Справа № 369/7119/18
Провадження №4-с/369/23/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2019 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Ярмак О.В.,

за участі

скаржника ОСОБА_1,

представника скаржника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про зобов»язання головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_3 прийняти рішення про скасування арешту майна, стягувач ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця, посилаючись на те, що 23 березня 2018 року головним державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_3 було винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 369/959/16-ц, виданого 14 березня 2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4: 1) щомісячно коштів на оплату додаткових витрат на утримання дітей в розмірі 841 грн.; 2) аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини доходів, щомісячно, починаючи з 02 лютого 2016 року і до досягнення повноліття; 3) аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6 в розмірі 1/6 частини доходів, щомісячно, починаючи з 02 лютого 2016 року і до досягнення повноліття.

Під час виконання вказаного виконавчого листа 07 червня 2018 року головним державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 було винесено ряд постанов: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Заявник зазначав, що вказані дії державного виконавця є неправомірними, а постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, є незаконними і підлягають скасуванню.

Заявник ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ч. 4 ст. 11, пі. 1 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», п. 6 розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_3 щодо винесення постанов від 07 червня 2018 року у виконавчому провадженні № 56034517 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; та скасувати всі зазначені постанови.

В послідуючому представник ОСОБА_1 подав до суду заяву про зміну предмету скарги, в якій посилався на те, що постановою від 29 серпня 2018 року головним державним виконавцем Міщенко Л.М. ухвалено скасувати заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні. Вказана постанова була ухвалена у зв»язку з повним погашенням заборгованості зі сплати аліментів. Таким чином, застосовані заходи примусового виконання як от тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження на користування вогнепальною, пневматичною, мисливською та охолощеною зброєю, тимчасове обмеження у праві полювання, тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, вважаються припиненими, що виключає можливість їх оскарження по суті.

Постановою від 29 серпня 2018 року головним державним виконавцем Міщенко Л.М. ухвалено скасувати заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні.

На підтвердження скасування заходів примусового виконання головним державним виконавцем Тарасенком В.О. 11 вересня 2018 року винесено постанову про припинення розшуку майна боржника, а також постанову про зняття арешту з коштів, а саме з рахунків № 041697 та № 2270 в АТ КБ «ПриватБанк».

ОСОБА_3 виявився вибірковим та не скасував решту арештів, накладених на майно скаржника в ході виконавчого провадження, зокрема, накладені постановою від 11 квітня 2018 року на легковий автомобіль ДЕУ Сенс, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, будинок за адресою: вул. Алексеєнка, 61, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Згідно зробленого головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_7 розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 28 серпня 2018 року по виконавчому листу № 369/959/16-ц, виданому 14 березня 2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення аліментів та додаткових витрат на користь ОСОБА_4 із доходів ОСОБА_1 щомісячно, заборгованість у скаржника перед стягувачем ОСОБА_4 відсутня. Станом на 31 серпня 2018 року наявна переплата в розмірі 16 060,25 грн..

Однак, незважаючи на те, що борг, у зв»язку із виникненням якого було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1, погашено у повному обсязі, арешт з майна не знято, що порушує законні права та інтереси ОСОБА_1 щодо розпорядження таким майном.

Враховуючи викладене, представник ОСОБА_1 з посиланням на вимоги Закону України «Про виконавче провадження», ст. 49 ЦПК України, просив зобов»язати державного виконавця у виконавчому провадженні № 56034517 прийняти рішення про скасування арешту легкового автомобіля ДЕУ Сенс, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, та будинку за адресою: вул. Алексеєнка, 61, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

В судовому засіданні ОСОБА_1 і його представник підтримали заяву про зміну предмету скарги від 27 вересня 2018 року і просили її задовольнити.

В судове засідання головний державний виконавець ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області Тарасенко В.О. не з»явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

В судове засідання стягувач ОСОБА_4 не з»явилась, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді скарги, з»ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно вимог ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до вимог ч.1 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що 23 березня 2018 року головним державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 369/959/16-ц, виданого 14 березня 2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 щомісячно кошти на оплату додаткових витрат на утримання дітей в розмірі 841 грн., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7 в розмірі 1/6 частини доходів, щомісячно, починаючи з 02 лютого 2016 року і до досягнення повноліття, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6 в розмірі 1/6 частини доходів щомісячно, починаючи з 02 лютого 2016 року і до досягнення повноліття.

В скарзі до суду представником ОСОБА_1 було зазначено, що постановою від 29 серпня 2018 року головним державним виконавцем Міщенко Л.М. ухвалено скасувати заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні. Вказана постанова була ухвалена у зв»язку з повним погашенням заборгованості зі сплати аліментів. Таким чином, як вказано в скарзі, застосовані заходи примусового виконання як от тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження на користування вогнепальною, пневматичною, мисливською та охолощеною зброєю, тимчасове обмеження у праві полювання, тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, вважаються припиненими, що виключає можливість їх оскарження по суті.

Постановою від 29 серпня 2018 року головним державним виконавцем Міщенко Л.М. ухвалено скасувати заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні.

На підтвердження скасування заходів примусового виконання головним державним виконавцем Тарасенком В.О. 11 вересня 2018 року винесено постанову про припинення розшуку майна боржника, а також постанову про зняття арешту з коштів, а саме з рахунків № 041697 та № 2270 в АТ КБ «ПриватБанк».

Як вказував представник заявника у скарзі, ОСОБА_3 виявився вибірковим та не скасував решту арештів, накладених на майно скаржника в ході виконавчого провадження, зокрема, накладені постановою від 11 квітня 2018 року на легковий автомобіль ДЕУ Сенс, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, будинок за адресою: вул. Алексеєнка, 61, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Незважаючи на те, що борг, у зв»язку із виникненням якого було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1, погашено у повному обсязі, арешт з майна не знято, що порушує законні права та інтереси ОСОБА_1 щодо розпорядження таким майном.

І з огляду на викладене, представник ОСОБА_1 просив зобов»язати державного виконавця у виконавчому провадженні № 56034517 прийняти рішення про скасування арешту легкового автомобіля ДЕУ Сенс, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, та будинку за адресою: вул. Алексеєнка, 61, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, слід зазначити, що звертаючись до суду з скаргою про зобов»язання державного виконавця у виконавчому провадженні № 56034517 прийняти рішення про скасування арешту легкового автомобіля ДЕУ Сенс, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, та будинку за адресою: вул. Алексеєнка, 61, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, ОСОБА_1 і його представником суду не надано належних і допустимих доказів, що державним виконавцем накладався арешт на майно, яке ОСОБА_1 вказував у вимогах поданої скарги до суду. Матеріали скарги не містять доказів, що на вказане у скарзі майно накладався арешт державним виконавцем.

Також суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Частина 1 статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає, що державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Виходячи з норм чинного законодавства України у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобовязує усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, суд не вправі зобовязувати зазначених осіб, до вчинення тих дій, які згідно із Законом №606-ХІV можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (Постанова Пленуму Верховного суду України, від 26.12.2003, №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»).

З огляду на викладене, заявлені заявником ОСОБА_1 вимоги в скарзі про зобов»язання державного виконавця у виконавчому провадженні № 56034517 прийняти рішення про скасування арешту легкового автомобіля ДЕУ Сенс, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, та будинку за адресою: вул. Алексеєнка, 61, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, не підлягають задоволенню, оскільки прийняття відповідних постанов в межах виконавчого провадження відноситься до виключної компетенції державного виконавця, якому надані такі повноваження відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», і тому у суду відсутні підстави для зобов»язання державного виконавця прийняти відповідне рішення (в даному випадку винести відповідну постанову) про скасування арешту.

Оцінюючи в сукупності зібрані докази, суд дійшов висновку, що заявником ОСОБА_1 і його представником не доведено і не надано суду доказів про порушення права заявника ОСОБА_1 при зверненні до суду з даною скаргою, судом також не встановлено будь-яких порушень прав заявника ОСОБА_1 з боку державного виконавця.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні скарги ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 11, 447-451, 453 Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» суд-

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про зобов»язання головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_3 прийняти рішення про скасування арешту майна, стягувач ОСОБА_4, відмовити.

Повний текст ухвали суду складено 01 лютого 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Ковальчук Л.М.