22-ц/804/3576/19
265/4159/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 265/4159/19

Номер провадження 22-ц/804/3576/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.,

сторони :

позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2019 року, у складі судді Вайновського А.М., дата складення повного судового рішення 31 жовтня 2019 року

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому зазначало, що 04 квітня 2011 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 5 900,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого станом на 29 травня 2019 року має заборгованість в сумі 126 244,00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 5700,02 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом 120543,98 грн. Ураховуючи викладене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 29 травня 2019 року в сумі 126244,00 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 04 квітня 2011 року у розмірі 5700,02 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрати з оплати судового збору у розмірі 86, 64 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам, ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення процентів за користування кредитними коштами, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився; про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належними чином; клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Шишелової Н.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 04 квітня 2011 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ і отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Цього ж дня боржник підписав довідку про умови кредитування, якою визначено, що за користування кредитними коштами боржник оплачує проценти в розмірі 2,5% на місяць, зі строком погашення до 25 числа місяця, що слідує за звітним.

Через невиконання умов договору, станом на 29 травня 2019 року, заборгованість ОСОБА_1 становила 126 244,00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 5700,02 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом 120 543,98 грн.

Відмовляючи АТ КБ «ПРИВАТБАНК у позові про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам, суд першої інстанції, посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року, виходив з того, що у заяві позичальника на отримання кредиту процента ставка не зазначена, Умови та Правила надання банківських послуг боржником не підписані.

З цими висновками суду погодитися не можна.

За вимогами ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з заяви-анкети ОСОБА_1 про видачу кредиту, позичальник погодився з Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Згідно довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду в ній зазначена дата її підписання 04 квітня 2011 року (дата укладення договору), прізвище ОСОБА_1 та довідка містить має визначення щомісячної процентної стави в розмірі 2,5% (30% річних) (а.с.9).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що з моменту укладення договору, нарахування по процентам проводилося кредитором, виходячи з 30% річних.

За таких обставин, колегія вважає, що позивачем надані підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови оплати процентів за користування кредитними коштами, а тому, документи, які наявні в матеріалах даної справи та містить підпис відповідача, можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04 квітня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, ці обставини та представлені докази дають апеляційному суду підстави для висновку про те, що вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами підтверджені позивачем шляхом надання відповідних письмових доказів.

Доводи суду першої інстанції про те, що відповідач не підписав Умови та Правила надання банківських послуг, а тому, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам, є непереконливими, оскільки вони спростовуються представленими доказами, яким суд не надав належної оцінки, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України.

Переглядаючи рішення суду з урахуванням доводів скарги та наданих матеріалів колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки заборгованість по процентам може бути стягнута тільки в межах строку дії кредитної картки, який за даними банку встановлений до серпня 2016 року (а.с.63).

Такого висновку апеляційний суд дійшов враховуючи те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що умови кредитного договору є обов`язковими для учасників такого договору і відповідач, укладаючи кредитний договір усвідомлював, що повинен оплачувати проценти за користування кредитними коштами, що ним і виконувалося до січня 2014 року, коли відбулося останнє погашення кредиту на загальну суму 500 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 04 квітня 2011 року, представленого суду першої інстанції, заборгованість боржника по процентам станом на 29 травня 2019 року становила 379 596,36 грн, виходячи з процентної ставки за кредитом, яка змінювалася протягом строку дії договору з 30,00% до 43,20%.

Однак, оскільки зі справи вбачається, що ОСОБА_1 . Умови та Правила надання банківських послуг дійсно не підписував, погодитися з доводами позивача про стягнення заборгованості по процентам з урахуванням підвищення процентної ставки з 01 вересня 2014 року, не можна.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З урахуванням цих положень, колегія суддів вважає, що боржник ОСОБА_1 повинен був діяти добросовісно у договірних відносинах і, користуючись кредитними коштами повинен був оплачувати проценти, узгоджені з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки зі справи вбачається, що при пред`явленні позову банк подав суду розрахунок заборгованості, анкету-заяву, з яких убачається, що ОСОБА_1 у квітні 2011 року отримав за його заявою кредитну картку, зі строком дії до серпня 2016 року, регулярно користувався карткою, знімав кошти через термінали самообслуговування, здійснювала інші операції, у тому числі, погашав кредит, а банк в свою чергу, мав право на отримання процентів за користування кредитними коштами в розмірі, що були узгоджені між сторонами при укладенні договору та підписанні боржником згідно довідки про умови кредитування, тобто 30,00% річних (2,5% на місяць).

Отже, рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст.376 ЦПК України, необхідно скасувати в частині відмови АТ КБ «ПРИВАТБАНК у позові про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 120 543,98 грн, задовольнивши частково вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» шляхом стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам в розмірі 2571,39 грн.

Колегія враховує, що до апеляційного суду представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надала письмові пояснення з яких вбачається, що з урахуванням первинної процентної ставки за користування кредитними коштами - 2,5 % на місяць - 30% річних, заборгованість ОСОБА_1 по процентам на час закінчення строку дії картки (31 серпня 2016 року ) становила 2460,53 грн.

Таким чином, заборгованість по процентам, станом на дату закінчення строку дії кредитної картки, визначається апеляційним судом в сумі 2571,39 грн та розраховується наступним чином:

-заборгованість за кредитом 5700,02 грн

-станом на 31 серпня 2014 року заборгованість по процентам 2460,53 грн

-дні прострочення 731 (з 01 вересня 2014 року до 31 серпня 2016 року)

-відсоткова ставка в день - 0,0833%(30:360)

-заборгованість по відсоткам 3458,37(5700,02х0,0833х731).

З розрахунку заборгованості вбачається, що за цей час ОСОБА_1 оплатив в рахунок погашення кредиту 3347,51 грн, отже стягненню підлягає заборгованість по процентам в розмірі 2571,39 грн (3458,37+2460,53-3347,51).

За таких обставин апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає частковому задоволенню шляхом скасування судового рішення про відмову у позові про стягнення заборгованості по процентам та стягнення вказаної заборгованості в розмірі 2571,39 грн на користь банку.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду про відмову у позові з посиланням на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 щодо відсутності підстав для стягнення з боржника процентів за кредитним договором.

Встановлено, що правовідносини, які були предметом перегляду суду касаційної інстанції дійсно тотожні справі, яка розглядалася судом за позовом до ОСОБА_1 , однак обставини справи не є ідентичними, оскільки дана справа розглянута судом першої інстанції у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення сторін і відповідач не заперечував проти підстав позову та розміру заявлених вимог.

Крім того, матеріали справи у справі, що переглядається, свідчать про те, що ОСОБА_1 був повідомлений про розмір процентної ставки за умовами кредитування, оскільки 04 квітня 2011 року ним підписана довідка про умови кредитування, з якої вбачається, що базова процентна ставка становила 2,5% на місяць (а.с.9).

Такі обставини не були встановлені при перегляді справи №342/180/17, а тому, висновки Верховного Суду у справі, яка переглядається, потребували відповідної оцінки судом першої інстанції при розгляді вимог до ОСОБА_1 , який будь-яких заперечень щодо вимог банку про стягнення заборгованості по процентам не висловлював.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у зв`язку зі скасуванням рішення, апеляційний суд виходить з того, що згідно з пунктом 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У частині першій статті 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, апеляційний суд, дійшов висновку про ухвалення нового рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитом та збільшення розміру задоволених вимог банку, то одночасно вирішується питання щодо розподілу судових витрат.

Отже, загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 04 квітня 2011 року становить 8271,41 грн та складається з заборгованості за кредитом - 5700,02 грн і заборгованості по процентам, станом на 31 серпня 2016 року (строк дії картки) 2571,39 грн (3458,37+2460,53)-3347,51).

При зверненні до суду позивач оплатив судовий збір в розмір 1921 грн (а.с.1).

Зважаючи на викладене, з відповідача на користь позивача у відшкодування судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції підлягає стягненню 125,83 грн (8271,41(задоволені вимоги)х100:126 244(заявлені вимоги)=6,55х1921:100).

Оскільки при оскарженні рішення в апеляційному порядку позивач оплатив судовий збір в розмірі 2881,50 грн, з ОСОБА_1 на користь банку підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 61,38 грн, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (2571,39(задоволені вимоги)х100:120543,98(заявлені вимоги)=2,13х2881,50:100).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2019 року в частині відмови у позові АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами - скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість по процентам за кредитним договором без номеру від 04 квітня 2011 року в розмірі 2571 (дві тисячі п`ятсот сімдесят одна) грн 39 коп.

Це ж рішення в частині відшкодування судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () у відшкодування судового збору 125,83 грн - у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () у відшкодування судового збору 61,38 грн - у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 24 грудня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко