Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 711/6670/16-ц

провадження № 61-30952св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Центренерго», в особі відокремленого підрозділу «Ременерго» публічного акціонерного товариства «Центренерго»,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Центренерго»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу виконувача обов'язків директора публічного акціонерного товариства «Центренерго», в особі відокремленого підрозділу «Ременерго» публічного акціонерного товариства «Центренерго», - Теплова Д. І., на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси в складі судді Казидуб О. Г. від 26 травня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області в складі судді Ювшина В. І. від 13 червня 2017 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області в складі суддів: Ювшина В. І., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., від 19 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі - ПАТ «Центренерго»), в особі відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго» (далі - ВП «Ременерго»), третя особа - ПАТ «Центренерго», про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію заподіяної моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що наказом від 08 жовтня 2001 року № 51 його було прийнято на роботу до відповідача інженером-програмістом. Наказом від 01 квітня 2008 року № 30 позивача за згодою було переведено на посаду адміністратора системи.

01 липня 2016 року наказом ВП «Ременерго» ПАТ «Центренерго» від 01 липня 2016 року № 141-к «Про припинення трудового договору (контракту)» його було звільнено з посади адміністратора системи у зв'язку із втратою довіри (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Позивач вважає, що його звільнення не відповідало вимогам закону, у зв'язку з чим, просив суд визнати незаконним звільнення його з посади адміністратора системи у зв'язку із втратою довіри (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України) та скасувати наказ ВП «Ременерго» ПАТ «Центренерго» від 01 липня 2016 року № 141-к «Про припинення трудового договору (контракту)», поновити ОСОБА_1 на посаді адміністратора системи ВП «Ременерго» ПАТ «Центренерго», стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2016 року по день ухвалення рішення суду та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 травня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади адміністратора системи у зв'язку із втратою довіри (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Скасовано наказ відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерно» від 01 липня 2016 року №141-к «Про припинення трудового договору (контракту) з 01 липня 2016 року».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді адміністратора системи відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго» з 01 липня 2016 року.

Стягнуто з ПАТ «Центренерго», в особі відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго», на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2016 року по 26 травня 2017 року в сумі 85 432,52 грн та 2 000 грн моральної шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення ОСОБА_1 відповідачем відбулось із порушенням вимог трудового законодавства, оскільки посада, яку займав позивач - системний адміністратор, та виконувані ним роботи, не включені до Переліку посад і категорій працівників, з якими можна укладати договір про повну матеріальну відповідальність, а інші підстави для покладання як повної, так і обмеженої матеріальної відповідальності на позивача відсутні, що установлено, зокрема, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2017 року. Судом зазначено на відсутність доказів винних дій/бездіяльності позивача у заподіянні матеріальної шкоди підприємству внаслідок неналежного виконання ним трудових обов'язків.

Короткий зміст судових рішеннь суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Центренерго», в особі відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго», на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 26 травня 2017 року у даній справі залишено без руху. Надано особі, яка подала апеляційну скаргу, строк для усунення недоліків поданої скарги до 27 червня 2017 року, але не пізніше п'яти днів з дня отримання ухвали.

Указана ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що особа, яка подала апеляційну скаргу сплатила судовий збір не у повному розмірі, який передбачено Законом України «Про судовий збір». Так, позовна заява ОСОБА_1 містить три немайнові вимоги та одну майнову, за кожну з яких потрібно платити окремо або одним платежем, тому особі, яка подала апеляційну скаргу, необхідно доплатити суму в розмірі 2054,71 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ПАТ «Центренерго», в особі відокремленого підрозділу «Ременерго» ПАТ «Центренерго» ТепловаД. І. про зупинення апеляційного провадження по справі.

Зазначена процесуальна ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України у відповідній редакції, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого, на думку заявника, залежить вирішення даної справи. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2016 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2017 року, на яке посилається заявник і яке переглядаються в касаційному порядку, набрало законної сили, а тому підстави для зупинення апеляційного провадження у даній справі відсутні.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Центренерно», в особі відокремленого підрозділу «Ременерно» ПАТ «Центренерно», відхилено. Рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 26 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції. Суд апеляційної інстанції окремо зауважив про вірне врахування районним судом на обставини, які установлені у рішенні Придніпровського районного суду від 01 грудня 2016 року та ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2017 року про те, що позивач не є особою, якій відповідно до чинного законодавства ввірено зберігання матеріальних цінностей.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, виконувач обов'язків директора публічного акціонерного товариства «Центренерго», в особі відокремленого підрозділу «Ременерго» публічного акціонерного товариства «Центренерго», - Теплов Д. І., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_1

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга в частині оскарження рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2017 року, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про задоволення позову, необ'єктивна і упереджено вирішили спір. Указано, що, працюючи на підприємстві системним адміністратором, ОСОБА_1 добровільно прийняв під звіт товарно-матеріальні цінності складу на відповідальне зберігання. Позивач визнавав той факт, що на нього покладено матеріальну відповідальність за відповідні товарно-матеріальні цінності, що викладено у його особистих заявах і розписках, які є в матеріалах справи. Суди попередніх інстанцій помилково, на думку скаржника, виходили з відсутності доказів винних дій/бездіяльності у заподіянні матеріальної шкоди підприємству внаслідок неналежного виконання ним трудових обов'язків, а також помилково посилались на обставини, установлені в рішенні Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2016 року та ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2017 року у справі № 711/4215/16-ц, які переглядалися судом касаційної інстанції.

Касаційна скарга в частині оскарження процесуальної ухвали апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2017 року мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково не зупинив провадження у даній справі до розгляду вищеуказаної справи № 711/4215/16-ц у касаційному порядку.

Касаційна скарга в частині оскарження ухвали апеляційного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року мотивована тим, що, вирішуючи питання про залишення без руху апеляційної скарги відповідача, апеляційний суд помилково вказав на неповну оплату останнім судового збору за подання апеляційної скарги. Оскільки рішенням районного суду з відповідача стягнуто судовий збір у розмірі 640 грн, а судовий збір за подання апеляційної скарги має складати 110 % від суми судового збору, який підлягав сплаті за подання позовної заяви, то, на думку скаржника, сума збору у розмірі 704 грн за подання апеляційної скарги у даній справі ним сплачена правильно.

Обставини справи, встановлені судами

Наказом № 51 від 08 жовтня 2001 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу у ПАТ «Центренерго» в особі ВП «Ременерго» на посаду інженера-програміста.

Наказом №61-к від 04 листопада 2002 року ОСОБА_1 переведено на посаду інженера-програміста 2 категорії, з 01 листопада 2002 року.

На підставі письмової заяви та наказу від 01 квітня 2008 року № 30-к ОСОБА_1 переведено на посаду адміністратора системи.

26 березня 2012 року між ПАТ «Центренерго» в особі ВП «Ременерго» та ОСОБА_1, який займає посаду адміністратора системи, укладено договір про повну матеріальну відповідальність працівника № 19/15 (092).

Відповідно до пункту 1 договору №19/15 (092) від 26 березня 2012 року ОСОБА_1 приймає на себе матеріальну відповідальність за матеріальні цінності, що передані йому в установлено порядку ПАТ «Центренерго» в особі ВП «Ременерго», товарно-матеріальні цінності та кошти згідно з інвентаризаційними описами на день підписання цього договору, так і всі ті, що будуть надходити йому під звіт протягом усього терміну дії договору.

Пунктом 2 договору №19/15 (092) від 26 березня 2012 року передбачено, що ОСОБА_1 зобов'язується дбайливо ставитися до переданих йому на збереження (або інших цілей) матеріальних цінностей, вживати заходи для попередження збитків, вести облік та у встановленому порядку і в установлені терміни згідно із затвердженими формами подавати звітність про рух товарно-матеріальних цінностей і коштів, переданих йому під звіт.

Відповідно до пункту 7 договору № 19/15 (092) від 26 березня 2012 року цей договір має силу на весь час роботи ОСОБА_1 на посаді адміністратора системи.

ОСОБА_1 в договорі №19/15 (092) від 26 березня 2012 року розписався у тому, що він ознайомлений з правилами роботи і зобов'язується в повному обсязі виконувати всі встановлені правила щодо прийому, збереження та видачі товарно-матеріальних цінностей та коштів, а також порядок та термін подання звітності.

На ОСОБА_1 було покладено обов'язки завідувача центральним складом.

Наказом директора ПАТ «Центренерго» в особі ВП «Ременерго» № 143 від 08 липня 2015 року «Про встановлення доплати за збільшення обсягу робіт» адміністратору системи ОСОБА_1 з 01 липня 2015 року встановлена доплата за виконання функціональних обов'язків завідувача центрального складу в розмірі 30 % посадового окладу завідувача центрального складу, заява про виконання роботи за суміщенням позивачем не подавалася.

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 19 лютого 2016 року про звільнення від виконання обов'язків завідувача центрального складу з 22 лютого 2016 року.

Наказом від 26 лютого 2016 року № 41 створена інвентаризаційна комісія та призначено проведення з 29 лютого 2016 року по 03 березня 2016 року інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей.

Виконання обов'язків завідувача центрального складу залишено за ОСОБА_1 до закінчення проведення інвентаризації.

Згідно акта центральної інвентаризаційної комісії з розгляду результатів інвентаризації від 04 квітня 2016 року, діючи згідно наказу № 79 від 28 березня 2016 року «Про проведення інвентаризації запасів та основних засобів по центральному складу», комісія виявила станом на 01 лютого 2016 року остаточну нестачу в розмірі 35 867 грн 13 коп. Загальний розмір збитків від нестачі становить 92 542 грн 28 коп.

01 липня 2016 року наказом ВП «Ременерго» ПАТ «Центренерго» від 01 липня 2016 року № 141-к «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 було звільнено з посади адміністратора системи у зв'язку із втратою довіри (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

У квітні 2016 року ПАТ «Центренерго» в особі ВП «Ременерго» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків в розмірі 85 794 грн 18 коп. (справа № 711/4215/16-ц).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2016 року у справі № 711/4215/16-ц в позові ПАТ «Центренерго» в особі ВП «Ременерго» відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2017 року у справі № 711/4215/16-ц апеляційну скаргу ПАТ «Центренерго» в особі ВП «Ременерго» відхилено, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2016 року залишено без змін.

Установлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 станом на час проведення перевірки Управлінням Держпраці у Черкаській області позивач перебував на посаді адміністратора системи виробничо-технічного відділу, що передбачає роботу з комп'ютерними системами.

Посада завідувача центрального складу передбачає обов'язки, які охоплюють приймання зберігання та відпуск товарно-матеріальних цінностей на складі, їх розміщення, раціональне використання тощо.

Однак, згідно пояснень позивача, основною трудовою функцією є налагодження комп'ютерних систем.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Щодо рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2017 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2017 року, якими вирішено позовні вимоги ОСОБА_1, Верховний Суд виходить з наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року (зі змінами) роз'яснено, що звільнення з підстав втрати довіри (пункт 2 статті 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіри до них і в тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Таким чином, роботодавець має обґрунтувати свою недовіру до працівника фактами вини працівника, наявністю підстави для звільнення за недовірою і довести вину працівника.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіря до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що основною трудовою функцією позивача, якого звільнено з посади адміністратора систем є налагодження комп'ютерних системи і до указаної основної роботи працівника не входили обов'язки щодо зберігання товарно-матеріальних цінностей, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність у роботодавця підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади адміністратора системи у зв'язку із втратою довіри (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Доводи касаційної скарги щодо законності звільнення ОСОБА_1 спростовуються матеріалами справи, які не містять доказів, що до основних обов'язків указаного працівника входила робота з товарно-матеріальними цінностями, а також обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції.

Щодо іншої частини вимог касаційної скарги касаційним судом встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що ухвала апеляційного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2017 року, якою вирішено питання щодо зупинення розгляду даної справи, ухвалені з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

В частині оскарження ухвали апеляційного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року Верховний Суд виходить з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час подання у даній справі апеляційної скарги представник ПАТ «Центренерго» в особі ВП «Ременерго» надав докази оплати відповідного судового збору на суму 704 грн.

Апеляційний суд указав, що особа, яка подала апеляційну скаргу сплатила судовий збір не у повному розмірі, який передбачено Законом України «Про судовий збір», оскільки позовна заява ОСОБА_1 містить три немайнові вимоги та одну майнову, за кожну з яких потрібно платити окремо або одним платежем, тому особі, яка подала апеляційну скаргу, необхідно додатково доплатити суму в розмірі 2 054,71 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Доводи касаційної скарги в частині оскарження указаної ухвали зводяться до того, що рішенням районного суду з відповідача стягнуто судовий збір у розмірі 640 грн, а судовий збір за подання апеляційної скарги має складати 110 % від суми судового збору, який підлягав сплаті за подання позовної заяви, тому, на думку скаржника, сума збору у розмірі 704 грн за подання апеляційної скарги у даній справі ним сплачена правильно.

Інших доводів щодо оскарження указаного удового рішення касаційна скарга не містить.

Указані доводи касаційної скарги не містять підстав для скасування ухвали апеляційного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року, оскільки позов ОСОБА_1 у даній справі дійсно містить три немайнові вимоги та одну майнову і кожна з указаних вимог має бути оплачена судовим збором.

Суд апеляційної інстанції самостійно визначає у відповідності із вимогами чинного законодавства суму судового збору, яку необхідно сплатити за подання апеляційної скарги та не обмежений сумою судового збору, яка визначена районним судом та указана у відповідному судовому рішенні.

В частині оскарження ухвали апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення апеляційного провадження у справі Верховний Суд виходить з наступного.

Апеляційним судом установлено, що представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду судом касаційної інстанції касаційної скарги останнього на рішення Придніпровського районного суду від 01 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2017 року у справі № 711/4215/16-ц.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України у редакції, чинній на момент вирішення спірного питання у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобов'язаний зупинити провадження у цій справі.

Указані положення закону не пов'язували необхідність обов'язкового зупинення провадження у цій справі з розглядом судом касаційної інстанції касаційної скарги на судові рішення, ухвалені у іншій справі, що було єдиним обґрунтування даного клопотання представника відповідача.

Розглядаючи клопотання представника відповідача про зупинення провадження у даній справі, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2016 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2017 року, на яке посилається заявник і яке переглядається в касаційному порядку, набрало законної сили, а тому підстави для зупинення апеляційного провадження у даній справі відсутні.

Із такими висновками суду апеляційної інстанції в указаній частині Верховний Суд погоджується.

Доводи касаційної скарги в частині оскарження ухвали апеляційного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року та процесуальної ухвали апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2017 року в їх сукупності зводяться до незгоди із відповідними висновками апеляційного суду та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування указаних судових рішень.

Указані у справі судові рішення містять обґрунтовані висновки, що відповідають обставинам, які мають значення для вирішення указаних процесуальних питань, та обґрунтування щодо відповідних доводів сторін, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що оскаржені судові рішення необхідно залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу виконувача обов'язків директора публічного акціонерного товариства «Центренерго», в особі відокремленого підрозділу «Ременерго» публічного акціонерного товариства «Центренерго», - Теплова Д. І., залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 червня 2017 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С.П. Штелик