Справа № 344/4995/19
Провадження № 22-ц/4808/1606/19
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» Петруняк Л.І. та

Вацьовської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Пастернак І.А. в м.Івано-Франківську,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 та користується послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання. ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» створена у квітні 2012р. з метою експлуатації котельні, що знаходиться по АДРЕСА_3 - АДРЕСА_2 та прилеглих до неї теплових мереж. З початком діяльності товариству було передано базу споживачів, які обслуговуються від даної котельні, зокрема надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання споживачу ОСОБА_1 , яка є власником кв. АДРЕСА_1 . 11 лютого 2014 року між сторонами укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №101195. У зв`язку з тим, що будинок в якому проживає ОСОБА_1 до 29 вересня 2017 року не обладнано засобом обліку теплової енергії, то розрахунок за послуги з централізованого опалення до момент встановлення лічильників був зроблений в порядку навантаження. У період з січня 2016 року по січень 2019 року ОСОБА_1 спожито теплової енергії для потреб на опалення в сумі 25 743,65 грн. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не сплачено заборгованість за послуги з централізованого опалення, станом на 31.01.2019 року сума заборгованості становить 25 743,65 грн, яку просив стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» та судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю Станіславська теплоенергетична компанія задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія заборгованость за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 25 743,65 грн та 1 921,00 грн витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на допущення сулом порушення норм матеріального та процесуального права, що виразилось у неповному з`ясуванні усіх обставин справи. Зокрема, апелянт вказує на те, що самостійно відключилась від мережі централізованого опалення та постачання гараячої води шляхом демонтажу в квартирі батареї, про що 10 липня 2015 року повідомила ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія». Вказане підтверджується копією заяви від 10 липня 2015 року №02/1137 та копією акту обстеження квартири АДРЕСА_2 . Таким чином, вона не користується послугами ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» та останній не надає їй відповідні послуги.

09 грудня 2019 року директор ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» Мельник С.П. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону. Зазначає, що самовідключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. ОСОБА_1 не дотримано вимоги порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №34. Крім того, відсутні докази правомірного відключення квартири ОСОБА_1 від мереж централізованого опалення. При цьому, акт обстеження квартири АДРЕСА_1 від 31 квітня 2016 року встановлює лише факт самовільного відключення квартири від мереж централізованого опалення, а не законність таких дій.

Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У судовому засіданні представники ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» заперечили доводи апеляційної скарги, важають рішення суду законним та обгрунтованим.

ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явились, 16.12.2019 року належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується підписом про отримання повістки, що відповідно ч.2ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в період з січня 2016 року по січень 2019 року спожито теплової енергії для потреб на опалення на сумі 25 743,65 грн. Внаслідок неналежного виконання споживачем ОСОБА_1 зобов`язання по оплаті наданих послуг станом на 31.01.2019 р. виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 25 743,65 грн, яку стягнув на користь ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія». Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості або ж спростовували доводи представника позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачкою суду не подано.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» було створене у квітні 2012 року та набуло права виконавця послуг із централізованого опалення та підігріву води для населення, яке обслуговується від котельні на АДРЕСА_3 .

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , який знаходиться на території діяльності відповідача та забезпечується тепловою енергією від котельні, що знаходиться на АДРЕСА_3 .

11.02.2014 року між ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» та ОСОБА_1 укладений договір №101195 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с.15 ).

Відповідно до копії рахунку-фактури №1011195/1-2019 ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» від 31.01.2019 року споживачу за адресою: АДРЕСА_4 за послуги з централізованого опалення нараховано 25 743,65 грн боргу та згідно довідки про розрахунок за наді послуги споживачу ОСОБА_1 протягом періоду січень 2016 року по січень 2019 року борг становить 25 743, 65 грн (а.с.7- 8).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, і підстав для відступлення від цієї позиції немає.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для сплати .заборгованості за послуги з централізованого опалення, оскільки ОСОБА_1 не користується послугами ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» та відключилась від централізованого опалення з огляду на наступне.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання врегульовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 26 Правил відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно з пунктом 25 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 встановлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 були внесені зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

З наведеного вище випливає, що ОСОБА_1 було здійснено самовільне відключення від мережі централізованого опалення. Самовільне ж відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192 цс15 і підстав для відступлення від цієї позиції немає.

Встановивши, що ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» на законній підставі надає послуги з централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , і що позивач не надала доказів відключення її квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у порядку, визначеному згаданим вище нормативним актом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 25 743, 65 грн.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 25 743, 65 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складений 27 грудня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський