ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/7937/18

Провадження № 22-ц/818/3139/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_4 ,

третя особа: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2019 року в складі судді Семіряд І.В.,

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , третя особа - Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства.

Позов мотивований тим, що 25.04.1974 року між його матір`ю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_7 , яка є рідною сестрою позивача по матері. На той час його мати, сестра та ОСОБА_6 мешкали у комунальній квартирі АДРЕСА_1 . Для того щоб отримати ізольоване житло між його матір`ю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано шлюб, але ще деякий час вони продовжували проживати разом. Згодом його матір та ОСОБА_6 . припинили спільно проживати та вести спільне господарство, оскільки, його матір зустріла ОСОБА_4 , який також проживав та був зареєстрований в тій же комунальій квартирі, та від стосунків з яким у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_1 .. Оскільки на той час шлюб між його матір`ю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано, запис про батька у актовому записі про народження, зробила на підставі ст. 135 СК України побоюючись, що не отримає квартиру. Таким чином у актовому записі про народження записана вигадана особа. Проте фактично батьком позивача є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .У 2004 році його матір та ОСОБА_4 переїхали мешкати за адресою АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 вважає ОСОБА_4 своїм батьком з народження, оскільки з народження ОСОБА_4 піклувався про нього, називає його своїм сином та не заперечує своє батьківство. У зв`язку з чим позивач просить визнати ОСОБА_4 його батьком.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснивши, що відповідач не заперечує проти позову та вважає своїм сином позивача, виховував його.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає, обставини, викладені у позові підтверджує. Просив розглядати справу за його відсутності, позов задовольнити.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, надала суду пояснення, у яких зазначила, що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області було проведене перевірку по архівним даним відділу та виявлено актовий запис про народження № 6696 від 19.09.1988 року, складеного міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану відносно ОСОБА_1 , до якого 05.06.2014 року на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.03.2010 року були внесені відомості про батька дитини у відповідності до ст. 126 Сімейного Кодексу України. У зв`язку з чим третя особа просить суду відмовити у задоволені позову, розглядати справу за відсутності представника третьої особи.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не були взяті до уваги заява ОСОБА_4 про визнання позовних вимог, та заява про визнання батьківства.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, крім того на час ухвалення рішення суду до актового запису вже були внесені зміни за рішенням суду.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, яке видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову ХМУЮ, батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 6)

Так, за змістом ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Відповідно до ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Положеннями ст.135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.03.2010 року були внесені відомості про батька дитини у відповідності до ст. 126 СК України.

Судом першої інстанції було досліджено архівну цивільну справу №2-о-331/09 за заявою ОСОБА_8 про встановлення батьківства. З цивільної справи вбачається, що ОСОБА_8 29.09.2009 звернувся до суду з заявою про встановлення факту батьківства. В заяві ОСОБА_8 зазначено, що з самого дитинства ОСОБА_6 виховував його як сина та піклувався про нього, просив суд визнати факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_8 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.03.2010 встановлено факт родинних зв`язків, а саме те, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_8 Рішення суду набрало законної сили та саме на підставі цього рішення було внесені зміни до актового про народження ОСОБА_8 .

Крім того, з зазначено рішення вбачається, що в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_5 , матір ОСОБА_8 , яка пояснила, що батьком є ОСОБА_6 , вказала, що вони довгий час проживали однією сім`єю, але при народжені сина вона ( ОСОБА_5 ) скористалась приписами ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю України та записала сина по-батькові як « ОСОБА_8 ».

Доводи апеляційного скарги стосовно того, що судом першої інстанції не були взяті до уваги заява ОСОБА_4 про визнання позовних вимог, та заява про визнання батьківства, колегією суддів не приймаються, оскільки одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків.

Крім того, позивач не скористувався правом на з`явлення клопотання що призначення у справі відповідної експертизи як на доказ встановлення батьківства ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді також не заявлялось.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів позивач не надав.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко