Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 216/6072/16-ц

провадження № 61-34325св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Південкомбанк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Південкомбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року у складі суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Південкомбанк» (далі - ПАТ «КБ «Південкомбанк») про розірвання договорів банківських рахунків і стягнення сум по договорам банківських вкладів (депозитів), з урахуванням договірних відсотків.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ним та відповідачем було укладено чотири договори банківських вкладів, а саме № 15889Д-59Ф від 30 грудня 2013 року, на виконання якого вніс на вкладний рахунок 1 420 доларів США строком до 30 липня 2014 року; № 17734Д-59Ф від 13 березня 2014 року, на виконання якого вніс на вкладний рахунок 235 доларів США строком до 13 вересня 2014 року, а в подальшому поповнив суму вкладу до 387 доларів США; № 17735Д-59Ф від 13 березня 2014 року, відповідно до умов якого вніс на вкладний рахунок 1 400 грн строком до 13 вересня 2014 року; № 18931Д-59Ф від 16 травня 2014 року, відповідно до умов якого вніс, а банк прийняв грошові кошти в розмірі 18 094 доларів США строком до 16 листопада 2014 року.

Посилаючись на те, що його заяви від 24 грудня 2014 року та від 23 червня 2016 року про розірвання договорів банківських вкладів та повернення грошових вкладів із нарахованими на них відсотками залишені банком без задоволення, ОСОБА_4 просив визнати дії ПАТ «КБ «Південкомбанк» щодо неповернення суми вкладів неправомірними та стягнути на свою користь загальну суму вкладів з урахуванням договірних відсотків у розмірі 560 747 грн 44 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року у складі головуючого-судді Бутенко М.В. позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ПАТ «КБ «Південкомбанк» щодо відмови розірвати договори банківських вкладі та повернення суми вкладів із нарахованими на них відсотками. Стягнуто з ПАТ «КБ «Південкомбанк» на користь ОСОБА_4 суми вкладів за договором банківського вкладу № 15889Д-59Ф від 30 грудня 2013 року в розмірі 2006,58 доларів США, що еквівалентно 52 787,90 грн, за договором № 17734Д-59Ф від 13 березня 2014 року - 552,30 доларів США, що еквівалентно 14 529,57 грн, за договором № 17735Д-59Ф від 13 березня 2014 року - 2 655,40 грн, за договором № 18931Д-59Ф від 16 травня 2014 року - 25 696 доларів США, що еквівалентно 676 006,52 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач у встановленому законом порядку звернувся до банку із вимогою про повернення суми вкладів, проте відповідач ухилився від виконання своїх обов'язків щодо повернення суми вкладів та відсотків за ними, чим порушив взяті на себе договірні зобов'язання.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Південкомбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» задоволено. Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що 26 травня 2014 року до закінчення строків дії договорів банківських вкладів у ПАТ «КБ «Південкомбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію, а 26 вересня 2014 року розпочато процедуру ліквідації, у зв'язку з чим стягнення з відповідача коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неможливим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «КБ «Південкомбанк» у порушення вимог статей 525, 629 ЦК України відмовився від своїх зобов'язань й не повернув на вимогу позивача суми банківських вкладів із нарахованими на них відсотками, чим порушив права останнього. Крім того, судом апеляційної інстанції безпідставно поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження, за відсутності поважних причин його пропуску та звільнено від сплати судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Сторони не скористалися своїм правом та не подавали до суду відзивів на касаційну скаргу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Судами встановлено, що між ПАТ «КБ «Південкомбанк» та ОСОБА_4 були укладені наступні договори банківського вкладу: № 15889Д-59Ф від 30 грудня 2013 року, на виконання якого позивач вніс на вкладний рахунок 1 420 доларів США строком до 30 липня 2014 року; № 17734Д-59Ф від 13 березня 2014 року, на виконання якого позивач вніс на вкладний рахунок 235 доларів США строком до 13 вересня 2014 року, а в подальшому поповнив суму вкладу до 387 доларів США; № 17735Д-59Ф від 13 березня 2014 року, відповідно до умов якого позивач вніс на вкладний рахунок 1 400 грн строком до 13 вересня 2014 року; № 18931Д-59Ф від 16 травня 2014 року, відповідно до умов якого позивач вніс, а банк прийняв грошові кошти в розмірі 18 094 доларів США строком до 16 листопада 2014 року.

22 грудня 2014 року та 23 червня 2016 року ОСОБА_4 звертався із заявами до ПАТ «КБ «Південкомбанк», у яких просив розірвати договори банківських вкладів та повернути суми таких вкладів із нарахованими на них відсотками, проте депозитні вклади та проценти по вкладам банком повернуті не були.

26 травня 2014 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі постанови Правління Національного банку України від 23 травня 2014 року № 305 «Про віднесення ПАТ «КБ «Південкомбанк» до категорії неплатоспроможних», прийнято рішення № 37 про запровадження в ПАТ «КБ «Південкомбанк» тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 26 травня 2014 року до 25 серпня 2014 року. 15 серпня 2014 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 71 про продовження строку тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Південкомбанк» до 25 вересня 2014 року.

За закінченням строку дії тимчасової адміністрації, на підставі постанови Правління Національного банку України від 24 вересня 2014 року № 598 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26 вересня 2014 року прийнято рішення № 101 про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Південкомбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк».

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку визначена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Згідно з пунктом 8 Розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»тимчасовою адміністрацією є процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»визначені наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Підпунктами 1 та 2 частини п'ятої статті 36Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Положенням частини другої статті 46Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Таким чином, якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідні висновки щодо застосування норм права висловлені Верховним Судом у постанові від 27 червня 2018 року, справа № 761/35552/14-ц (провадження № 61-10187св18).

Встановивши, що на день звернення ОСОБА_4 до ПАТ «КБ «Південкомбанк» із заявами про повернення сум банківських вкладів з нарахованими відсотками у банку було запроваджено тимчасову адміністрацію, а на день звернення до суду з указаним позовом - розпочато процедуру ліквідації, суд апеляційної інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, оскільки стягнення з відповідача коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неможливим.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону і узгоджуються з нормами матеріального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договорами банківських вкладів та порушення його прав вкладника, не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук