Ухвала

Іменем України

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 545/2083/17

провадження № 61-1786 ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2018 року у складі судді Путрі О. Г. та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І., Хіль Л. М., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права власності у спільному майні, стягнення майнової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила припинити її право власності на автомобіль Renault Logan, номерний знак НОМЕР_1, зобов'язавши відповідача сплатити на її користь компенсацію вартості автомобіля у розмірі 88 150,00 грн, посилаючись на те, що спільне користування та володіння автомобілем неможливе.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суди, застосувавши висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15, врахувавши майновий стан відповідача, зробили висновок, що наявність у відповідача єдиного джерела доходу пенсії, фактично зумовлює неможливість компенсації позивачу вартості Ѕ частини автомобіля та у разі задоволення позову становитиме для відповідача надмірний тягар.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що положення частини третьої статті 358 ЦК України є імперативними та позивач має право на компенсацію, оскільки неможливим є надання їй у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає її частці у праві спільної часткової власності. Вказує, що судові рішення є незаконними та несправедливими, прийняті з порушенням принципу рівності сторін перед законом.

Разом з тим, у касаційній скарзі заявник посилається на те, що вказана справа має для неї виняткове значення, оскільки їй 72 роки, хворіє на цукровий діабет, пересувається за допомогою палиці і позбавлена можливості користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Відповідно до рішень судів попередніх інстанцій їй відмовлено в отриманні компенсації за частку у праві власності на автомобіль.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Аналіз змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що справа має виняткове значення для учасника справи (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), а тому судові рішення у цій справі підлягають касаційному оскарженню.

Однак, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Суди встановили, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2017 року, яке набрало законної сили 26 липня 2017 року, в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано право власності за кожним по Ѕ частині автомобіля Renault Logan, номерний знак НОМЕР_1, 2013 року випуску.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити чи спроможні інші співвласники виплатитипозивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено обставин, передбачених статтею 364 ЦК України, необхідних для компенсації вартості належної їй частки автомобіля, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Суди врахували, що бажаючи позбавитись належної їй Ѕ частки на спірний автомобіль, позивач вимагає компенсації вартості належної їй частки у розмірі 88 150,00 грн з відповідача, який є пенсіонером за віком з невеликим доходом і виплата такої компенсації становитиме для нього надмірний тягар.

Колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що ОСОБА_4 не доведено спроможність відповідача виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно.

Доводи касаційної скарги про неможливість володіння та користування спільним майном, висновків суду не спростовують, на законність рішення не впливають, оскільки зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не допускаються.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддівдійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права власності у спільному майні, стягнення майнової компенсації.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта