Справа № 182/7229/18
Провадження № 2/0182/160/2019
18.02.2019 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого-судді Рибакової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про визнання права власності, -
Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом (а.с.1-3), посилаючись на наступні обставини.
Відповідно свідоцтва про право власності на житло від 24.11.1994 року, виданого на підставі розпорядження (наказу) №3895 від 05.10.1994 року, була приватизована квартира АДРЕСА_1, власниками квартири в рівних частинах стали її мати ОСОБА_2, її батько ОСОБА_4, її сестра ОСОБА_3 та вона-позивач ОСОБА_1. Згідно Договору дарування від 20.01.1997 року, посвідченого нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською Ж.М., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подарували їй 1/2 частину спірної квартири, про що нотаріусом було зроблено відповідний напис в свідоцтві про право власності на житло. Оскільки на час укладення вказаного договору дарування вона-позивач була малолітньою, від її імені договір дарування підписав її батько ОСОБА_4 Подальшу реєстрацію щодо зміни власників квартири у КП «НМБТІ» її батьки не зробили. Рішенням №23118458 від 24.07.2015 року їй було відмовлено у державній реєстрації права, оскільки договір дарування від 20.01.1997 року має виправлення у прізвищах власників квартири. Станом на 21.09.2018 року зареєстровано лише її право власності на 1/4 частину спірної квартири. Враховуючи викладене, вона не може реалізувати своє право власності на 1/2 частину спірної квартири.
Тому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що виникає на підставі Договору дарування від 20.01.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською Ж.М.
Ухвалою судді від 13.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відкрито провадження по справі (а.с.40,41).
Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою.
Ухвалу судді від 13.11.2018 року направлено учасникам справи. До суду повернулись повідомлення з відміткою про вручення відповідачам та третій особі поштових відправлень (а.с.45,46,47).
Від відповідачів відзив на позов не надійшов.
Від третьої особи пояснення щодо позову не надійшли.
Ухвалою судді від 18.02.2019 року позовну заяву вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.11.1994 року, виданого Комітетом комунальної власності м. Нікополя згідно з розпорядженням (наказом) від 05.10.1994 року №3895, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, належить на праві спільної власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 - порівну (а.с.20).
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками позивача, що підтверджується матеріалами справи (а.с.5-15). Згідно свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_5 (а.с.9), 13.05.2009 року було укладено шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_1, після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 присвоєно прізвище «ОСОБА_1». Як вбачається з матеріалів справи (а.с.8,18), ОСОБА_3 є сестрою позивача, після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище «ОСОБА_3», що вбачається з копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_6 (а.с.19).
Технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду щодо квартири АДРЕСА_1 виготовлено станом на 31.10.1996 року (а.с.21-23) на ім'я ОСОБА_2.
З копії Договору дарування від 20.01.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською Ж.М., зареєстровано в реєстрі за №1-145 (а.с.25) вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за яку діяв її батько ОСОБА_4, склали договір про таке: ОСОБА_2, ОСОБА_3 подарували, а ОСОБА_1 прийняла в дар 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить дарителям на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24.11.1994 року комітетом комунальної власності м. Нікополь, довідки БТІ видан 31.10.1996 року за №6692 та зареєстрованих за № 17-3895-2. Відповідний напис було зроблено нотаріусом на свідоцтві про право власності на житло від 24.11.1994 року (а.с.19-на звороті).
З довідки Комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» №20 від 10.01.2017 року (а.с.24) вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано на праві спільної часткової власності: 1/4 частина за ОСОБА_2, 1/4 частина за ОСОБА_4, 1/4 частина за ОСОБА_3, 1/4 частина за ОСОБА_1 - на підставі свідоцтва про право власності від 24.11.1994 року. Викладене також підтверджується відповіддю Комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» №1324 від 10.12.2018 року, що надійшла на запит суду (а.с.48).
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 145694190 від 16.11.2018 року за адресою: АДРЕСА_1, вбачається, що 1/4 частина квартири зареєстрована за ОСОБА_1, форма власності: приватна; вид спільної власності: спільна часткова; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серій та номер НОМЕР_7, виданий 24.09.2015 року, видавник: Реєстраційна служба Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.42,43).
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Шевченко М.О. за №23118458 від 24.07.2015 року (а.с.26,26-на звороті), позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки: 1/2, на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1, з тих підстав, що договір дарування р/н 1-145 від 20.01.1997 року (поданий заявником) має виправлення у прізвищах власників квартири, що унеможливлює провести реєстрацію права власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, п. 2 ч.1 ст.3, ст. 321 ЦК, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

У відповідності до положень ст.3 Закону України «Про власність» (в редакції, яка діяла на час укладення спірного договору дарування), право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Українській РСР охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Кожен громадянин в Українській РСР має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими.

Згідно ч.1 ст.128 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року), право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше непередбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», виходячи зі змісту ст.392 потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Позивач не може зареєструвати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що виникає на підставі Договору дарування від 20.01.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською Ж.М., так як вказаний договір має виправлення. Враховуючи те, що позивач не має можливості підтвердити своє право власності іншим способом, не має законних підстав для розпорядження своїм нерухомими майном на власний розсуд, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими.

На підставі викладеного, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що виникає на підставі Договору дарування від 20.01.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською Ж.М., зареєстровано в реєстрі за №1-145.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 12,13,19,81,89,259,263,264,274,268,280-282,284,354 ЦПК України, ст.128 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року), ст.3 Закону України «Про власність» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3), третя особа - ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_4, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1), про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що виникає на підставі Договору дарування від 20.01.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською Ж.М., зареєстровано в реєстрі за №1-145.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. В. Рибакова