Справа № 128/1501/19
УХВАЛА

Іменем України

28 грудня 2019 року м.Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.,

за участі секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними рішення про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях Релігійної організації « Релігійна громада парафії Свято Преображенського храму Української Православної Церкви», оформлені протоколом № 1 від 26.01.2019 року загальних зборів Релігійної організації « Релігійна громада парафії Свято- Преображенського храму Української Православної Церкви», -

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться вищевказана цивільна справа.

До судового засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Чубенко С.В. не з`явилася, надала суду заяву про розгляд клопотання від 06.11.2019 року про закриття провадження по справі, у зв`язку із тим, що даний спір не підлягає розгляду в судовому порядку (у тому числі в порядку будь-якої юрисдикції). Також просить закрити провадження, з тої підстави, що спір є внутрішнім спором церкви та не підсудний суду. Також просить дане клопотання розглянути у її відсутність та відсутність її довірительки.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Павлов С.С. також подав суду клопотання про розгляд клопотання про закриття провадження по справі без його присутності та у відсутність його довірительки. Клопотання підтримують та просять задовільнити.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, судом повідомлялася належним чином, про що свідчать телефонограми. Заяв про слухання справи у її відсутність не надходили. Заперечень проти даного клопотання про закриття провадження у справі до суду не надійшло.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи вважає за можливе, розгляд справи провести за наявних у справі матеріалів.

Судом встановлено, що 21 квітня 1998 року ОСОБА_5 було винесено Розпорядження № 125 Про реєстрацію статутів релігійних громад та часткову зміну раніше прийнятих рішень з цього питання та було зареєстровано статути релігійних громад (а.с.5).

23 лютого 1998 року було затверджено Статут Преображенської церкви с. Лука-Мелешківська Вінницького району (а.с. 6-7).

26 січня 2019 року відбулися Парафіяльні збори (Загальні збори) релігійної громади (Парафії) с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області Української православної церкви, які закріплені протоколом № 1. Парафіяльні збори проведені в приміщенні храму с. Лука Мелешківська. Головою зборів була обрана ОСОБА_2 ; було прийнято рішення про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях Релігійної організації «Релігійна громада парафії Свято-Преображенського храму Української православної Церкви» та перейти на канонічне підпорядкування Вінницької єпархії Православної Церкви України, змінивши при цьому назву Релігійна організація «Релігійна громада парафії Свято-Преображенського храму Православної церкви України» (а.с.8-12).

Даний протокол нотаріально посвідчений та затверджений згідно Статуту про управління УПЦ правлячим архієреєм Вінницької єпархії УПЦ Архієпископом Варсонофієм та наданий до Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації (а.с.13-16, 17).

Таким чином спір між сторонами виник щодо зміни канонічної підлеглості релігійної громади тобто всередині Церкви.

Пунктом 1 ч. 6 ст. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Відповідно до статті 35 Конституції України церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви; жодна релігія не може бути визнана державою як обов`язкова, а згідно із статтею 5 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", (надалі Закону) церква (релігійні організації) в Україні відокремлена від держави; Держава не втручається у здійснювану в межах закону діяльність релігійних організацій, не фінансує діяльність будь-яких організацій, створених за ознакою ставлення до релігії.

Згідно ст. 8,9 цього ж Закону, релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадяни одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії а бо толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних і організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням)і вільну зміну цієї підлеглості. Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обов`язковим. Релігійні управління і центри діють на підставі своїх статутів (положень), що реєструються у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

За таких обставин, спір між сторонами виник щодо зміни канонічної підлеглості релігійної громади с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області та стосується релігійних вчень та організаційного порядку цієї релігійної організації, тобто виник всередині церкви між парафіянами.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 14 червня 2007 року у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» зазначив, що в той час, як свобода віросповідання це, перш за все, особиста справа кожного, вона також означає, серед іншого, свободу "сповідувати релігію" самому або в об`єднанні з іншими, публічно та в колі тих, хто поділяє цю віру.

Отже, за змістом цієї статті здійснення права сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" в Україні здійснення державної політики щодо релігії і церкви належить виключно до відання України. Церква (релігійні організації) в Україні відокремлена від держави. Держава захищає права і законні інтереси релігійних організацій; сприяє встановленню відносин взаємної релігійної і світоглядної терпимості й поваги між громадянами, які сповідують релігію або не сповідують її, між віруючими різних віросповідань та їх релігійними організаціями; бере до відома і поважає традиції та внутрішні настанови релігійних організацій, якщо вони не суперечать чинному законодавству. Держава не втручається у здійснювану в межах закону діяльність релігійних організацій, не фінансує діяльність будь-яких організацій, створених за ознакою ставлення до релігії.

За змістом ст. 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням). Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами. Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем). Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обов`язковим.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 14 червня 2007 року у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» констатував, що в той час, як свобода віросповідання - це, перш за все, особиста справа кожного, вона також означає, серед іншого, свободу "сповідувати релігію" самому або в об`єднанні з іншими, публічно та в колі тих, хто поділяє цю віру. Оскільки релігійні громади традиційно існують у вигляді організованих структур, статті 8, 9 Закону мають тлумачитися в світлі статті 11 Конвенції, яка захищає об`єднання від невиправданого втручання з боку держави. Будь-які повноваження держави оцінювати легітимність релігійних поглядів є несумісними з її обов`язком, визначеним у практиці суду, бути нейтральною та безсторонньою.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Таким, чином, суди не уповноважені розглядати питання, пов`язані зі зміною підлеглості релігійної громади, затвердженою рішенням загальних зборів такої громади.

Отже, суд приходить до висновку, щодо наявності підстав, про закриття провадження у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (у тому числі у судовому порядку будь-якої юрисдикції).

Такий висновок суду узгоджується із висновком Верховного суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 826/4734/16.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Будь-які повноваження держави оцінювати легітимність релігійних поглядів є несумісними з її обов`язком, визначеним у практиці суду, бути нейтральною та безсторонньою.

Відповідно до ст..19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Виходячи із наведених норм чинного законодавства, втручання держави у діяльність релігійної організації у спосіб, вказаний позивачем для захисту порушених, на її думку прав, є безпосереднім втручанням держави у релігійну діяльність відповідної релігійної громади. Такого способу захисту прав особи наведені вище норми права не передбачають.

Відповідно дост.255 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порідку цивільного судочинства.

Оскільки провадження у справі закривається у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то позивачу ОСОБА_1 необхідно повернути з державного бюджету сплачений судовий збір, що становить 1536,80 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, п.5 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» суд -

У Х В А Л И В:

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними рішення про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях Релігійної організації «Релігійна громада парафії Свято Преображенського храму Української Православної Церкви», оформлені протоколом № 1 від 26.01.2019 року загальних зборів Релігійної організації « Релігійна громада парафії Свято - Преображенського храму Української Православної Церкви» - закрити у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судовий збір в сумі 1 536, 80 грн., сплачений 05.06.2019 в АТ КБ «Приватбанк» квитанція № 0.0..1 повернути ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.А. Ганкіна