Єдиний унікальний номер 233/1475/19 Номер провадження 22-ц/804/2521/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Соломахи Л.І., Агєєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Малінова О.С. в місті Костянтинівці Донецької області, у справі номер 233/1475/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 18 липня 2016 року та звільнена з роботи 17 липня 2017 року в зв`язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

В день звільнення з нею не проведено розрахунків, тому позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 22845,89 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі після утримання обов`язкових податків та зборів в загальному розмірі 22845,89 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2019 року допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати за один місяць.

З рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2019 року не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції прийнято необґрунтовано та безпідставно, не в повній мірі встановлені обставини, що мають істотне значення для справи.

Зазначає, що ОСОБА_1 не надала повний пакет документів АТ «Українська залізниця» для нарахування та виплати їй заробітної плати, тому у керівництва відповідача відсутні можливості для здійснення виплат позивачці.

Сам по собі факт звільнення позивача з роботи не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата

виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» на території, непідконтрольній українській владі. Відповідач фактично втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису та особових справ працівників. Отже, настання форс-мажорних обставин унеможливило виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст. ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Нарахування заробітної плати та інших виплат стало неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати за умови, що господарська діяльність здійснювалась.

Крім того, ОСОБА_1 нарахована частина заробітної плати за березень 2017 року в розмірі 1772,54 грн, яка 12.07.2017 року нею отримана в касі дирекції м. Лиман.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, отримавши 12 грудня 2019 року судову повістку (а.с. 90).

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 89, 91).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року та звільнена в зв`язку зі скороченням штату працівників за ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8-12).

З довідки №292 від 1 березня 2019 року, наданої позивачкою ОСОБА_1 , вбачається, що вона працювала бухгалтером виробничого підрозділу «Дебальцевська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 18.07.2016 року по 17.07.2017 року, їй нарахована заробітна плата з березня 2017 року по липень 2017 року в загальному розмірі 28644,84 грн, а саме: за березень 2017 року 5463,03 грн, квітень 2017 року 3664,84 грн, травень 2017 року 3664,84 грн, червень 2017 року 0,00 грн, липень 2017 року 15852,13 грн (а.с. 4).

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі після утримання обов`язкових податків та зборів в загальному розмірі 22845,89 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог в такому розмірі.

Такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відповідача до 17 липня 2017 року, звільнена згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату.

На підтвердження заборгованості по заробітній платі позивачка надала довідку про те, що їй нарахована заробітна плата з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 28644,84грн, до виплати за цей період 22845,89 грн.

Наведену вище довідку про заборгованість по заробітній платі відповідач не оспорює. Однак, в запереченнях на позовну заяву №50 від 07.05.2019 року (а.с. 29) та апеляційній скарзі зазначає, що позивачці ОСОБА_1 за березень 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 1772,54 грн., яка нею отримана в касі Дирекції м. Лиман 12.07.2017 року.

З Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5, ОК-7) видно, що за березень 2017 року за 31 день страхового стажу АТ «Українська залізниця» позивачці ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в розмірі 5703,45 грн, за квітень 2017 року 3620,14 грн, за травень 2017 року 3620,14 грн, за червень 2017 року 0,00 грн, за липень 2017 року 11103,01 грн (а.с. 91, 92).

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або

заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного

висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі.

Проте, помісячні суми заборгованості по зарплаті, вказані в довідці №292 від 1 березня 2019 року, що надана позивачкою ОСОБА_1 , не повністю відповідають відомостям, зазначеним в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5, ОК-7), та при визначенні заборгованості за березень 2017 року не враховано виплату заробітної плати за березень 2017 року в розмірі 1772,54 грн.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув, не перевірив розмір заборгованості по зарплаті та помилково стягнув заборгованість по заробітній платі після утримання обов`язкових податків та зборів в розмірі 22845,89 грн.

Крім того, пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачає, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За таких обставин, при визначенні заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 апеляційний суд доходить висновку, що потрібно виходити саме з розмірів заробітної плати, зазначених в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5, ОК-7), та врахувати відомості про виплату заробітної плати за березень 2017 року в розмірі 1772,54 грн, які позивачка не оспорює.

Отже, заборгованість по заробітної платі АТ «Українська залізниця» перед ОСОБА_1 за період її роботи з березня 2017 року по липень 2017 року становить 22033,78 грн (3690,49 грн + 3620,14 грн + 3620,14 грн + 0,00 грн + 11103,01 грн), як зазначено в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5, ОК-7), та з урахуванням часткової виплати зарплати за березень 2017 року.

Тому апеляційний суд вважає, що така сума підлягає до стягнення.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає зміні.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року в певному розмірі з посиланням на припинення нарахування заробітної плати з березня 2017 року у зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Апеляційний суд ці доводи відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідач посилається лише на неможливість нарахування заробітної плати за певними обставинами.

Однак, зазначає, що ОСОБА_1 нараховане частину заробітної плати за березень 2017 року в розмірі 1772,54 грн, яка отримана нею 12.07.2017 року у касі дирекції м. Лиман.

Відтак, відповідач не спростував наявність заборгованості по заробітній платі (зокрема за період з березня 2017 року по липень 2017 року), у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства як при звільненні, так і на час розгляду справи судом першої інстанції.

Крім того, згідно з ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Від сплати судового збору позивача звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір».

Судом першої інстанції позовні вимоги позивача задоволено, судовий збір стягнуто з відповідача в розмірі 704,80 грн. відповідно до пп 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції змінено.

Проте, оскільки судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому апеляційний суд вважає, що підстав для зміни судового збору, визначеному судом першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2019 року в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість по заробітній платі за період роботи з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 22033,78 грн. (двадцять дві тисячі тридцять три грн 78 коп.).

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» () здійснити утримання з суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 22033,78 грн, передбачені законом податки та інші обов`язкові платежі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 24 грудня 2019 року.

Суддя: