Справа №265/8139/19
Провадження №2/265/2113/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Азаровій А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/8139/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , який діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, треті особи: ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що йому на праві власності належить 1/3 частка кв. АДРЕСА_1 , де зареєстровані відповідачі, які виїхали з такої квартири до РФ, де постійно по теперішній час мешкають та не збираються повертатись назад в Україну. Вказував, що малолітня ОСОБА_2 мешкає в родині зі своїм батьком, ОСОБА_1 , по АДРЕСА_2 , де має зареєстроване місце проживання. Таким чином відповідачі протягом 5-х років не мешкають за місцем їх реєстрації в Україні, що суттєво обмежує права позивача, як співвласника такого нерухомого майна, яке він збирається реалізувати, та змушує нести його витрати по сплаті додаткових комунальних послуг. Зазначав, що відповідач, ОСОБА_1 , також є співвласником спірного житла, який однак надав нотаріально посвідчену згоду на зняття його з реєстрації та його доньки зі спірної адреси, а також уповноважив позивача на проведення реалізації належної відповідачу частки такої квартири. Оскільки відповідачі не мають бажання приїхати до України та самостійно знятись з реєстрації по АДРЕСА_1 , то позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Тому просив суд усунути перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження кв. АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування кв. АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття їх з реєстрації з вказаної адреси.

У судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 , заявлені позовні вимоги повністю підтримав, які просив суд задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_1 , який також діє в інтересах малолітньої доньки, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим, від якого в матеріалах справи мається нотаріально посвідчена згода на його зняття та зняття його малолітньої доньки, ОСОБА_2 , з реєстрації по АДРЕСА_1 .

Третя особа, ОСОБА_3 , в судовому засіданні просила задовольнити поданий ОСОБА_1 позов.

Представник третьої особи, який діє на підставі довіреності, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно до судового засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням відкласти розгляд справи через необхідність надання висновку комісією органу опіки та піклування, засідання якої заплановано на січень 2020 року, щодо врахування інтересів малолітньої дитини.

На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В той же час суд зазначає, що у даному випадку відсутні підстави, перелічені у ст. 223 ЦПК, для відкладення розгляду справи.

Таким чином суд, вислухавши учасників процесу, які з`явились, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що по 1/3 частки кв. АДРЕСА_1 належить на праві власності кожному співвласнику: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності у Маріупольському БТІ від 21 квітня 2005 року та свідоцтвом про право на житло від 15 квітня 2005 року.

За відомостями від 11 вересня 2019 року Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг вбачається, що по АДРЕСА_1 серед інших також зареєстровані відповідачі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 24 листопада 2008 року Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області, вбачається, що ОСОБА_2 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , актовий запис № 1006.

Судом також було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав громадянство РФ 30 березня 2017 року та зареєстрований в АДРЕСА_2 , що підтверджується нотаріально посвідченою копією такого паспорту громадянина РФ.

При цьому зі свідоцтва про реєстрацію місця проживання вбачається, що малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_2 , разом зі своїм батьком, ОСОБА_1 .

Також судом досліджено нотаріально посвідчена згода від 13 вересня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на зняття його з реєстрації місця проживання та зняття його малолітньої доньки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1 .

Крім цього в суді було досліджено нотаріально посвідчену довіреність від 13 вересня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою він уповноважив позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на продаж належної відповідачу 1/3 частки кв. АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , сестра дружини відповідача ОСОБА_1 , та ОСОБА_6 , сусід родини позивача, вказували, що відповідач ОСОБА_1 після обстрілів мікрорайону «Східний» в м. Маріуполі в січні 2015 року разом із своєю дружиною ОСОБА_7 та малолітньою донькою ОСОБА_2 виїхали на постійне проживання до Росії, де придбали житло та оселились у Воронезькій області, отримавши громадянство РФ та зареєструвавши своє місце проживання в с. Айдарово Роменського району Воронезької області, в тому числі відносно малолітньої ОСОБА_2 . Свідки додавали, що після січня 2015 року до м. Маріуполя відповідач з донькою, ОСОБА_2 , жодного разу не повертались та не збираються цього робити.

Відповідно до ст. 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 3 СК визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом.

В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним.

Суд на підставі досліджених доказів встановив, що відповідач ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_2 фактично протягом останніх 5 років у кв. АДРЕСА_1 не мешкають без поважних причин.

Суд зауважує, що за змістом ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд при цьому зазначає, що відповідач ОСОБА_1 , як співвласник кв. АДРЕСА_1 висловив своє бажання бути знятим з реєстрації з такої адреси, маючи намір продати належну йому частину вказаної нерухомості.

Враховуючи, що це є виключним правом власника розпоряджатися належним йому на праві власності майном, то суд не може на враховувати наявні у матеріалах справи нотаріально посвідчені згоду та довіреність від імені відповідача ОСОБА_1 , де він висловив своє бажання бути знятим з реєстрації по АДРЕСА_1 .

Суд також зазначає, що за ч. 6 ст. 56 ЦПК органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

На підставі ч. 4 ст. 19 СК при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Згідно з ч. 5 ст. 19 СК орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що для розгляду справи щодо спору про позбавлення дитини права на користування житловим приміщенням, висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим, а обов`язкова лише участь представників такого органу.

В свою чергу згідно із ч. 1, 4 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що малолітня ОСОБА_2 , 2008 р. н., не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.

При цьому суд встановив, що ані батько дитини, ані його мати по АДРЕСА_1 не мешкають, а така дитина зареєстрована та фактично мешкає разом зі своїм батьком в АДРЕСА_2 .

Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житловому приміщенні з 2015 року малолітньої ОСОБА_2 є свідомим вибором її батьків, які оселилися та зареєстрували своє місце проживання разом із дитиною в с. Айдарово Роменського району Воронезької області, РФ, отримавши громадянство такої держави.

Вказані обставини на рівні із тим, що ОСОБА_1 , як батько дитини, ОСОБА_2 , висловив свою згоду на задоволення заявлених позовних вимог та фактично втратив згідно із ст. 405 ЦК право на користування спірним житлом, свідчить про відсутність порушення права малолітньої ОСОБА_2 на житло у даному випадку.

Таким чином суд вважає, що відсутнє порушення прав малолітньої ОСОБА_2 , місце проживання якої на підставі ст. 29 ЦК визначено її батьками та зареєстровано в с. Айдарово, РФ, через що маються законні підстави для задоволення поданого позову шляхом позбавлення відповідачів права користування кв. АДРЕСА_1 .

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачі, залишаючись зареєстрованими у кв. АДРЕСА_1 , однак не користуючись зазначеним житловим приміщенням понад передбачені законом строки без поважних причин, є такими, що втратили право користування таким житлом.

Суд також наголошує, що визнання за рішенням суду особи такою, що втратила на підставі ст. 405 ЦК право користування житлом, є підставою для зняття компетентними органами такої особи з реєстрації по АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , який діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, треті особи: ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 24 грудня 2019 року.

Суддя