Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Кравченко А.С.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 60 510,00 грн; витрати за проведення комплексного експертного транспортно-трасологічного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди та експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку у розмірі 11 500,00 грн; компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 08 жовтня 2017 року близько 20 год. 50 хв. по бульвару Дружби Народів у напрямку моста Патона в м. Києві відбулося зіткнення автомобіля «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_5 , та яким керувала ОСОБА_1 , та автомобіля «Range Rover Evoque», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , яка рухалася позаду автомобіля позивача та внаслідок недотримання дистанції, завдала пошкоджень автомобілю третьої особи «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , який внаслідок ДТП отримав ряд механічних пошкоджень. О 20 год. 30 хв. з метою оформлення ДТП на місце події прибув патруль поліції, однак водіям обох транспортних засобів було вирішено скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду - Європротокол. Оскільки при складанні вказаного повідомлення позивач виявила відсутність у себе полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то відповідні дані до Європротоколу не були внесені. В подальшому третя особа ОСОБА_5 звернувся до ПрАТ «СК «Перша», надавши посвідчення водія, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та копію полісу АК/7758787 від 09.09.2017 та повідомлення про ДТП. ПрАТ «СК «Перша» відмовила у виплаті страхового відшкодування на підставі ч. 1 п. 33.2 ст. 33, пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки вказаний Поліс почав діяти 10.10.2017, тобто після настання ДТП. Позивач зверталася до відповідача щодо добровільного відшкодування завданих при ДТП збитків, однак відповіді не отримала, у зв`язку з чим звернулася до ТОВ «Судові незалежна експертиза України» для проведення експертних досліджень щодо встановлення обставин та механізму ДТП, а також визначення розміру матеріального збитку. За результатами проведених досліджень встановлено, що: в причинному зв`язку з виникненням ДТП перебували дії водія автомобіля «Range Rover Evoque», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 , пов`язані або з неналежним виконанням вимог п. 13.1 ПДР України, або з неналежним виконанням вимог п. 12.3 ПДР України; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 101 014,89 грн, вартість матеріального збитку становить 58 171,07 грн. Оплата за складання експертних висновків становить 11 500,00 грн. Ремонт автомобіля «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , загалом становив 60 510,00 грн. Оскільки родина позивача протягом тривалого часу була позбавлена можливості використовувати пошкоджений при ДТП автомобіль, в результаті чого було порушено звичний уклад позивача, та позивач змушена була витрачати час на врегулювання питань, пов`язаних із ремонтом автомобіля, остання зазнала моральних страждань, які оцінює у 10 000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі, яку призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с.84).

31 жовтня 2018 року від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову ОСОБА_1 просить відмовити у повному обсязі, у зв`язку з його безпідставністю і необґрунтованістю, та стягнути із позивача на користь відповідача понесені витрати пов`язані із розглядом справи у суді згідно із попереднім розрахунком судових витрат у розмірі 13 500,00 грн.

В обґрунтування своєї позиції посилається на приписи ч. 5 ст. 1187, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, в силу яких відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, у тому числі і моральну шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, під яким слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Зазначив, що станом на 08.10.2017, при складанні Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, позивач виявила відсутність у себе в автомобілі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак запевнила відповідача у наявності такого Полісу, чинного станом на день ДТП, та зобов`язалася надати його наступного дня при зверненні до ПрАТ «СК «Перша» із повідомленням про страховий випадок для здійснення їй страхового відшкодування. В подальшому страховою компанією було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування позивачу, у зв`язку з невиконанням потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки Поліс № АК/7758787, наданий позивачем разом із Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, почав дію 10.10.2017, тобто через два дні після настання події. Таким чином, вважає, додане до позовної заяви Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 08.10.2017 неналежним та недопустимим доказом. Щодо розміру завданої матеріальної шкоди, звертає увагу на невідповідність суми, яка підлягала сплаті за Актом виконаних робіт від 17.12.2018 у розмірі 48 360,00 грн, та фактично сплаченої суми згідно із Товарним чеком б/н від 20.04.2018 про сплату позивачем ФОП ОСОБА_6 суми коштів в готівковій формі у розмірі 60 510,00 грн, в той час як за даними Висновку № ЕД-1707-2-905.17 розмір матеріального збитку склав 58 171,07 грн. Крім того, вважає Товарний чек б/н від 20.04.2018 недопустимим доказом, як такий, що отриманий з порушенням порядку, встановленого чинним законодавством, оскільки ФОП ОСОБА_6 не мав права приймати готівкові кошти від позивача, як фізичної особи, за товари, роботи (надані послуги), в розмірі, що перевищує 50 000,00 грн. Позовну вимогу про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн вважає безпідставною, оскільки ОСОБА_1 ввела в оману відповідача про наявність у неї діючого Полісу та можливість обмежитися складанням Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) без залучення працівників поліції недоведеною, що в кінцевому випадку стало підставою для відмови страховою компанією у виплаті заявленого страхового відшкодування. Зазначає, що будь-яких доказів неодноразового звернення до відповідача щодо врегулювання спору мирним шляхом, тривалості перебування автомобіля на ремонті та неможливості ним користуватися та ін. позивач не надала (а.с.107-121).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження; постановлено розгляд цієї цивільної справи проводити за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін та призначено судове засідання (а.с.122-123).

15 листопада 2018 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив, де зазначає, що винні дії відповідача знаходяться в прямому причинному зв`язку із завданою позивачу майновою шкодою, тому відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду. На відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, однак жодних доказів своєї невинуватості відповідачем суду не надано. Вина відповідача у вчиненні ДТП підтверджується висновком проведеного на замовлення позивача комплексного експертного транспортно-трасологічного дослідження. Щодо розміру завданої матеріальної шкоди, представник позивача вказала, що за Актом виконаних робіт від 17.02.2018 її було попереджено, що запчастини, що будуть замінюватись на її автомобілі, будуть вживані, однак якісні та матимуть належний зовнішній вигляд. В подальшому позивач побачила суттєві недоліки здійсненого ремонту автомобіля та звернулася до виконавця ФОП ОСОБА_6, який повідомив, що їй потрібно буде чекати на надходження інших деталей, які будуть дорожчі. Відповідно після заміни деталей неналежної якості 20.04.2017 було складено Акт виконаних робіт на суму 60 510,00 грн (акт від 17.02.2018 та від 20.04.2018), де вартість послуг не змінилася, але виконавцем були придбані та встановлені нові деталі належної якості. Позивач неодноразово пропонувала відповідачу зустрітися з метою врегулювання питання мирним шляхом, що підтверджується копією листувань, однак у останньої постійно з`являлись інші справи. Також відповідача було повідомлено телеграмою щодо проведення відповідної експертизи. Дії щодо замовлення експертиз, оформлення позову були вчинені позивачем самостійно, що призвело до втрати часу та завдало незручностей (а.с.128-152).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ДТП (а.с.168-169, 179-180).

04 грудня 2018 року до суду надійшло пояснення ОСОБА_5 щодо відзиву, в якому останній просить повністю задовольнити позовні вимог позивача, оскільки відповідач дійсно винна у вчиненні ДТП, однак доказів направлення такого пояснення сторонам третьою особою суду не надано (а.с.184-185).

21 січня 2019 року від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до суду надійшли клопотання про визнання неналежними та недостовірними наступних доказів: Акт виконаних робіт від 17.02.2018, Висновок № ЕД-1707-2-905.17 експертного товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 18.12.2017, копії Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 08.10.2017, Товарного чеку б/н від 20.04.2018 (а.с.187-188, 190-195).

16 травня 2019 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшли заперечення на клопотання про визнання Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 08.10.2017, Висновку № ЕД-1707-2-905.17 експертного товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 18.12.2017, Товарного чеку б/н від 20.04.2018, Акту виконаних робіт від 17.02.2018 неналежними та недостовірними доказами (а.с.233-236).

