Провадження №2/523/1024/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2019 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Круглікова О.О.

розглянув в відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі суду №5 в місті Одесі , справу за позовом -

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання заповіту недійсним,-

Установив

В провадженні судді Суворовського районної суду м. Одеси Гудіної Н. І. перебувала з липня 2015 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. 05 жовтня 2016 року вищевказану цивільну справу передано на повторний авторозподіл у зв`язку із звільненням із посади головуючого судді. Справу передано судді Сувертак І. В. 19 жовтня 2016 року.

В обґрунтування вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат позивача - ОСОБА_3 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 27.05.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №679.

10.06.2015 року ОСОБА_1 звернувся в Шосту одеську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини по закону після смерті брата, оскільки інших спадкоємців за законом немає. Нотаріусом була заведена спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_3

Спадковою масою є 1/2 частина житлового будинку під АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою 31.10.1994 року. (а.с. 8,9).

Інша частина житлового будинку під АДРЕСА_3 належить позивачу, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою 31.10.1994 року.

Земельна ділянка площею 779 кв.м, на якій розташований житловий будинок та надвірні споруди, перебуває в комунальній власності, розпорядником якої є Одеська міська рада в силу положень ст.ст.80,83 ЗК України.

В Шостій одеській нотаріальній конторі ОСОБА_1 поінформували, що крім нього, з заявою на отримання спадщини звернувся із заповітом відповідач по справі, ОСОБА_2 .

Позивач зазначив, що на його думку заповіт, котрий складений 02 вересня 2014 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН № НОМЕР_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН № НОМЕР_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., зареєстрований в реєстрі за №1420, слід визнати недійсним, оскільки волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Враховуючи зазначене в позовній заяві, позивач просив визнати вищезазначений заповіт недійсним.

Позивач ОСОБА_1 брав участь в перших судових засіданнях, в яких повністю підтримав заявлені вимоги, в інших засіданнях його інтереси представляли адвокат Вдовиченко Г.М. і ОСОБА_14, які позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судових засіданнях повністю заперечував про заявлених позовних вимог, але в останні засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином та завчасно, як він так і його представник. Про розгляд справи обізнаний належним чином, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надавав.

Матеріали справи (т.1 а.с. 47-49) містять заперечення від відповідача в яких він просив відмовити у задоволенні позову, оскільки волевиявлення ОСОБА_3 було на його думку вільним. Більш того, як зазначив відповідач, ОСОБА_3 отримував від нього грошові кошти, про що останнім надано розписки. Зазначені кошти він надавав, отримував взамін на це письмові розписки та усно сторони домовились, що ОСОБА_3 передасть йому у власність частину домоволодіння, котрим він володіє.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача та представника відповідача.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат позивача - ОСОБА_3 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 27.05.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №679. (т.1, а.с. 6).

10 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в Шосту одеську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини по закону після смерті брата, оскільки інших спадкоємців за законом немає. Нотаріусом була заведена спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_3

Спадковою масою є 1/2 частина житлового будинку під АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою 31.10.1994 року.

Інша частина житлового будинку під АДРЕСА_3 належить позивачу, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою 31.10.1994 року.

Земельна ділянка площею 779 кв.м, на якій розташований житловий будинок та надвірні споруди, перебуває в комунальній власності, розпорядником якої є Одеська міська рада в силу положень ст.ст.80,83 ЗК України.

В Шостій одеській нотаріальній конторі ОСОБА_1 дізнався , що крім нього, з заявою на отримання спадщини звернувся із заповітом відповідач по справі, ОСОБА_2 .

По справі ухвалою суду від 29 березня 2016 року було призначено посмертну судову комплексну амбулаторну психолого - психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено перед експертом ряд питань. Проведення експертизи доручено Комунальній установі «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» (м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 9). (т.1, а.с. 106-108).

14 липня 2016 року на адресу суду надійшов Висновок судово-психіатричних експертів від 29.04.2016 року за №53 та згідно зазначеного висновку: « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на момент складання та підписання ним спірного заповіту, 02.09.2014 р., страждав на хронічний психічний розлад у вигляді «Шизофренії, параноїчної форми, з непереривним перебігом протікання» (що відповідав діагностичним критеріям рубрики F20,00 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), у поєднанні з хронічною інтоксикацією та хронічною серцево-легеневої недостатності, у наслідок туберкульозної інфекції, який за впливом на його вольові, когнітивні та критичні функції був настільки виражений, що абсолютно позбавляв його здатності передбачати наслідки та розуміти значення та характер своїх дій та (або) керувати ними. (т.1, а.с. 115-128).

За статтями 1233, 1234 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно зі ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до частини другої статті 1257 Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно із частиною першою, другою ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Стаття 1257 Цивільного кодексу України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 Цивільного кодексу України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Тлумачення частини другої статті 1257 Цивільного кодексу України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених Цивільним кодексом.

Встановлено, що згідно з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 29.04.2016 року за №53, предметом дослідження якої була медична документація і показання свідків, ОСОБА_3 виявляв ознаки хронічного психічного розладу у вигляді «Шизофренії, параноїчної форми, з непереривним перебігом протікання» (що відповідав діагностичним критеріям рубрики F20,00 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), тому у силу свого психічного стану не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у момент вчинення оспорюваного заповіту 02 вересня 2014 року.

Висновок підтримав та підтвердив повністю, допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_4 (л.с. 232, 233 - 241 т.2)

Окрім того, наявність у спадкодавця поведінкових розладів протягом останнього періоду його життя також підтверджено показами свідків : ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 допитаних у судовому засіданні.

Відповідно, заповіт, складений ОСОБА_3 02 вересня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., зареєстрований в реєстрі за №1420, є недійсним.

Посилання сторони відповідача на те, що ОСОБА_3 у момент складання спірного заповіту був дієздатним та чітко усвідомлював значення своїх дій спростовується висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 29.04.2016 року за №53 та показами свідків.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_3 отримував грошові кошти та взамін цього надавав розписки, суд вважає такими, що не мають правового значення для вирішення саме зазначеного позову.

У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила цієї статті ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 4-7,1-13,17- 18,109,131,137, 200, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 , ІПН № НОМЕР_3 , ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений 02 вересня 2014 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН № НОМЕР_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН № НОМЕР_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. , зареєстрований в реєстрі за №1420.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції - до Одеського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складно повне рішення.

Складання повного рішення (постанови) суду відбувається згідно до ч.6 ст. 259 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 25 вересня 2019 року.

Суддя