ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/214/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі РАСУЛОВІЙ А.А.

за участю

скаржник не з`явився;

державний виконавець не з`явився;

заінтересована особа не з`явилась;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Публічне акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ», Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кияниці Н.М. та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2019 року на адресу Дарницького районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 (далі по тексту - скаржник) на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кияниці Н.М.

У зазначеній скарзі представник скаржника просить скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кияниці Н.М. про відкриття виконавчого провадження № 51400220 від 14.06.2016 року; скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кияниці Н.М. про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню № 51400220 від 22.06.2016 року; скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кияниці Н.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 51400220 від 22.08.2016 року.

На обґрунтування своїх вимог представник скаржника послалася на те, що державним виконавцем Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кияницею Н.М. у постанові про відкриття виконавчого провадження № 51400220 від 14.06.2016 внесено недостовірні відомості про боржника за яким було видано дублікат виконавчого листа (справа № 753/5992/16-ц). Так, у резолютивній частині постанови про відкриття виконавчого провадження № 51400220 від 14.06.2016 зазначено: «Відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 02/2/2923/12 виданого 27.04.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» боргу у розмірі 1 683 847, 83 гривень», при цьому, у графі інформація про боржника вказано ОСОБА_1 . Таким чином, державним виконавцем Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кияницею Н.М. у офіційний документ про відкриття виконавчого провадження внесені недостовірні відомості щодо особи боржника. Крім того, 22.06.2016 державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кияницею Н.М. було винесено постанову про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням № 51400220 з ОСОБА_1 у розмірі 168 384,78 грн., яке фактично не було виконано та державним виконавцем не вживалися заходи щодо примусового виконання рішення суду, крім того, у графі з кого відбувається стягнення основного боргу за рішенням суду вказано, як боржника - ОСОБА_2 , що також свідчить про внесення недостовірних відомостей до постанови про стягнення виконавчого збору. В рамках виконавчого провадження № 51400220 було накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження згідно постанови від 22.08.2016 року державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кияниці Н.М. та накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 , знову ж таки, з постанови вбачається внесення тих самих недостовірних відомостей про особу боржника.

Представник скаржника подала до суду заяву у якій вимоги скарги підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності.

Представник заінтересованої особи ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» в судове засідання щодо розгляду скарги не з`явився, про день, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, клопотань, заяв про розгляд скарги у відсутність представника до суду не надавав.

Державний виконавець Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кияниця Н.М. в судове засідання щодо розгляду скарги не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, клопотань, заяв про розгляд скарги у свою відсутність до суду не надала. Натомість, надала суду копію виконавчого провадження №51400220 для долучення його до матеріалів справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вивчивши доводи скарги та додані до неї матеріали, матеріали виконавчого провадження № 51400220, дослідивши докази в їх сукупності та кожен доказ окремо, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.10.2012 року позовну заяву ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» до ОСОБА_2 , ТОВ «Чернігівський картонно-паперовий комбінат», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ТОВ «Чернігівський картонно-паперовий комбінат», ОСОБА_1 850 000 грн. заборгованості за кредитним договором № 101-S від 22 грудня 2005 року, 609 745,18 грн. заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитом, 198 282,65 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів та тіла кредиту, 24 000 грн. штрафу за кожен випадок невиконання зобов`язань, 1 700 грн. судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, всього 1 683 847,83 грн.

На підставі вказаного рішення Дарницьким районним судом м. Києва 24.05.2013 року видано три виконавчих листа, які пред`явлено до виконання ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, де відкрито провадження по боржниках.

Постановою державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кияниці Н.М. від 14.06.2016 року відкрито виконавче провадження за №51400220, та у подальшому, винесена постанова про стягнення виконавчого збору від 22.06.2016 року, а також винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.08.2016 року.

Судом встановлено, що державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кияницею Н.М. у постанові про відкриття виконавчого провадження № 51400220 від 14.06.2016 внесено недостовірні відомості про боржника за яким було видано виконавчий лист. Так, у резолютивній частині постанови про відкриття виконавчого провадження № 51400220 від 14.06.2016 зазначено: «Відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 02/2/2923/12 виданого 27.04.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» боргу у розмірі 1 683 847,83 грн.», при цьому, у графі інформація про боржника вказано ОСОБА_1 . Таким чином, державним виконавцем Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кияницею Н.М. у офіційний документ про відкриття виконавчого провадження внесені недостовірні відомості щодо особи боржника.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній, що діяла на момент виникнення оскаржуваних правовідносин) зазначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення ст. 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

Згідно із ч. 2 ст. 368 ЦПК (в редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення суду) встановлено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час видачі виконавчого листа) зазначено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

З наведеного слідує, що у випадку наявності кількох відповідачів судом видається окремий виконавчий лист, який є процесуальним документом щодо примусового виконання судового рішення за кожним із таких боржників.

Частиною 1 ст. 370 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення суду) передбачено, що замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Відповідно до ч. 1 с. 371 ЦПК стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Отже, у випадку наявності кількох відповідачів судом заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання подається стосовно кожного із боржників.

Згідно із ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час видачі дубліката виконавчого листа) строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюється для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення. А в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його ухвалення.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» кожен виконавчий документ стосується конкретного виду стягнення щодо одного боржника. На підставі зазначеного суд дійшов висновку про те, що додержавним виконавцем Голосіївського районного відділу держаної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві Кияницею Н.В. винесено безпідставно постанову від 14.06.2016 року про відкриття виконавчого провадження №51400220.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Мінюсту від 02.04.2012 року № 512/5 ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Мінюсту від 02.04.2012 року № 512/5 передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно вищевказаної пп. 1.5.1. Інструкції постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити:

а) вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (надалі за текстом - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене;

б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову);

в) резолютивну частину із зазначенням: прийнятого рішення державного виконавця; прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови; строку і порядку оскарження постанови;

г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами;

ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою;

д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону.

Посадові особи органів державної виконавчої служби виносять постанови з урахуванням вимог, визначених Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Мінюсту від 02.04.2012 року № 512/5.

Вчиняючи будь-яку дію держаний виконавець має попередньо пересвідчитися у законності такої дії, перевірити наявні в матеріалах виконавчого провадження докази, а також зазначати всі реквізити передбачені у п. 1.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Мінюсту від 02.04.2012 року № 512/5.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/2 оскільки, оформлена з порушеннями вищевказаних нормативних актів, з огляду на що підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час видачі виконавчого листа) на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами статей 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час видачі виконавчого листа) передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною 4 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час видачі виконавчого листа) на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Так, 22.06.2016 державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Кияницею Н.М. було винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 51400220 з ОСОБА_1 у розмірі 168 384,78 грн.

29.08.2016 року виконавчий лист № 02/2/2923/12 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Також, з аналізу вищенаведених норм Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час видачі виконавчого листа) вбачається, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, при цьому розмір виконавчого збору вираховується саме з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

У постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

Аналогічний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі № 819/1116/17 (№ К/9901/3131/17).

Отже, постанова державного виконавця Голосіївського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Кияниці Н.М. по виконавчому провадженню № 51400220 про стягнення виконавчого збору від 22.06.2019 є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, в рамках ВП № 51400220 було накладено арешт на майно ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження згідно постанови від 22.08.2016 року державного виконавця Голосіївського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Кияниці Н.М.

Положеннями статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час видачі виконавчого листа) передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Так, зі спірної постанови від 22 серпня 2016 року про арешт майна вбачається, що остання винесена з метою виконання постанови про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 168 384,78 грн.

З наведеного вище, суд приходить до висновку, що постанова про арешт майна є похідною від постанови про стягнення з позивача виконавчого збору, яка є протиправною, а тому і дана постанова від 22 серпня 2016 року про арешт майна є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись стст. 19, 129-1 Конституції України, стст. 447-450 Цивільного процесуального кодексу України, стст. 1, 18, 22, 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження» -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Публічне акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ», Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кияниці Н.М. та скасування постанов - задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кияниці Н.М. ВП №51400220 від 14.06.2016 року про відкриття виконавчого провадження.

Скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кияниці Н.М. ВП №51400220 від 22.06.2016 року про стягнення виконавчого збору.

Скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кияниці Н.М. ВП №51400220 від 22.08.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ КАЛІУШКО Ф.А.