19 вересня 2019 року за запитом суду від представника ПрАТ «СК «Перша» Алєксєєва В . В. надійшов оригінал Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 08.10.2017, складеного за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , копія якого, посвідчена головуючим суддею, долучена до матеріалів справи (а.с.250-252).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні повністю підтримала заявлений позов, з підстав викладених у ньому, просила задовольнити повністю. Показала, що у день події в вечірній час вона, керуючи автомобілем «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 та яким вона користувалася, направлялася по бульвару Дружби Народів в напрямку мосту Патона. Коли зупинилася на червоний сигнал світлофора, то відчула поштовх, після чого вийшла з автомобіля та побачила автомобіль відповідача «Range Rover Evoque», д.н.з. НОМЕР_2 . Позивач телефонувала у страхову компанію, однак ніхто не відповів. Власник автомобіля ОСОБА_5 , який є чоловіком її сестри, по телефону сказав, що Поліс має бути наявний. Коли на виклик приїхала поліція, на місці події були обидва учасники ДТП, свідок ОСОБА_9 , власник автомобіля ОСОБА_5 , а також чоловік, який приїхав до відповідача. Поліцейські перевірили документи і порадили скласти Європротокол. Позивач зазначила, що не розуміла як наявність простроченого Полісу страхування могло вплинути на складання Європротоколу і відшкодування шкоди; вона не знала, про те, що термін страховки сплинув. Наступного дня позивач зустрілася із відповідачем у її страховій компанії, де оформила страховку, також там закінчили оформляти Європротокол.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала позовну заяву, просила її задовольнити та зауважила, що оскільки власник транспортного засобу має право передавати автомобіль у користування іншим особам, в даному випадку потерпілою є позивач, яка зазнала витрат по ремонту автомобіля, оплаті вартості експертних досліджень. Коли у день ДТП, позивач виявила відсутність Полісу, то зателефонувала власнику автомобіля - ОСОБА_10 , який запевнив, що Поліс є, тому учасники ДТП склали Європротокол. Потім власник автомобіля звернувся до ПрАТ «СК «Перша» щодо виплати страхового відшкодування, однак йому відмовили, оскільки Поліс на день ДТП не діяв. Спочатку позивач викликала поліцію на місце ДТП, однак потім цей виклик відмінила, оскільки вирішили скласти Європротокол. У січні місяці автомобіль віддали у ремонт, після проведення експертизи. Спочатку позивач сплатила за ремонт автомобіля 48 360 грн, однак потім 17.02.2018 виявила, що запчастини були вживані, із подряпинами, тому попросила їх демонтувати, на що ФОП ОСОБА_6 погодився та 20.04.2018 повернувся відремонтований автомобіль, однак підвищив ціну, таким чином загальна вартість ремонтних робіт із запчастинами склала 60 510 грн.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що 08.10.2018 вона керувала автомобілем «Range Rover Evoque», д.н.з. НОМЕР_2 , приблизно о 20-21 годині рухалася по бул. Дружби народів, в напрямку м.Патона, йшов сильний дощ. Перед світлофором відбулося ДТП з автомобілем, яким керувала позивач, обставин ДТП, у зв`язку зі спливом часу вона не пам`ятає, а тому не може визнати свою вину у вчиненні ДТП. На її автомобілі було пошкоджено передню решітку, капот, бампер та номерний знак. Які пошкодження були в автомобіля позивача, не пам`ятає. Коли за викликом приїхали поліцейські, останні документи не перевіряли, запитали чи наявні у нас страхові поліси та сказали заповнити Європротокол, та поїхали. Позивач запевнила, що має чинний поліс. Вона заповнила свою частину Європротоколу, а коли ж стали вносити дані позивача, то виявили, що її Поліс страхування прострочений. Потім позивач комусь телефонувала, поїхала додому за полісом та повернулась приблизно через годину, сказали, що поліс не знайшли та попросили зустрітися наступного дня в її страховій компанії. Зустрівшись наступного дня у страховій ПрАТ «СК «Перша», вона поцікавилась у позивача чи є у неї поліс, на що та ствердно відповіла, та вони закінчили заповнювати Європротокол. Про те, що позивач отримала новий Поліс та вписала його до Європротоколу та він був не чинним на момент ДТП, вона не знала. Схему ДТП у Європротоколі склада вона та зазначила в ній виключно напрямок руху автомобілів, свою вину у ДТП ні на той період часу, ні на разі, не визнає. Також зазначила, що на момент ДТП її цивільно-правова відповідальність як власника наземного транспортного засобу була застрахована та вона була переконана, що страхові компанії відшкодують збитки.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечив проти позову, посилаючись на його необґрунтованість та відсутність доказів на підтвердження викладених обставин, що ним було детально обґрунтовано у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що позивач, у відповідності до вимог ст.ст. 30, 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не мала права складати Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 08.10.2017, оскільки не мала діючого на той момент Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому страхова компанія, на підставі ст. 37 вказаного Закону, відмовила власнику автомобіля ОСОБА_5 у виплаті страхового відшкодування. Саме потерпілий повинен подати докази на підтвердження факту ДТП, однак фактично такі докази не існують. Експерт, що проводив дослідження, не попереджався про кримінальну відповідальність, а тому є зацікавленою особою, а у протоколі огляду транспортного засобу відсутній підпис власника або замовника.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засідання показав, що він є власником автомобіля, який фактично перебуває у користування позивача ОСОБА_1 , яка є сестрою його дружини. У день події, увечері, йому зателефонували, повідомили, що сталося ДТП - в автомобіль в`їхали. Після цього він приїхав на місце - у автомобіля були розбиті багажник і фари, були ще якісь пошкодження. Коли приїхала поліція, то запропонували скласти Європротокол, на що учасники ДТП погодилися. Він гадав, що Поліс страхування знаходиться вдома, його відсутність виявив наступного дня.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що є сестрою позивача, та під час ДТП перебувала разом із нею в автомобілі. Їхали в своїй полосі, не здійснюючи маневри. Коли позивач зупинила автомобіль на світлофорі на червоне світло, вони відчули удар позаду, після йього вийшли та побачили автомобіль «Range Rover Evoque», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала відповідач. Від удару були пошкоджені задній бампер та багажник. За викликом позивача приїхала поліція, запропонували скласти Європротокол. Оскільки в автомобілі позивач не знайшла поліс страхування, а також його не знайшов ОСОБА_5 , який приїхав на місце події, позивач поїхала шукати Поліс додому, однак також не знайшла.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що перебуває із відповідачем у дружніх стосунках. У день події близько 21 год. ОСОБА_3 зателефонувала йому а попросила приїхати, оскільки потрапила у ДТП. Коли він приїхав приблизно за 30 хв., то автомобілі вже стояли на парковці АЗС «Гласко», поліції та іншого учасника ДТП та її пошкодженого автомобіля поруч не було. Свідок оглянув автомобіль відповідача, бачив, як остання заповняла Європротокол - частину даних щодо себе, при цьому у неї були посвідчення водія, технічний паспорт на автомобіль та Поліс страхування. Щодо іншого учасника ДТП, ОСОБА_3 , то відповідач повідомила, що та поїхала додому за Полісом. Через деякий час на автомобілі свідка вони із відповідачем поїхали додому. Щодо обставин ДТП, відповідач свідку повідомила, що їхала в напрямку мосту Патона в середній полосі, йшов дощ, раптово перед нею виїхав інший автомобіль та вона не встигла відреагувати.

Вислухавши позиції сторін, вислухавши пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить наступного.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами 08.10.2017 о 20:45 год. у м. Києві по бульвару Дружби Народів за участю автомобілів «Range Rover Evoque», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода.

Із листа Управління патрульної поліції у м. Києві від 22.11.2017 № 910-аз/41/11/02-2017 убачається, що вивченням інформаційно-пошукової системи Національної поліції України встановлено, що 08.10.2017 о 20:54 год., на спецлінію «102» надійшло від ОСОБА_1 по тел. НОМЕР_3 повідомлення про те, що цієї ж доби о 20:55 год. у м. Києві по бульвару Дружби Народів у напрямку моста Патона скоєно ДТП без потерпілих за участю транспортних засобів «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 та «Range Rover Evoque», д.н.з. НОМЕР_4 , що зареєстровано у журналі єдиного обліку Печерського УП ГУНП у м. Києві за № 46797 від 08.10.2017. 08.10.2017 о 21:35 год. на спецлінію «102» надійшло від ОСОБА_1 по тел. НОМЕР_3 повідомлення про відміну приїзду наряду поліції на зазначену подію (а.с.17).

Позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 08.10.2017 о 20:45 год. у м. Києві по бульвару Дружби Народів за участю автомобілів «Range Rover Evoque», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (а.с.252). У відомостях про страхову компанію ОСОБА_3 зазначила такі дані: назва: Перша, номер полісу: АК/6381087, номер зеленої картки: АК /6381087 , Сертифікат страхування або «зелена картка» дійсні з: 30.03.2017 до 29.03.2018. Позивач ОСОБА_1 у відомостях про страхову компанію зазначила наступні дані: назва: СК Перша, номер полісу: АК/7758787, номер зеленої картки: АК /7758787 , Сертифікат страхування або «зелена картка» дійсні з: 10.10.2017 до 09.10.2018. Графа «Мої зауваження» сторонами не заповнена. В схемі ДТП не описані її деталі, не зазначено місце зіткнення автомобілів.

Листом вих. № 873 від 23.10.2017 ПрАТ «СК «Перша», за результатом розгляду полісу № АК/7758787 та повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду Європротокол), повідомила ОСОБА_5 про відмову йому у виплаті страхового відшкодування на підставі ч.ч. 1, 2 п. 33.2 ст. 33, підпункту 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.9-10).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 роз`яснюється про те, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно із роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У відповідності до роз`яснень п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187ЦК). Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

За приписами ч.ч. 1, 2 п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

Системне тлумачення положень пункту 33.2 статті 33 Закону та пункту 1.7 статті 1 Закону, дає підстави для висновку, що скласти спільне повідомлення про ДТП, за наявності умов, визначених пунктом 33.2 Закону, можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими в розумінні пункту 1.7 статі 1 Закону, тобто кожен із яких має поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Підстав для іншого тлумачення указані норми не дають.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 204/3413/16-ц.

За нормою пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

За матеріалами справи встановлено, що на час події дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08.10.2017, позивач ОСОБА_1 не мала діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим власнику вказаного транспортного засобу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування страховою компанією на підставі пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене, суд приходить висновку про неможливість встановити подію дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08.10.2017 за участю автомобілів «Range Rover Evoque», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази підтвердження такої події, як то: довідка про дорожньо-транспортну пригоду, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідне рішення суду за результатом розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно особи, винної у вчиненні ДТП.

Отже у відповідача ОСОБА_3 не виникає обов`язку відшкодувати завдану шкоду, оскільки неможливо встановити неправомірність її дій за вказаних обставин, а також її вину при виникненні ДТП, безпосередній причинний зв`язок між такими діями і шкодою відсутній.

Крім того, убачається, що саме дії позивача ОСОБА_1 , яка не маючи діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на день події 08 жовтня 2017 року, всупереч положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні ДТП вчинила дії по складанню повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що в подальшому призвело до негативних наслідків для власника автомобіля ОСОБА_5 та неї самої, які виразились у відмові страховою компанією у виплаті страхового відшкодування. За вказаних обставин матеріали ДТП мали бути оформлені уповноваженими на те працівниками відповідних підрозділів Національної поліції. Крім того, такі негативні наслідки настали і для відповідача ОСОБА_3 , яка станом на день дорожньо-транспортної пригоди мала чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та відповідно, у законний спосіб, розраховувала на відшкодування шкоди відповідними страховими компаніями у разі встановлення її вини або вини позивача у скоєні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України д оказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: висновками експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 102 Цивільного процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

В той же час, за обставин встановлених судом, суд не приймає до уваги висновок №ED-1709-3-904.17 за результатами проведення комплексного експертного транспортно-трасологічного дослідження та дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди від 22.12.2017, та висновок Висновок № ЕД-1707-2-905.17 експертного товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 18.12.2017, оскільки покладання відповідальності з відшкодування позивачу матеріальної шкоди, на відповідача, у разі встановлення її вини у дорожньо-транспортній пригоді, наставала б виключно на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України. Так, станом на момент ДТП, відповідач мала чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та після ДТП виконала покладені на неї ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» обов`язки, при цьому шкода заподіяна власнику транспортного засобу, яким керувала позивач, не перевищує встановлений ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Перша» за Полісом ОСЦПВ №АК/6381087, що укладений з відповідачем.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним повністю відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ДТП.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вказану практику Європейського суду з прав людини суд не вдається до дослідження та оцінки доказів щодо вартості матеріального збитку, спричиненого внаслідок пошкодження автомобіля «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , під час ДТП, а також обсягу та вартості спричиненої позивачу моральної шкоди.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат у порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

При цьому, відповідачем подана заява про розподіл судових витрат та надання строку для подання доказів з метою підтвердження розміру понесених судових витрат.

Відповідно до ч.8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За вимог п.5 ч. 7 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про: призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати понесені відповідачем та встановити відповідачу строк на подання доказів щодо їх розміру.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 22, 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 102, 133, 137, 141, 209, 210, 247, 263, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 ), третя особа: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 )про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ДТП - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 25 вересня 2019 року на 14 годину 00 хвилин, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва (м. Київ вул. І.Сергієнка, 3 кб. 39).

Встановити відповідачу строк для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат - до 10 години 00 хвилин 24 вересня 2019 року.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2019 року.

Суддя: