Провадження №22-ц/812/1591/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 жовтня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.,

за участі представника відділу ДВС Лемещенко А.П., боржника - ОСОБА_1 , його представника - ОСОБА_2 , стягувача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 490/11698/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу, яку постановив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Чулупа Олександра Степановича у приміщенні цього суду 31 січня 2018 року у справі за поданням старшого державного виконавця Миколаївського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и л а :

28 грудня 2017 р. старший державний виконавець Миколаївського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Миколаївський РВ ДВС) Кирильченко Д.В. звернувся з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_1 .

Подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні Миколаївського РВ ДВС знаходиться виконавче провадження № 54590274, відкрите на підставі виконавчого листа №480/1805/16-ц, виданого 09 серпня 2017 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 656711,48 грн. заборгованості.

Також державний виконавець посилався на те, що боржник не виконує рішення суду зі сплати заборгованості, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснює, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», вимоги державного виконавця про надання декларації про доходи та майно не виконує, під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно зібраної державним виконавцем інформації інше рухоме та нерухоме майно, а також доходи у боржника відсутні. 07 вересня 2017 р. виконавцем здійснено виїзд за адресою боржника та складено акт, відповідно до якого ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає, працює за кордоном. За повідомленням Державної міграційної служби України від 02 жовтня 2017 року вих. № 17296 ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 27 травня 2015 року.

За повідомленням Державної прикордонної служби України від 10 листопада 2017 року вих. № 9139 ОСОБА_1 постійно перетинає державний кордон.

Посилаючись на те, що вказані обставини свідчать про ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду, заявник просив суд тимчасово обмежити боржника у його праві виїзду за межі України без вилучення паспорту до повного виконання ним зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №480/1805/16-ц, виданим 09 серпня 2017 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2018 року подання старшого державного виконавця задоволено.

Постановлено тимчасово обмежити у виїзді за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання покладених зобов`язань без вилучення паспортного документу.

Ухвала суду мотивована тим, що на виконанні у Миколаївському РВ ДВС знаходиться виконавче провадження № 54590274 з виконання виконавчого листа № 480/1805/16-ц, виданого 09 серпня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 656711,48 грн. Надані державним виконавцем докази дають підстави для задоволення подання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить її скасувати й постановити нову про відмову в задоволенні подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково погодився з доводами подання державного виконавця, оскільки надані старшим державним виконавцем докази не свідчать про ухилення боржника від виконання судового рішення і не є достатньою підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України, тоді як відсутні докази його ухилення від виконання зобов`язань за судовими рішеннями. Крім того, старший державний виконавець звертався з поданням щодо обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні, відкритому на виконання виконавчого листа № 480/1805/16-ц, виданого 09 серпня 2017 року, на підставі заочного рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12 липня 2017 року, яке скасовано ухвалою цього ж суду від 08 грудня 2017 року, що в силу пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для закінчення виконавчого провадження, наслідком чого, в свою чергу, є скасування усіх вжитих заходів щодо виконання рішення (ч. 1 ст. 40 вказаного Закону).

У запереченні на апеляційну скаргу представник стягувача ОСОБА_3 адвокат Гриненко І.І. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду без змін, посилаючись на те, що рішення суду боржником станом на серпень 2017 року і на сьогоднішній день не виконано, понад 6 років боржник штучно затягував розгляд справи у різних судах і за цей час він здійснив відчуження свого майна з етою уникнути виконання судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення боржника, його представника, представника відділу ДВС, стягувача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2006 р. 1404-VІІІ (далі - Закон) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, метою виконавчого провадження є примусове виконання судових рішень.

Примусове виконання рішень судів в Україні, як зазначено у частині 1 статті 5 Закону, покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом пункту 19 частини 3 статті 18 Закону у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Відповідно до статті 441 ЦПК України (в редакції закону, який був чинним на час вирішення судом подання) тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Отже, законодавство України передбачає можливість тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України у разі ухилення від виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що на примусовому виконанні Миколаївського РВ ДВС знаходилося виконавче провадження № 54590274, відкрите на підставі виконавчого листа №480/1805/16-ц, виданого Миколаївським районним судом Миколаївської області 09 серпня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 656711,48 грн. заборгованості.

У добровільному порядку рішення суду ОСОБА_1 не виконується.

Звертаючись до суду з поданням, старший державний виконавець Миколаївського РВ ДВС посилається як на підставу такого звернення на невиконання боржником рішення суду, невиконання вимог державного виконавця щодо надання декларації про доходи та майно, неодноразовий перетин останнім кордону України.

Між тим, зі змісту вищенаведених норм закону вбачається, що можливість тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України пов`язана саме з ухиленням останнього від примусового виконання судового рішення.

На момент звернення з поданням факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків у виконавчому провадженні повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, які мають бути додані до подання державного виконавця.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна неявка за викликом державного виконавця; письмове неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

В матеріалах, наданих державним виконавцем разом з поданням до суду, відсутні відомості про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, яка містить також вимогу щодо надання боржником декларації про доходи та майно, інших документів виконавчого провадження.

Крім того, державним виконавцем не надано відомостей щодо отримання ОСОБА_1 виклику боржника до відділу ДВС на 27 грудня 2017 року (а.с. 16), а особа, яка не є повідомленою про покладені на неї обов`язки, не може вважатися такою, що ухиляється від їх виконання.

Саме по собі невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку ще не є свідченням ухилення його від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Враховуючи, що на час звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Миколаївський РВ ДВС не надав доказів того, що боржник безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця, вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано судом передчасно, без належного з`ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці.

За такого відсутні були підстави для задоволення подання державного виконавця.

Також судом при розгляді подання не враховано наступне.

В силу положень пункту 5 частини 1 статті 39 Закону скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є підставою для закінчення виконавчого провадження.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частині 1 статті 40 Закону).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень /http://reyestr.court.gov.ua// ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 грудня 2017 року заочне рішення по справі №480/1805/16-ц, на підставі якого виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 656711,48 грн. заборгованості та відкрито виконавче провадження № 54590274, скасовано. За такого виконавче провадження № 54590274 підлягало закінченню.

Також колегія суддів звертає увагу на таке.

Питання тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України віднесено до процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Згідно із частиною 1 статті 446 ЦПК процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Статтею 441 ЦПК України (в редакції, яка була чинною на день розгляду судом подання), якою визначений порядок розгляду питань щодо тимчасового обмеження фізичних осіб у праві виїзду за межі України, особливості підсудності вирішення цих питань не передбачені.

Звернувшись із поданням до Центрального районного суду м. Миколаєва, державний виконавець порушив вказані правила підсудності, оскільки справу розглянуто Миколаївським районним судом Миколаївської області як судом першої інстанції, і суд, розглянувши подання, не звернув уваги на такі обставини.

Однак такі порушення не є доводами апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного та на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Миколаївського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

______________________________________________

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2019 року