У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2019 Справа №607/1566/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання Осів І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на: земельну ділянку, площею 0,0861 га що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. М. Шашкевича, 17, кадастровий номер: :12:005:0030, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); незавершене будівництво, незакінчений будівництвом багатоквартирний житловий будинок, що за адресою: м. Тернопіль, вул. М. Шашкевича, 17; нежитлове приміщення офісу, що за адресою: м. Тернопіль, вул. С. Крушельницької, будинок 43, приміщення 38; будинковолодіння в складі житлового будинку загальною площею 365,2 кв.м. та господарські будівлі розташовані в м. Тернополі, вул. В. Юрчака, 3; земельну ділянку, площею 0,0636 га, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Юрчака, 3, кадастровий номер: :12:016:0088; 1/3 частину приватизованої квартири за адресою: м. Тернопіль, проспект Злуки 57/138, загальною площею 64,9 м.кв.

15 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони Тернопільському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вчиняти дії щодо опису та реалізації належного на праві приватної власності ОСОБА_2 майна, а саме: земельної ділянки, площею 0,0861 га що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. М. Шашкевича, 17, кадастровий номер: :12:005:0030, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); незавершеного будівництвом, незакінченого будівництвом багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. М. Шашкевича, 17; нежитлового приміщення офісу, що за адресою: м. Тернопіль, вул. С. Крушельницької, будинок 43, приміщення 38; будинковолодіння в складі житлового будинку загальною площею 365,2 кв.м. та господарські будівлі розташовані в м. Тернополі, вул. В. Юрчака, 3; земельної ділянки, площею 0,0636 га, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Юрчака, 3, кадастровий номер: :12:016:0088; 1/3 частину приватизованої квартири, яка розташована за адресою: м. Тернопіль, проспект Злуки 57/138, загальною площею 64,9 м.кв. та накладенням арешту на вказане нерухоме майно. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що відповідач ОСОБА_2 має невиконані перед ним зобовязання, а саме заборгованість у розмірі 100000 гривень, яка забезпечена наступним майном: земельною ділянкою, площею 0,0861 га що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. М. Шашкевича, 17, кадастровий номер: :12:005:0030, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); незавершеним будівництвом, незакінченого будівництвом багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. М. Шашкевича, 17; нежитлового приміщення офісу, що за адресою: м. Тернопіль, вул. С. Крушельницької, будинок 43, приміщення 38; будинковолодінням в складі житлового будинку загальною площею 365,2 кв.м. та господарські будівлі розташовані в м. Тернополі, вул. В. Юрчака, 3; земельною ділянкою, площею 0,0636 га, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Юрчака, 3, кадастровий номер: :12:016:0088; 1/3 частиною приватизованої квартири, яка розташована за адресою: м. Тернопіль, проспект Злуки 57/138, загальною площею 64,9 м.кв. Однак, йому стало відомо, що Тернопільським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції вчиняються дії щодо нежитлового приміщення офісу, що знаходиться за адресою: вул. С. Крушельницької, 43, приміщення 38, що в подальшому призведе до його реалізації, оскільки рішенням суду з відповідача ОСОБА_2 стягнуто в користь ОСОБА_3 інфляційні втрати в розмірі 132378,38 гривень та три відсотки річних в сумі 15750,75 гривень. З цих підстав, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, в разі його задоволення.

До поданої заяви про забезпечення позову заявником також долучено копію постанови старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про відкриття виконавчого провадження ВП №57518077 від 29 жовтня 2018 року з примусового виконання виконавчого листа №607/12374/17 виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 19 квітня 2018 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 інфляційних витрат в розмірі 132378,38 гривень та трьох відсотків річних в сумі 15750,75 гривень. Також заявником долучено копію постанови державного виконавця про призначення субєкта оціночної діяльності та копію постанови про опис та арешт майна боржника винесені у вказаному виконавчому провадженні ВП №57518077.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд приймає до уваги наступні обставини:

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією з причин, в зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Згідно з ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Вимогами п. 3-4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до розяснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову судом беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб'єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб'єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Суд акцентує увагу на тому, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості вжиття заходів забезпечення позову, з метою недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

Крім цього, суд приймає до уваги, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості грошових коштів шляхом звернення стягнення на майно, проте, просить заборонити Тернопільському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вчиняти дії щодо опису та реалізації належного на праві приватної власності ОСОБА_2 майна, під час виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 інфляційних витрат в розмірі 132378,38 гривень та трьох відсотків річних в сумі 15750,75 гривень. За таких обставин, заборона районному відділу державної виконавчої служби вчинення будь-яких дій відносно нерухомого майна, що належить боржнику та накладення арешту на майно є надмірним заходом, що виходить за межі спірних правовідносин та може призвести до порушення прав сторонніх осіб, які є стягувачами у виконавчому провадженні.

Також, суд звертає увагу заявника, що заборона районному відділу ДВС вчиняти виконавчі дії з приводу примусового виконання рішення суду по суті призведуть до зупинення виконавчого провадження, однак, відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення; звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п'ятою статті 15 цього Закону; надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення. Таким чином, вказане питання не може вирішуватися в порядку забезпечення позову в рамках розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на майно.

Враховуючи предмет даного позову, характер правовідносин, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог в заяві щодо забезпечення позову, оцінюючи наявність зв'язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд не вбачає підстав для задоволення заяви.

На підставі наведеного та керуючись статтями 149-153, 261, 353, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного тексту ухвали суду 18 лютого 2019 року.

Головуючий суддяОСОБА_4