Провадження № 22-ц/824/2586/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м.Києва від 27 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури № 7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що 14 грудня 2016 року і 20 квітня 2017 року на підставі ст.ст.60,214 КПК України він звернувся з письмовими скаргами до Київської місцевої прокуратури № 7 з повідомленням про вчинення злочину. За наслідками звернень отримав від відповідача відповіді про те, що відомості про злочин не були внесені до ЄРДР, а матеріали скеровані до Подільського управління поліції ГУ НП у м.Києві.

Вказував, що 20 січня 2017 року та 01 червня 2017 року він звернувся до Подільського районного суду м.Києва із двома скаргами на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей за його заявами про злочин до ЄРДР, які ухвалами слідчих суддів від 09 березня 2017 року та 02 червня 2017 року були задоволені і відповідача зобов'язано вчинити певні дії. Під час розгляду цих справ він поніс витрати, пов'язані із явкою до суду. Вважає, що його витрати на оплату квитків щодо проїзду з місця проживання у Вінницькій області до м.Києва та проживання в готелі у загальному розмірі 766,29 грн. мають бути відшкодовані відповідачем відповідно до ст.56 Конституції України. Також стверджує, що незаконною бездіяльністю відповідача, яка полягає у невнесенні відомостей за його заявами про злочин до ЄРДР, йому заподіяна моральна шкода, яку оцінив у розмірі 767,45 грн.

У зв'язку із наведеним, посилаючись на ст.ст.55,56 Конституції України, ст.1166 ЦК України, ст.7 Загальної Декларації з прав людини ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просив стягнути із відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 766,29 грн. та моральну шкоду урозмірі 767,45 грн.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 27 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій

- 2 -

просить скасувати рішення суду першої інстанції, його позов задоволити в повному обсязі та винести на ім'я голови Вищої Ради Правосуддя окрему ухвалу щодо порушення суддею термінів відкриття провадження у справі та постанволення судового рішення. Скарга мотивована тим, що суд не врахував зміст його скарги, предметом якої була протиправна бездіяльність відповідача при розгляді його заяв про злочини, фактичне здійснення ним фальсифікації і самоправства, або службова недбалість (вимоги ст.ст.366, 356 чи 367 КК України). Суд не врахував, що відповідачем були порушені вимоги ст.ст.214-217 КПК України, Положення про порядок ведення ЄРДР, ст.12 Закону України «Про прокуратру», ст.19 Конституції України. У відовідача були всі підстави внести за його заявами про злочин відомості до ЄРДР та провести ретельну перевірку його заяви та прийняти відповідну постанову, чого зроблено не було. Натомість він був змушений з метою дробитися справедливості і довести бездіяльність відповідача відвідувати судові інстанції. Оскільки КПК не передбачає відшкодування витрат, по'язаних із явкою до суду при розгляді скарги, то суд мав застосувати аналогічний закон який передбачає відшкодування таких витрат. Вважає, що є підстави для постановлення окремої ухвали.

Київська місцева прокуратура № 7 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Подільського районного суду м.Києва як незаконне.

Представник прокуратури в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалоюслідчого судді Подільського районного суду м.Києва від 09 березня 2017 року задоволена скарга ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 та зобов'язано прокурора розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 грудня 2016 року про вчинення кримінальних правопорушень в порядку ст.214 КПК України. На виконання вказаної ухвали відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, були внесені до ЄРДР з реєстрацією кримінального провадження № 0000078, орган досудового розслідування - Подільське УП ГУ НП у м.Києві. Постановою слідчого СВ Подільського УП від 19 травня 2017 року досудове розслідування за вказаним кримінальним провадженням закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю складу злочину.

Окрім того, ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м.Києва від 02 червня 2018 року задоволена скарга ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Київської

- 3 -

місцевої прокуратури № 7 та зобов'язано уповноважену особу прокуратури внести дані відповідно до повідомлення ОСОБА_1 від 20 квітня 2017 року про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР.

Також судом встановлено, що позивач приймав участь в судових засіданнях при розгляді обох його скарг та поніс витрати, пов'язані із явкою до суду, зокрема витрати на оплату квитків щодо проїзду з місця проживання у Вінницькій області до м.Києва та проживання в готелі в період із 09-10 березня 2017 року та із 02-03 червня 2017 року у загальному розмірі 766,29 грн.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачено в ч.ч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань врегульовані ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Отже, відповідальність органів прокуратури, з урахуванням змісту позовних вимог ОСОБА_1, регулюється ч.6 ст.1176 ЦК України, а, враховуючи, що вказана норма права відсилає до загальних підстав відповідальності, то слід застосовувати ст.1166 ЦК України.

Як вбачається із змісту позовних вимог, позивач просить відшкодувати завдану йому матеріальну шкоду у розмірі 766,29 грн., яка полягає у понесенних ним витратах на оплату квитків на проїзд до м.Києва та проживання в готелі і пов'язана із його участю у розгляді судом скарг на дії прокуратури.

Вказані витрати позивача на оплату квитків та проживання не є шкодою у розумінні ст.ст.1166, 1176 ЦК України, а є витратами, пов'язаними із прибуттям до місця судового провадження (ст.ст.118, 121 КПК України).

За таких обставин суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що діючий КПК України не передбачає відшкодування витрат, пов'язаних із явкою до суду при розгляді скарги, а тому суд мав застосувати аналогічний закон, який передбачає відшкодування таких витрат, необгрунтовані.

По-перше, предмет та підставу позову визначає виключно позивач (ст.13 ЦПК України), який, як вище вказувалося, посилаючись на ст.1166 ЦК України просить відшкодувати саме шкоду, а не визначає іншу правову природу витрачених ним коштів.

По-друге, колегія суддів враховує, що питання щодо процесуальних витрат у кримінальному судочинстві, в тому числі витрат, пов'язаних із явкою до суду, суд вирішує у вироку або ухвалою у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України (ч.1 ст.126 КПК України).

Також колегія суддів погоджується із висновками суду щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди з таких міркувань.

- 4 -

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану моральну шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч.1 ст.1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, що завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що за загальним правилом моральна шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, елементами якого є: наявність шкоди, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

З огляду на предмет спору в даній справі предметом доказування є факт заподіяння позивачу шкоди з боку відповідача, протиправність діяння останнього та причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідача і спричиненням моральної шкоди позивачам.

Встановлено, що наявності загальних підстав для відшкодування моральної шкоди позивач не обгрунтував, доказів її заподіяння незаконними діями, рішеннями чи бездіяльністю всупереч вимогам ст.81 ЦПК України не надав.

За таких обставин суд обгрунтовано відмовив у позові.

Доводи апеляційної скарги, про те, що ухвалами суду була встановлена бездіяльність відповідача, що на думку позивача є підставою для відшкодування моральної шкоди безпідставні. Як вище вказувалося для відшкодування шкоди позивач повинен довести наявність складу цивільного правопорушення, факт заподіяння шкоди та в чому вона полягає. Позивач всупереч приписам ст.81 ЦПК України не надав суду доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди.

З викладених вище підстав, колегія суддів не приймає до уваги посилання у скарзі на те, що відповідачем були порушені вимоги ст.ст.214-217 КПК України, Положення про порядок ведення ЄРДР, ст.12 Закону України «Про прокуратру», ст.19 Конституції України, оскільки факт неналежного виконання прокурором своїх обов'язків не є тотожним факту заподіяння моральної шкоди, який підлягає доведенню на загальних підставах.

Доводи скаржника про те, що чинний КПК не передбачає відшкодування витрат, по'язаних із явкою до суду при розгляді скарги, а тому суд має застосувати аналогічний закон який передбачає відшкодування таких витрат, необгрунтовані. Питання про витрати в

- 5 -

кримінальному процесі вирішує суд, який розглядає справу і ці витрати не є шкодою у розумінні ст.1166 ЦК України, а тому підстави для застосування судом в цивільних правовідносинах аналогії закону відсутні.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постановити окрему ухвалу щодо порушення термінів відкриття провадження та ухвалення рішення.

Відповідно до ч.10 ст.262 ЦПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

Отже, окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Колегія суддів не встановила передбачених законом правових підстав для постановлення окремої ухвали, в тому числі з урахуванням того, що, посилаючись на те, що рішення ухвалене судом 12 листопада 2018 року, хоча дата вказана 27 липня 2018 року, позивач не надав жодного доказу на підтвердження таких доводів, і такі судом не встановлені.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення із наведених у апеляційній скарзі мотивів колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 27 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: