КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/1604/18 Головуючий у І інстанції - Яровенко Н.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/3168/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою його представником - адвокатом Горбою Віталієм Вячеславовичем на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановив:

У січні 2018 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 листопада 2016 року на вул. Драгоманова в м. Києві сталася ДТП за участю автомобілів: «Сітроен», д/н НОМЕР_3 - водій ОСОБА_4 та «Нісан», д/н НОМЕР_2 - водій ОСОБА_2, внаслідок ДТП останній автомобіль отримав механічні пошкодження.

На підставі умов договору страхування наземного транспорту, укладеного 18 серпня 2016 року між ПрАТ «СК Арсенал Страхування» та ОСОБА_5, розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту №261/16-Т/Ц1-1-1 від 17 листопада 2016 року було виплачено страхове відшкодування в розмірі 155 822,01 грн.

На підставі рахунку №00095 від 20 січня 2017 року вартість додаткового ремонту склала 7 393,49 грн., що і було доплачене позивачем.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Нісан», д/н НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахованого ПрАТ «Здорово», а тому ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до вказаного товариства в межах ліміту відповідальності - 50 000 грн.

Таким чином, різниця невідшкодованого страхового відшкодування в розмірі 113 215,50 грн. покладається саме на винуватця ДТП - ОСОБА_2

Просило стягнути з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» суму майнової шкоди в розмірі 11 3215,50 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, через свого представника подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що оскільки він з 07 лютого 1995 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, а предметом спору є стягнення грошових коштів за регресною вимогою на підставі договору майнового страхування, то справа розглянута з порушенням правил щодо визначення територіальної підсудності.

Також, апелянт не згідний із розміром грошових коштів, які стягуються позивачем. З метою визначення суми стягнення необхідним є проведення авто товарознавчої експертизи.

Оскільки апелянт не отримував ухвали Дніпровського районного суду м. Києва про відкриття провадження у справі, не був повідомлений про наявність спору у суді, тому позбавлений був права подати клопотання та відзив по даній справі.

Просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року, з направленням справи на новий розгляд за встановленою законом підсудністю до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

На апеляційну скаргу від ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надійшов відзив, який останній обґрунтовував тим, що на момент відкриття провадження у суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Також, при складанні протоколу про адміністративну відповідальність ОСОБА_2 було надано інформацію щодо місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та безпосередньо ним особисто підписаний протокол як такий, що містить достовірну інформацію про його особу.

При здійсненні провадження щодо адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_2, Дарницьким районним судом м. Києва було також перевірено, встановлено та вказано у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності інформацію про адресу проживання ОСОБА_2, а саме: АДРЕСА_1.

Просило апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 листопада 2016 року о 10 год. 55 хв., ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Ніссан», д/н НОМЕР_2, виїжджаючи на дорогу з дворової території по вул. Драгоманова в м. Києві, не надав дорогу автомобілю «Сітроен», д/н НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4, що рухався по ній, внаслідок чого здійснив зіткнення з вищевказаним автомобілем, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п.10.2 ПДР України.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.12).

В результаті даної ДТП автомобіль «Сітроен»,д/н НОМЕР_3 отримав пошкодження, які згідно страхових актів №261/16-Т/Ц1-1-1 від 17 листопада 2016 року складають 155822,01 грн. та №261/16-Т/Ц1-1-2 від 23 січня 2017 року - 7 393,49 грн. відповідно (а.с.8,9).

Цивільно-правова відповідальність, пов'язана з експлуатацією автомобіля «Нісан», д/н НОМЕР_2 відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №261/16-Т/Ц1 від 18 серпня 2016 року, застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (а.с.3-7).

ОСОБА_4 - водій автомобіля«Сітроен», д/н НОМЕР_3 07 листопада 2016 року звернулася до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с.39).

28 листопада 2016 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» перерахувала страхове відшкодування в розмірі 6 822,01 грн. на рахунок «Ніко Техно Мегаполіс», 25 січня 2017 року - 7 393,49 грн. та 25 листопада 2016 року - 149 000 грн. (а.с.34-36).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем в добровільному порядку не було сплачено кошти на відшкодування шкоди в порядку регресу.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, у повному обсязі.

Згідно ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, а саме, те що судом були порушені правила підсудності є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року слід залишити без змін.

Так, відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У законодавстві України під місцем перебування мається на увазі якийсь житловий об'єкт, в якому людина перебуває тимчасово, - готель, туристична база, наймана квартира в іншому місті.

По справі було встановлено, що місцем перебування відповідача, на час відкриття провадження по справі, є АДРЕСА_1, що територіально знаходиться в Дніпровському районі м. Києва.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що Дніпровським районним судом м. Києва не могла бути розглянута вищезазначена справа, є необґрунтованими, та такими, що не дають підстав вважати про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,369,374,375,381,382,384,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником - адвокатом Горбою Віталієм Вячеславовичем залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба