Справа № 462/4045/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2106/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року м.Львів

Справа № 462/4045/15

Провадження № 22-ц/811/2106/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Фейір К.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в режимі відеоконференції апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особіуповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»

на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м.Львові 10 жовтня 2016 року (суддя Румілова Н.М.)

у справі

за позовом ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

встановив:

29 травня 2015 Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з урахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про витребування з незаконного володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з поверненням у власність позивача одержаного відповідачами на виконання нікчемних правочинів нерухомого майна: нежитлової будівлі під літерою «Б'-3» загальною площею 698,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визнання права власності на зазначену будівлю.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 20 березня 2015 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (з кожним окремо) укладено два нотаріально посвідчені договори купівлі - продажу по 1/2 ідеальної частки нежитлової будівлі під літерою «Б'-3» загальною площею 698, 9 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1 ; та належала банку на праві приватної власності згідно договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Юзвою Н. Б. 11 січня 2011 року, та договорів про внесення змін до цього договору іпотеки від 12 грудня 2011 року, 27 червня 2013 року, 26 вересня 2013 року, зареєстрованого у Державному реєстрі прав на нерухоме майно 15 жовтня 2013 року. 19 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 19 березня 2015 року за № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорій неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 61 про запровадження строком на три місяці (з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно) тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на здійснення тимчасової адміністрації у цій банківській установі; призначено Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О. Ю., який набув усіх повноважень органів ПАТ «Банк «Київська Русь» з дня початку тимчасової адміністрації - 20 березня 2015 року. Вважає, що укладені з відповідачами договори купівлі - продажу є нікчемними відповідно до положень частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки вони були вчинені вже після призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь», а тому майно, що є предметом цих нікчемних правочинів, вибуло з власності банку поза його волею внаслідок укладення нікчемних договорів купівлі-продажу неуповноваженою на те особою - головою правління ПАТ «Банк «Київська Русь» Братко В. І., повноваження якого станом на день вчинення правочинів були призупинені. Відтак, спірне майно підлягає витребуванню незалежно від добросовісності набувачів (відповідачів у цій справі).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду оскаржує ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію цього банку, посилаючись на те, що суд повно та всебічно не з`ясував обставини справи та не врахував, що договори купівлі-продажу від 20 березня 2015 року є недійсними.Просить рішення суду скасувати таухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Вказує, що суд першої інстанції не врахував прямої вказівки закону про нікчемність укладених з відповідачами договорів і не застосував до спірних правовідносин норми ч.3 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вважає помилковим висновок суду про те, що на момент укладення та нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нежитлової будівлі, представнику позивача не було відомо про призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки в першій половині робочого дня 20 березня 2015 року він отримав повідомлення електронною поштою про запровадження тимчасової адміністрації в названому банку. Стверджує, що необізнаність голови правління ПАТ «Банк Київська Русь» Братка В.І. про запровадження в цьому банку тимчасової адміністрації, аж ніяк не підтверджує його повноваження на укладення правочинів від імені банку після призначення уовноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в цій банківській установі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактичне укладення договорів купівлі-продажу від 20 березня 2015 року відбулося до моменту опублікування інформації про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» та до моменту доведення такого рішення до головного офісу банку. Вказані обставини у їх сукупності свідчать про відсутність підстав нікчемності правочинів та відсутність порушення норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» при укладенні між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 20 березня 2015 року договорів купівлі-продажу, зареєстрованих в реєстрі за № 878 та № 884. За таких обставин зазначені договори є дійсними, такими, що були укладені згідно вимог чинного законодавства України, направленими на настання реальних наслідків для сторін. Сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, відбулося виконання умов договорів і протилежного позивачем не доведено. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є дійсними власниками спірної нежитлової будівлі.

Судом встановлено, що 19 березня 2015 року на підставі постанови Правління НБУ за №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорій неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №61 про запровадження строком на три місяці - з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно, тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у вказаній банківській установі. Цим рішенням призначено Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №116 від 15 червня 2015 року продовжено здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» до 19 липня 2015 року включно та продовжено повноваження Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. по 19 липня 2015 року включно.

На підставі постанови Правління НБУ від 16 липня 2015 року №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №138 від 17 липня 2015 року про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова О.Ю. строком на 1 рік з 17 липня 2015 року по 16 липня 2016 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1085 від 23 червня 2016 року продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» на два роки - до 16 липня 2018 року включно.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку договорів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів, виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв, серед яких, зокрема, договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку.

Згідно із ч.1 ст.36 цього Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Відповідно до ч.3 ст.36 зазначеного Закону, правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

Згідно із ст. 253 ЦК України, перебіг строку, починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

13 березня сторони договорів купівлі-продажу від 20 березня 2015 року підписали протокол про наміри укласти такі договори до 31 березня 2015 року.

Кошти в сумі по 2 850 000 грн. (всього 5 700 000 грн.) за придбане на підставі договорів купівлі-продажу нерухоме майно були сплачені відповідачами та зараховані банком до укладення цих договорів - 19 березня 2015 року, шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунків відповідачів на рахунок позивача.

20 березня 2015 року між ПАТ «Банк «Київська Русь», в особі представника банку за довіреністю Качерая І.П., який діяв на підставі довіреності від 20 березня 2015 року, та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу 1/2 ідеальної частки в праві власності на нежитлову будівлю під літерою Б'-3 загальною площею 698,9 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1 , за ціною 2 850 000 грн., в тому числі з ПДВ; який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., та зареєстрований в реєстрі за №879.

Також 20 березня 2015 року між ПАТ «Банк «Київська Русь», в особі представника банку за довіреністю від 20 березня 2015 року Качерая І. П ., та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу 1/2 ідеальної частки в праві власності на нежитлову будівлю під літерою Б'-3 загальною площею 698,9 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1 , за ціною 2 850 000 грн., в тому числі з ПДВ; який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., та зареєстрований в реєстрі за №884.

Спірна нежитлова будівля належала банку на праві приватної власності згідно договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Юзвою Н.Б. 11 січня 2011 року за реєстровим №42, та договорів про внесення змін до цього договору іпотеки, посвідчених нотаріусом Юзвою Н.Б. 12 грудня 2011 року за реєстровим №5362, 27 червня 2013 року за реєстровим №1827, 26 вересня 2013 року за реєстровим №2927, зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 15 жовтня 2013 року.

У статті 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин є недійсним, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, НБУ регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Цим Законом визначені повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і їх ліквідації.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд є установою, яка виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно (частина третя статті 34 цього Закону).

Відповідно до частини п`ятої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

В силу частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб діє від імені банку в межах повноважень Фонду (частина третя статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частиною третьою статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними. Частиною другою статті 38 цього Закону передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Наслідки нікчемності правочину настають для сторін у силу вимог закону.

Відповідно до статті 57 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.ст. 10, 60 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Належні та допустимі докази того, що на час укладення представником банку з відповідачами договорів купівлі-продажу (20 березня 2015 року) було офіційно повідомлено центральний офіс банку та його відокремлені підрозділи, що розпочато процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не надані. 20 березня 2015 року центральний офіс банку надав доручення Качераю І.П. на вчинення правочинів. З доданого позивачем до позовної заяви Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що такі відомості були відсутні у цьому реєстрі станом і на 31 березня 2015 року (т.1 а.с.5-7).

Встановлено, що договори купівлі-продажу були укладені органами управління банку 20 березня 2015 року у визначену в рішенні виконавчої дирекції Фонду календарну дату, з якою пов`язано початок перебігу тримісячного строку запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у цьому банку, хоч про це центральний офіс та відокремлені підрозділи банку не були повідомлені.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_10 до Національного банку України, з участю третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії, задоволено частково. Ухвалено визнати протиправною та скасувати постанову Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних»; визнати протиправною та скасувати постанову Правління Національного банку України від 16 липня 2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь». Постанова набрала законної сили 26 червня 2019 року, на даний час не скасована.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що описані вище договори купівлі-продажу від 20 березня 2015 року є дійсними; такими, що укладені згідно вимог чинного законодавства України, направленими на настання реальних наслідків для сторін. Сторони домовилися щодо усіх істотних умов договорів та вчинили дії на їх виконання. Відповідачі є дійсними власниками нежитлової будівлі під літерою «Б'-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стверджуючи про нікчемність правочинів, позивач не порушував і не порушує питання про застосування наслідків нікчемності правочинів, а навпаки, як вбачається із доданого суду апеляційної інстанції протоколу електронного аукціону від 17 грудня 2019 року, вчиняє заходи до відчуження спірних приміщень за значно меншою ціною - 1 296 284,50 грн., що не сприяє інтересам банку та покращенню його фінансового стану.

На підставі аналізу наявних у справі доказів та встановлених обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що з оскаржуваним рішенням суду належить погодитися.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись: ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Залишити рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року без змін, апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 31 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді