справа № 439/1355/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

27 грудня 2019 року Бродівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Бунда А.О.,

з участю секретаря Музичка Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Броди в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, суд

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є співвласником житлової квартири за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач по справі ОСОБА_2 в даній квартирі був зареєстрований, як член сім`ї, а саме як рідний дядько. Починаючи з січня 2008 відповідач жодного дня не проживав і на даний час не проживає в даній квартирі, тобто не проживає без поважних причин. На усні неодноразові звернення в телефонному режимі з приводу зняття з реєстрації за місцем проживання позивача, жодним чином не реагує. Добровільно виписуватися не бажає. На даний час, як відомо позивачу ОСОБА_2 проживає в Російській Федерації і виїхав в дану країну на постійне місце проживання. Із слів відповідача по телефону він має постійне місце проживання, набув громадянство Російської Федерації і повертатися в Україну і жити в житловій квартирі не має наміру. Точної адреси проживання відповідача у Російській Федерації позивачу не відомо. Із посиланням на вимоги ч.2 ст.405 ЦК України,ст. 72 ЖК України, зазначає, що в даному випадку грубо порушуються його права, як співвласника житлової квартири, оскільки той факт, що відповідач по справі є зареєстрований у належній позивачу на праві власності житловій квартирі створює ряд незручностей та зайвих витрат. Позивач змушений оплачувати комунальні послуги в розрахунку зареєстрованих осіб в житловій квартирі, не може в повній мірі скористатися своїми пільгами, як учасник бойових дій, щодо сплати комунальних послуг. Факт того, що відповідач по справі не проживає тривалий період часу без поважних причин з 2008 року, тобто більше одного року, підтверджується відповідним актом складеним комісією комендантської дільниці м.Броди. Тому просить позов задоволити.

09.10.2019 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Микитюк С.М. подав суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності та у відсутності позивача, позов підтримав, просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання, не з`явився, хоча належно, у встановленому законом порядку, повідомлявся про час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, від нього не надходила заява про відкладення розгляду справи та не подавався відзив. Суд, зі згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст.280-281 ЦПК України.

Відповідно до ст.211 ч.3 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 1/5 частка, а також ОСОБА_3 1/5 частка, ОСОБА_4 1/5 частка, ОСОБА_5 - 1/5 частка та відповідачу по справі ОСОБА_2 - 1/5 частка, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.02.2002 року (а.с.7).

З актів перевірки квартири за адресою АДРЕСА_1 від 26.07.2019, 19.08.2019, 04.09.2019 ОСОБА_2 по місцю реєстрації не проживає з січня 2008 року (а.с.11,22-23).

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

До спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ч.1 та 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності (право володіння, користування та розпорядження) не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідач ОСОБА_2 є співвласником квартири за адресою АДРЕСА_1 у якій зареєстрований (а.с.10), а отже право користування цією квартирою є похідним від права власності і його не проживання по місцю реєстрації на обсяг права користування не впливає.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником 1/5 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , то позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України задоволення не підлягає.

На підставі ст.ст.16,405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12,13,81,89, ч.3 ст.211, ч.2 с.247, ст.ст. 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер невідомо, зареєстрований АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 27 грудня 2019 року.

Суддя:

А.О.Бунда

27 грудня 2019 року