Провадження № 2/243/3499/2019
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Ільяшевич О.В.,
секретаря судового засідання Гакала Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов`янськ, Донецької області), за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , який дії на підставі ордеру серії АА № 110832164 від 19 жовтня 2019 року та витягу з договору про надання правової допомоги від 21 жовтня 2019 року (а.с. 7, 25) не з`явилися, подали до суду заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачки про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані численні судові повістки за адресою місця проживання відповідача ОСОБА_3 зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України, однак відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, у зв`язку із чим, її виклик у судове засідання був здійснений також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Однак ОСОБА_3 , будучи повідомленою у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності від неї до суду не надходило.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка, будучи повідомленою належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явилася без повідомлення причин неявки, не подала відзив, а позивачка не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення.
В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення.
Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази.
Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 184226073 від 09 жовтня 2019 року, позивачка ОСОБА_1 09 жовтня 2019 року зареєструвала в Державному реєстрі своє право власності на вказаний будинок за АДРЕСА_1 (а.с. 11).
Згідно із довідкою про склад сім`ї виданої Слов`янською міською радою Донецької області від 11 жовтня 2019 року в будинку за АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також відповідачка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 24)
Згідно із актом складеним комітетом мікрорайону «Центр-1» м. Слов`янська, № 78 від 18 жовтня 2019 року, за наслідками проведеного обстеження, було встановлено, що в будинку АДРЕСА_2 значиться зареєстрованою ОСОБА_4 , але з 01 травня 2014 року у вказаному будинку не проживає. Наведене також підтвердили сусіди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 23).
Суд виходить з вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивачки.
Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.
У сенсі ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником житлового будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно із ст. ст. 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом.
За ч. 4 ст. 156 ЖК збереження такого права користування житлом існує лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.
Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.
Аналізуючи фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 є колишнім власником спірного будинку, договірні відносини позивачки як нового власника будинку з відповідачкою щодо винаймання спірного житла відсутні. Тому слід вважати, що у зв`язку із припиненням права власності на будинок ОСОБА_4 у зв`язку із його продажем, остання втратила і право користування цим житловим приміщенням як колишній власник житлового будинку.
Судом встановлено, що відповідачка не проживає в спірному житловому приміщенні і добровільно знятися з реєстрації не бажає. Реєстрація ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_2 , створює перешкоди у реалізації позивачкою права користування та розпоряджання своїм майном як власником.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_2 .
Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. який був сплачений нею при зверненні до суду із даним позовом.
На підставі наведеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 319, 321, 391 ЦК України, ч. 4 ст. 9 ЖК України, ст.ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, ч. 4 ст. 223, 259, 263 265, 273, 280, 281 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_8 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Сторони по справі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;
Представник позивачки:
ОСОБА_2 , діє на підставі ордеру АА № 110832164 від 19 жовтня 2019 року та витягу з договору про надання правової допомоги від 21 жовтня 2019 року, місце знаходження: АДРЕСА_4 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення суду складений 24 грудня 2019 року.
Головуючий суддя: /підпис/ О.В. Ільяшевич
Рішення не набрало законної сили.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду О.В.Ільяшевич