Справа № 342/410/18
Провадження № 22-ц/4808/1584/19
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г. І.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Турів О.М.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Городенківського районного суду, ухвалене у складі судді Ничик Г.І. 22 жовтня 2019 року в м. Городенка,

в с т а н о в и в:

23.04.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 15.09.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. За умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 4 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31.03.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 99 142,79 грн, з яких: 3 440,43 грн. заборгованість за кредитом, 87 405,08 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 1 300 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 4 697,28 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 1 762 грн.

Заочним рішенням Городенківського районного суду від 22 жовтня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3 440,43 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 15.09.2011 року та 1 762 грн. судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що між сторонами дійсно був укладений кредитний договір, однак сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому підставними є лише вимоги про стягнення з ОСОБА_2 отриманого нею та непогашеного тіла кредиту в розмірі 3 440,43 грн., а в решті вимог позову слід відмовити.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні решти вимог позову, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що при ухваленні рішення в оскаржуваній частині судом першої інстанції не враховано положення ст. 1054 ЦК України, якою визначено поняття кредитного договору та згідно якої за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; положення ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до якої надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків, а також положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України про те, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, і якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, судом не враховано, що основними вимогами банку до боржника за кредитним договором є повернення наданих кредитних коштів та отримання процентів за їх користування.

Встановивши, що позивач надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом та безпідставно відмовив в задоволенні вказаної вимоги.

Посилаючись на наведене, апелянт просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та день розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомила.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3 440,43 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 15.09.2011 року сторонами не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15.09.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 4 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В заяві зазначено, що відповідач була згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 7).

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року (а.с. 8-32).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.03.2018 року становить 99 142,79 грн, з яких: 3 440,43 грн. заборгованість за кредитом, 87 405,08 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 1 300 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 4 697,28 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6, 53).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановлено, що 15.09.2011 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку і таким чином уклала із банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого отримала кредит у розмірі 4 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 7).

Відповідача було ознайомлено з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується її підписом на довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно з якою базова процентна ставка в місяць становить 2,5% на залишок заборгованості (а.с. 8).

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема нараховані проценти за користування кредитом, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафи за порушення термінів платежів.

Встановивши, що сторони обумовили в письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 2,5% в місяць (30% на рік), апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача нарахованих процентів за користування кредитними коштами.

Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2018 року процентна ставка, яка застосовувалась банком до простроченої заборгованості за кредитом змінювалась з 34,80% річних до 43,20% річних.

Звертаючись в суд з даним позовом, банк при визначенні розрахунку заборгованості посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, витяг з яких міститься в матеріалах справи (а.с. 9-32).

Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших Умов обслуговування рахунків.

Однак, доказів про те, що ОСОБА_2 було ознайомлено та підписано нею дані Умови та Правила, позивачем суду не надано, а тому відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, такі Умови та Правила не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору.

Враховуючи зазначене, у банку відсутні підстави для застосування з 01 вересня 2014 року збільшеної процентної ставки до простроченої заборгованості за кредитом.

Крім того, з довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що термін дії кредитної картки, виданої ОСОБА_2 за кредитним договором, закінчився у вересні 2016 року (а.с. 121).

З даним позовом банк звернувся в суд у квітні 2018 року.

Відповідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, у банку відсутні правові підстави для нарахування процентів за кредитним договором поза межами строку дії кредитної картки.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає обґрунтованими вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 15.09.2011 року по 30.09.2016 року в розмірі 5 281,06 грн. (3 440,43 грн. (заборгованість за тілом кредиту) ? 30% (базова процентна ставка) : 360 днів ? 1842 (кількість днів, за яку нараховується заборгованість).

Щодо вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за пенею, комісією та штрафами, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, сума 3 100 грн., яку позивач вказав як заборгованість за пенею та комісією, фактично є заборгованістю за пенею.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», сторони погодили відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, та штрафів за порушення термінів платежів 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту (а.с. 8).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише заборгованість за пенею в розмірі 3 100 грн.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише заборгованість за пенею в розмірі 3 100 грн.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 5 281,06 грн. заборгованості по процентах та 3 100 грн. заборгованості за пенею. В задоволенні вимог про стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 4 697,28 грн. штрафу (процентна складова) слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 3 440,43 грн. заборгованості по тілу кредиту та дійшов висновку про стягнення 5 281,06 грн. заборгованості по процентах та 3 100 грн. заборгованості за пенею, то пропорційно розміру задоволених позовних вимог (11,92%) стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає 210,03 грн. судового збору за подання позовної заяви, а також, враховуючи пропорційність задоволених апеляційних вимог (8,76%), 231,53 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 441,56 грн. судового збору.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Городенківського районного суду від 22 жовтня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, заборгованості за пенею та штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої на проживання в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження якого м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , МФО 305299, - 5 281,06 грн. (п`ять тисяч двісті вісімдесят одна гривня 06 копійок) заборгованості по процентах за користування кредитом та 3 100 грн. (три тисячі сто гривень) заборгованості за пенею.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 4 697,28 грн. штрафу (процентна складова) відмовити.

В решті заочне рішення Городенківського районного суду від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 441,56 грн. судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: І.О. Максюта

Р.Й. Матківський

Повний текст постанови складено 27 грудня 2019 року