печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

"30" вересня 2019 р.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - заявник, ОСОБА_2 ), за участю заінтересованих осіб: Міністрества юстиції України (далі - заінтересована особа-1, МЮУ), Генеральної прокуратури України (далі - заінтересована особа-2, ГПУ), Міністерства внутрішніх справ України (далі - заінтересована особа-3, МВС України), ОСОБА_3 (далі - заінтересована особа-4, ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі - заінтересована особа-5, ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 (далі - заінтересована особа-6, ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 (далі - заінтересована особа-7, ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 (далі - заінтересована особа-8, ОСОБА_7 ), звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити, що факт надмірного утримання заявника під вартою до суду за період з 01.07.2010 року по 26.11.2013 року, який встановлено Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.05.2018 року, відбувся на підставі дій слідчих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , якими неодноразово подавались клопотання про продовження строку тримання заявника під вартою.

Дослідивши матеріали заяви з доданими до неї матеріалами, суд вважає, що у відкритті провадження слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами Держави

Згідно до ч.7 ст.19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, які розглядає суд.

Так, як вбачається з матеріалів заяви, Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.05.2018 року по страві «Краснюков та інші проти України» (Заява № 64181/09 та 9 інших заяв) встановлено тривалість досудового тримання під вартою, в тому числі, ОСОБА_2 , та констатовано порушення пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що протягом досудового розслідування слідчими та прокурорами неодноразово подавались клопотання про продовження строку тримання його під вартою, що є порушенням чинного законодавства, прав та основоположних свобод людини та стало підставою для звернення до Європейського суду з прав людини, де вказані факти було встановлено.

Таким чином, заявник фактично просить встановити факт незаконних дій слідчих та прокурорів під вирішення питання про продовження йому запобіжних заходів, тобто фактично звертається до суду в порядку цивільного судочинства із вимогами, які, за наявності підстав, можуть бути предметом розгляду в порядку кримінального судочинства, зокрема, шляхом звернення до органів досудового розслідування з відповідними заявами про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, суд зазначає, що згідно ч.ч. 1, 2 статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Частиною 1-1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

При цьому, встановлення розміру шкоди віднесено до компетенції органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, який виніс виправдувальний вирок чи закрив справу.

Відтак, порушене заявником у заяві питання про встановлення факту надмірного тримання під вартою

не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, суд враховує, що вимоги заяви про встановлення надмірної тривалості досудового тримання під вартою вже були предметом судового розгляду, та стосовно них є таке, що набрало законної сили рішення, яким вказані вимоги задоволено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то у відкритті провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись,ст.ст. 186, 258-263, 353, 354, пп. 15.5 п. 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України,-

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , за участю заінтересованих осіб: Міністрества юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через районний суд (а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду) - протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складений 30.09.2019 року

Суддя: І.В. Григоренко