печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Вовк С. В.,

за участі секретаря судового засідання Брачун О. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Крилової К. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Київтеплоенерго», третя особа - Комунальний концерн «Центр комунального сервісу», про визнання права, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позиція сторін у справі

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до КП «Київтеплоенерго», третя особа - Комунальний концерн «Центр комунального сервісу», в якому просив:

- визнати його право не сплачувати 3 874, 04 грн, які з нього необґрунтовано вимагає відповідач;

- зобов`язати відповідача видалити з рахунків, які надсилаються, вимогу про сплату боргу за гаряче водопостачання у сумі 3 874, 04 грн;

- зобов`язати відповідача припинити дзвонити позивачу та надсилати листи з вимогою сплати 3 874, 04 грн;

- зобов`язати відповідача відшкодувати матеріальну шкоду (друк та поштова відправка до суду великої кількості матеріалів) у розмірі 250, 00 грн;

- зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . 13 грудня 2016 року компетентними особами складено акт про прийняття на абонентський облік лічильника гарячого водопостачання. Працівниками в акті допущено описку, а саме: замість номеру лічильника «5037680» вказано « НОМЕР_1 ». З цього часу позивач здійснює оплату за гаряче водопостачання по лічильнику. На момент початку виплати по лічильнику, позивач мав нульове сальдо (відсутня заборгованість). З грудня 2016 року до грудня 2018 року він витратив 15 куб. метрів гарячої води, які оплатив через мережу Інтернет, що підтверджується відповідними квитанціями. Разом з тим, за вказаний період відповідач безпідставно вимагає сплатити заборгованість за гаряче водопостачання у розмірі 3 874, 04 грн.

04 грудня 2018 року позивач звернувся з цього приводу до Центру комунального сервісу, де йому повідомили, що в нього відсутня заборгованість, а згаданий борг утворився через те, що лічильник забули внести у базу.

Відповідач тероризує позивача та його сім`ю телефонними дзвінками та електронними листами з вимогою сплатити неіснуючий борг у сумі 3 874, 04 грн та погрожує судовими процесами. Позивач зазначає, що його матері 89 років і вона дуже переживає, коли надходять погрозливі дзвінки та листи.

КП «Київтеплоенерго» подало відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що воно стало виконавцем послуг лише з 01 травня 2018 року, а тому відповідно і нарахування за послугу з центрального постачання гарячої води здійснювало лише з травня 2018 року. 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, згідно з яким кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання. Позивачем не надано доказів звернення стосовно порушеного питання до підприємства, а тому не можна стверджувати про порушення відповідачем права позивача. У своєму позові позивач не зазначає чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, не зрозуміло з чого позивач виходить, коли оцінює заподіяну шкоду у розмірі 5 000, 00 грн. Оскільки у діях КП «Київтеплоенерго» немає складу цивільного правопорушення, то і підстави для відшкодування збитків відсутні.

Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» подало письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що згідно з інформацією, наявною в програмно-апаратному комплексі, прилад обліку гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_2 взято на облік лише в грудні 2018 року.

До цього нарахування відбувалися по нормі споживання (з 01 лютого 2016 року по 31 березня 2017 року) та по показниках будинкового лічильника (з 01 квітня 2017 року по 30 листопада 2018 року) з урахуванням кількості днів надання послуги і пропорційно кількості проживаючих.

В грудні 2018 року на підставі заяви споживача виконано коригування нарахувань з урахуванням показників індивідуального лічильника на суму 4 070, 36 грн, який згідно з інформацією, внесеною в ПАК, встановлено з 01 грудня 2016 року.

Коригування за період АТ «Київенерго» (до 01 травня 2018 року) не відображено у зв`язку з мораторієм на проведення коригувань, введеного у зв`язку з необхідністю аудиту дебіторської заборгованості споживачів. Відповідно, коригування буде внесено до квитанції споживача після завершення мораторія. У зв`язку із відображенням заборгованості за адресою позивача здійснювався автоматичний дозвін, який не здійснюється з 07.2019.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи в судовому засідання проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні.

Допитана як свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що вона є дружиною позивача та вони проживають разом. Після дзвінків відповідача про повернення неіснуючого боргу в них сім`ї починаються переживання, доводиться заспокоювати матір позивача, яка є особою похилого віку та має проблеми із здоров`ям. Відповідач телефонує, направляє СМС, листи з вимогами, нараховує додаткові борги.

Процесуальні дії

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Фактичні обставини справи

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою відповідачем надаються послуги, зокрема, з постачання гарячої води, за що нараховується відповідна плата.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV (далі - Закон № 1875-ІV) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із пунктом 6 частини другої статті 21 Закону № 1875-ІV виконавець зобов`язаний розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості.

У частині другій статті 32 Закону № 1875-ІV встановлено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюють Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630).

Згідно із пунктами 9, 10 Правил № 630 у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Фактично між сторонами виник спір щодо законності вимоги відповідача про сплату позивачем заборгованості у розмірі 3 874, 04 грн за гаряче водопостачання, яка виникла у проміжок часу з грудня 2016 року по грудень 2018 року.

Судом встановлено, що 01 грудня 2016 року Лабораторією «Центр вимірювань» ТОВ «Центр Вимірювань» свідоцтво про атестацію № ПТ-313/14 згідно договору з СВП «КТМ» ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» № 436/54-15 від 22 липня 2015 року в особі техніка лабораторії та споживачем ОСОБА_1 складено Акт про виконання робіт по вимірюванню метрологічної повірки приладів обліку гарячого водопостачання та опломбування засобів обліку.

Таким чином, позивач, як добросовісний споживач послуг, вчинив зі своєї сторони усі необхідні та можливі дії по встановленню приладу обліку гарячого водопостачання (лічильника) після чого відповідно до частини другої статті 32 Закону № 1875-ІV оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається.

Неналежне виконання надавачем послуг своїх обов`язків щодо внесення лічильника до своїх внутрішніх інформаційних баз (систем) не створює для позивача будь-яких правових наслідків у зв`язку з такими порушеннями, в тому числі у формі обов`язку оплачувати комунальні послуги у невиправданому розмірі.

В судовому засіданні представники відповідача та третьої особи пояснили, що дійсно у відповідача відсутня заборгованість з оплати гарячого водопостачання, а вказана сума не може бути видалена із платіжних документів у зв`язку з мораторієм на проведення коригувань, введеного АТ «Київенерго» у зв`язку з необхідністю аудиту дебіторської заборгованості споживачів, а також у зв`язку із тим, що відповідач не є правонаступником АТ «Київенерго», а йому лише передано право вимоги оплати послуг.

Такі доводи не виправдовують дій сторони відповідача з безпідставного вимагання сплати позивачем неіснуючої заборгованості.

За приписами частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд враховує, що ані у своїх запереченнях, ані в судовому засіданні відповідач не зміг пояснити за який конкретно період та на підставі чого у позивача виникла заборгованість за гаряче водопостачання у розмірі 3 874, 04 грн, не надано деталізованого розрахунку такої заборгованості на підтвердження її обґрунтованості, натомість повідомлено, що у випадку сплати позивачем цієї суми, вона буде зарахована до КП «Київтеплоенерго», а не до АТ «Київенерго».

За змістом частин першої та другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд враховує конкретні обставини цієї справи, застосовує загальні засади цивільного права - принцип справедливості, добросовісності та розумності, а також керується однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». З урахуванням викладеного, та вважає за необхідне та доцільне зобов`язати КП «Київтеплоенерго» припинити дії направлені на вимогу ОСОБА_1 сплатити борг за гаряче водопостачання в сумі 3 874, 04 грн, що в контексті спірних правовідносин сприятиме ефективному захисту невизнаного права позивача не сплачувати нарахований борг у розмірі 3 874, 04 грн.

На переконання суду, такий спосіб захисту не суперечить закону та не порушує принципу диспозитивності цивільного судочинства, оскільки охоплює в собі зміст позовних вимог: про визнання права позивача не сплачувати грошові кошти, які необґрунтовано вимагає відповідач; зобов`язання відповідача видалити з рахунків, які надсилаються, вимогу про сплату боргу за гаряче водопостачання у сумі 3 874, 04 грн; зобов`язання відповідача припинити дзвонити позивачу та надсилати листи з вимогою сплати 3 874, 04 грн, а не розширює його (не виходить за межі вимог).

Щодо відшкодування моральної шкоди

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом пункту 5 частини першої статті 4 Закон України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до частин першої-третьої статті 2 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції» цей Закон регулює відносини щодо відповідальності за шкоду, завдану потерпілому внаслідок дефекту в продукції, яка введена в обіг в Україні. До відносин, не врегульованих цим Законом, застосовуються положення цивільного, процесуального законодавства та законодавства про захист прав споживачів. Цей Закон не обмежує будь-яких прав потерпілого згідно з договірними чи недоговірними зобов`язаннями, що встановлюють іншу, ніж передбачена цим Законом, відповідальність, зокрема права на відшкодування моральної шкоди або права на відшкодування шкоди в окремих сферах цивільних відносин відповідно до законодавства.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Відносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 360/723/16-ц (провадження № 61-22702сво18).

Обов`язковою умовою виникнення приватного делікту є наявність шкоди. «Noxia autem est ipsum» тобто шкода є самим деліктом. Тому відсутність шкоди означає відсутність самого делікту внаслідок чого деліктне зобов`язання не виникає. Шкода, заподіяна особі завжди має майновий характер незалежно від об`єкта посягання (життя, здоров`я, честь, гідність), який заподіюється деліктом «injuria».

За приписами частини четвертої, пункту 3 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики, як здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач засобами телефонного зв`язку, електронних листів та платіжок безпідставно вимагає від позивача сплати заборгованості у розмірі 3 874, 04 грн, походження та розмір якої обґрунтувати не може, тобто вчинялися агресивні форми підприємницької практики, що заборонено Законом.

На переконання суду, таке положення речей сторін договірних правовідносин вказує на юридичну нерівність позивача у порівнянні зі стороною відповідача та призводить до порушення його особистих немайнових прав, адже у зв`язку із такими діями відповідача, він опинився у вкрай невигідному стані, який фактично породжує у нього обов`язок сплатити неіснуючу заборгованість.

Протиправність дій сторони відповідача полягає у порушенні ним положень пунктів 9, 10 Правил № 630, частини другої статті 32 Закону № 1875-ІV, а також пункту 3 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд знаходить доведеною обставину того, що такі протиправні дії сторони відповідача призводять до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого він зазнає страждань, заподіяних психічним впливом, що призвело до погіршення відносин з членами сім`ї.

Суд, виходячи із засад розумності і справедливості, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 000, 00 грн у відшкодування моральної шкоди, що буде достатньо справедливою сатисфакцією.

Щодо відшкодування майнової шкоди

Відповідно до частин першої - другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами спричинення відповідачем йому майнової шкоди у розмірі 250, 00 грн, а тому такі позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до комунального підприємства «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5), третя особа - Комунальний концерн «Центр комунального сервісу», (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 24), про визнання права, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов`язати комунальне підприємство «Київтеплоенерго» припинити дії направлені на вимогу ОСОБА_1 сплатити борг за гаряче водопостачання в сумі 3 874, 04 грн.

Стягнути з комунального підприємства «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 1 000, 00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення виготовлено 30 вересня 2019 року.

Суддя С. В. Вовк