Справа номер 487/7583/18 Суддя суду першої інстанції - Павлова Ж.П.
Провадження номер 22-ц/812/310/19 Доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участі представника заявника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 05 грудня 2018 року, постановлену за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_4 подала до суду вищезазначену заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, яку обґрунтовувала наступним.

Заявник вказувала, що з 01 січня 1991 року по 19 лютого 2001 року працювала на посаді телефоністки міжміського телефонного зв'язку, що надавало їй право на отримання пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У січні 2017 року вона звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Однак, рішенням вказаного управління Пенсійного фонду України від 31 березня 2017 року їй було відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на відсутність необхідного стажу роботи, оскільки до пільгового стажу не підлягає зарахуванню період з 11.07.2000 р. до 19.02.2001 р. через відсутність атестації робочого місця.

Посилаючись на порушення права на пенсійне забезпечення та відсутність іншого способу його поновлення, ОСОБА_4 просила встановити факт її роботи на вищезазначеній посаді в шкідливих умовах праці, на умовах повного робочого часу у період з 11 липня 2000 року по 19 лютого 2001 року.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 05 грудня 2018 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України. Роз'яснено заявнику право на звернення до суду з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що із викладених у заяві обставин та наданих заявником відомостей вбачається спір про право на пенсійне забезпечення шляхом уникнення необхідності підтвердження пільгового характеру роботи встановленим законодавством способом, що не може бути предметом розгляду в порядку окремого провадження.

ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати, а справу направити до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_4 зазначала, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо наявності спору про право, оскільки нею ставиться питання про встановлення факту роботи у шкідливих умовах протягом певного часу, відносно якого спір відсутній.

Також заявником зазначено, що іншого способу захисту права, окрім як встановлення відповідного факту, в неї немає.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд, серед іншого, розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України).

Згідно з ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов'язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 р. у справі №750/43355/16-ц зазначила, що вказаний припис статті «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» стосується як позовів, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно зі статтею 62 вказаного Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року №41.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону «Про пенсійне забезпечення» та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Отже, існує встановлений нормативними актами порядок підтвердження трудового стажу на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зі змісту заяви ОСОБА_4 вбачається, що встановлення факту роботи телефоністкою міжміського телефонного зв'язку необхідне їй для оформлення пенсії за віком на пільгових умовах. При цьому зазначений факт не визнається заінтересованої особою.

Відсутність підтвердження обставин, які є необхідними для призначення пільгової пенсії, не породжує у працівника права на зарахування пільгового стажу, а тому спір про це право, яке заявник вважає належним йому, має розглядатися за правилами позовного провадження.

З постанови Ленінського районного суду м.Миколаєва від 19 вересня 2017 року, залишеної без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року, вбачається, що заявник ОСОБА_4 зверталася до суду з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління ПФУ м.Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправним рішення про відмову у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах та зобов'язання призначити їй пенсію за Списком №2 відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 05 січня 2017 року. У задоволенні її позовних вимог було відмовлено, оскільки у позивача не виникло права на зарахування періоду роботи з 11.07.2000 р. по 19.02.2001 р. до пільгового стажу через відсутність документального підтвердження результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Вищевикладене свідчить, що встановлення юридичного факту, про який заявлено ОСОБА_4, не породить юридичних наслідків, оскільки існує інший порядок підтвердження вказаного нею трудового стажу.

Заявник скористалася своїм правом підтвердження вказаного нею стажу роботи шляхом подання адміністративного позову, у задоволенні якого їй було відмовлено.

Враховуючи викладене, її заява про встановлення факту її роботи телефоністкою міжміського телефонного зв'язку в шкідливих умовах праці, на умовах повного робочого часу в період з 11.07.2000 р. до 19.02.2001 р. не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України через наявність спору про право та роз'яснення заявнику права на звернення до суду з адміністративним позовом, за наявності вказаних обставин, є помилковим, а тому відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України підлягає зміні шляхом виключення його з мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 05 грудня 2018 року змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частини висновок про відмову у відкритті провадження у справі на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України через наявність спору про право та роз'яснення заявнику права на звернення до суду з адміністративним позовом.

Вважати підставою відмови у відкритті провадження у справі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 20 лютого 2019 року.