яких зобов'язань.

Аналізуючи матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що в поданні державного виконавця йдеться лише про наявність боргових зобов'язань та що вони не погашені, але ні доводів, ні доказів, які саме дії свідчать про ухилення боржника від виконання цих зобов'язань, доведення яких є обов'язковою умовою для встановлення для боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, як в поданні, так і в матеріалах справи немає.

З урахуванням наведеного, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в поданні державного виконавця про обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 слід відмовити, так як державним виконавцем необґрунтовано необхідності вжиття такого заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», ст. ст.12, 441 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні подання головного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя