ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетрвоська від 03 червня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

АТ КБ «ПриватБанк» у жовтні 2011 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк», в якому просить стягнути з відповідачів виниклу заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідачу було видано кредит в сумі 30 000 доларів США грн. на строк до 22 грудня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконував, в зв`язку з чим станом на дату звернення з позовною заявою має заборгованість в сумі 29 058, 53 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з ПАТ «А-Банк» було укладено договір поруки №167 від 20 жовтня 2010 року, який забезпечено порукою в розмірі 200,00 грн. Посилаючись на порушення умов договору з боку позичальника банк просить стягнути суму заборгованості з відповідачів та відшкодувати витрати на правову допомогу.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 квітня 2018 року провадження у частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості закрито.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетрвоська від 03 червня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 47 микр-ср від 21 грудня 2007 року, яка станом на 17 серпня 2011 року склала 29 083,53 дол. США, яка складається з наступного: 25 351,13 дол. США заборгованість за кредитом; 3 471,59 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 078 грн. 66 коп. пеня. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 820 грн. Відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховано, що відповідачу не направлялась вимога про дострокове виконання зобов`язання. Також посилається на те, що банком не було доведено належними доказами факт видачі кредитних коштів відповідачу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», а його правонаступником, у свою чергу, АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 47 микр-ср, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 30 000,00 долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22 грудня 2017 року.

Відповідно до п. 2.2.2 Кредитного договору № 47 микр-ср від 21 грудня 2007 року, позичальник зобов`язується сплатити проценти за використання кредиту у відповідності з п.п 2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.11, 4.12 даного Договору, а також відповідно до графіку погашення кредиту, відсотків та винагороди, вказаних у Додатку №1 до даного Договору.

Згідно з п. 2.3.9 Кредитного договору, за настання подій, вказаних у п. 2.3.3 даного Договору, Банк має право стягнути кредит до настання строків, передбачених п. 1.3 даного Договору, в т.ч. шляхом звернення стягнення на заставне майно, а також реалізовувати свої вимоги, які випливають з даного Договору, за рахунок іншого майна позичальника, його гарантів та поручителів, відповідно до діючого законодавства.

Пунктом 6.1 Кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником будь-якого зобов`язання зі сплати відсотків за використання кредиту, передбачених Графіком погашення (Додаток №1 до Договору), а також п.п 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 даного Договору, строків повернення кредиту, передбачених Графіком погашення, а також п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3 даного Договору, винагороди передбаченої п.п. 4.5, 4.6 Позичальник сплачує Банку за кожний випадок пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.7 Кредитного договору, строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за даним Договором встановлюються сторонами строком 5 років.

Щодо доводів ОСОБА_1 відносно недоведення банком обставин щодо надання позичальнику кредитних коштів колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що позичальник по липень 2010 року включно здійснював погашення процентів нарахованих на поточну заборгованість по кредиту, що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 , на якому обліковувалися відсотки (нарахування та погашення) за період з квітня 2009 року по 24 січня 2014 року. Також згідно виписки з рахунку НОМЕР_2 позичальник вносив кошти на погашення кредиту по листопад 2010 року. Дані обставини свідчать про фактичне прийняття позичальником умов кредитного договору та виконання ним зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитними коштами.

Крім того, висновком експерта №7692-45 від 29 червня 2017 року за результатами проведення судово-економічної експертизи встановлено, що наявними в матеріалах даної цивільної справи підтверджується документально отримання позичальником ОСОБА_1 30 000 доларів США по кредитному договору № 47 микр-ср від 21 грудня 2007 року.

З огляду на викладене посилання заявника про недоведеність отримання коштів за кредитним договором спростовується вищевикладеним.

Відповідно до п.п. 2.3.3 (а) Кредитного договору Банк має право змінити умови Договору - вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань по Договору у повному об`ємі шляхом направлення повідомлення.

Таким чином, позивач набуває право вимагати від відповідача виконання зобов`язання, що виникає з Кредитного договору за умови, якщо в установлений договором строк відповідачем повністю або частково не будуть виконані зобов`язання, а також за умови обов`язкового направлення відповідачу повідомлення з вимогою виконати зобов`язання в цілому, або в тій чи іншій його частині.

З виписок по рахункам відкритих банком для погашення заборгованості за кредитом вбачається, що останній платіж ОСОБА_1 на погашення відсотків по кредиту було здійснено 15 липня 2010 року та на погашення заборгованості по кредиту за договором №7692-45 від 29 червня 2017 року було здійснено 30 листопада 2010 року, після чого наступні платежі були винесені на просрочку, що підтверджує неналежне виконання позичальником взятих кредитних зобов`язань за договором.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів (претензії до боржників) № 3895 від 28 серпня 2013 року, позивач направляв вимогу ОСОБА_1 за адресою її реєстрації.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з врахуванням прострочення внесення платежів на погашення заборгованості за кредитом банк має право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості та порушені права банку підлягають захисту у судову порядку відповідно до норм діючого законодавства.

За таких обставин доводи ОСОБА_1 щодо неповідомлення банком позичальника про наявність заборгованості та підстав для дострокового стягнення колегія суддів до уваги не приймає. Зокрема. Позичальник зобов`язаний дотримуватись умов кредитного договору та самостійно контролювати та перевіряти внесення платежів в рахунок погашення кредиту та виникнення заборгованості.

У порушення умов кредитного договору від 21 грудня 2007 року, відповідач свої зобов`язання виконував неналежним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 17 серпня 2011 року складає 29 083,53 дол. США, яка складається з наступного: 25 351,13 дол. США заборгованість за кредитом; 3 471,59 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 260,81 дол. США пеня (що відповідно в гривні становить 2 078, 66 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Згідно із вимогами ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

В силу ст.367 ЦПК України рішення суду переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто в межах заявлених позовних вимог банку, в іншій частині рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетрвоська від 03 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров