ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3689/19

Головуючий у першій інстанції Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1569/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Іванової Г.П., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:

ОСОБА_1

ОСОБА_2 , приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб Світлана Миколаївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними, третя особа: приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб Світлана Миколаївна,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними договору купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного 25.02.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та договору дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_2 , укладеного 11.03.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Одночасно із пред`явленням позову ОСОБА_1 до суду було подано заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просив накласти арешт на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 , власником яких являється ОСОБА_2 . В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказував, що накладення арешту на 1/2 частку зазначених житлових будинків позбавить можливості відповідача їх відчужити та призведе до можливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.11.2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними, третя особа: приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.11.2019 року та ухвалити нове рішення, яким накласти арешт на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 , власником яких являється ОСОБА_2 . Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 01.11.2019 року є необґрунтованою, при цьому судом її постановлено з порушенням норм процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що по справі наявні докази, які підтверджують, що оспорювані ним правочини є недійсними, оскільки вони були укладені між ним та відповідачем без реального наміру створення в дійсності правових наслідків, які обумовлювались такими договорами. Доводи апеляційної скарги стверджують, що в обгрунтування підстав забезпечення позову ОСОБА_1 вказав, що відповідач не визнає його прав на частки житлових будинків, забороняє ними користуватись, вказує, що саме він є їх власником. Також відповідач вчинив напис на паркані будинку АДРЕСА_1 про терміновий продаж будинку, що вказує на його намір відчужити будинок та позбавити позивача можливості відновити свої права на належну йому частку будинку. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги докази позивача, надані на підтвердження вимог заяви про забезпечення позову, також суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги тієї обставини, що позивач дізнався про порушення свого права з вересня 2019 року, коли відповідач почав замінювати вхідні замки, забороняти користуватись будинком, забрав всі документи, почав звертатись до правоохоронних органів, намагався знищити заповіт. Доводи апеляційної скарги зазначають, що метою подачі позивачем заяви про забезпечення позову є вжиття своєчасних заходів щодо охорони його матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, для того, щоб забезпечити реальну можливість виконання рішення суду, у разі його ухвалення на користь позивача. Доводи апеляційної скарги вказують, що відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не застосував ч.3, ч.4 статті 153 ЦПК України, відповідно до яких суд наділений певними процесуальними правами у разі, якщо в нього виникли сумніви щодо доказів чи їх недостатності, необхідності отримання пояснень.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв`язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції від 01.11.2019 року.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 , приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М., належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.54,55), не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними договору купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного 25.02.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та договору дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_2 , укладеного 11.03.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Одночасно із пред`явленням позову ОСОБА_1 до суду було подано заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просив накласти арешт на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 , власником яких являється ОСОБА_2 . В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказував, що накладення арешту на 1/2 частку зазначених житлових будинків позбавить можливості відповідача їх відчужити та призведе до можливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.11.2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними, третя особа: приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 01.11.2019 року фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють правовідносини щодо забезпечення позову, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 01.11.2019 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що по справі наявні докази, які підтверджують, що оспорювані ним правочини є недійсними, оскільки вони були укладені між ним та відповідачем без реального наміру створення в дійсності правових наслідків, які обумовлювались такими договорами. Доводи апеляційної скарги стверджують, що в обгрунтування підстав забезпечення позову ОСОБА_1 вказав, що відповідач не визнає його прав на частки житлових будинків, забороняє ними користуватись, вказує, що саме він є їх власником. Також відповідач вчинив напис на паркані будинку АДРЕСА_1 про терміновий продаж будинку, що вказує на його намір відчужити будинок та позбавити позивача можливості відновити свої права на належну йому частку будинку. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги докази позивача, надані на підтвердження вимог заяви про забезпечення позову, також суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги тієї обставини, що позивач дізнався про порушення свого права з вересня 2019 року, коли відповідач почав замінювати вхідні замки, забороняти користуватись будинком, забрав всі документи, почав звертатись до правоохоронних органів, намагався знищити заповіт. Доводи апеляційної скарги зазначають, що метою подачі позивачем заяви про забезпечення позову є вжиття своєчасних заходів щодо охорони його матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, для того, щоб забезпечити реальну можливість виконання рішення суду, у разі його ухвалення на користь позивача. Доводи апеляційної скарги вказують, що відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не застосував ч.3, ч.4 статті 153 ЦПК України, відповідно до яких суд наділений певними процесуальними правами у разі, якщо в нього виникли сумніви щодо доказів чи їх недостатності, необхідності отримання пояснень.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 01.11.2019 року, виходячи із наступного.

Відповідно до приписів ч.2 статті 149 ЦПК України, яка регламентує підстави для забезпечення позову, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання норм цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді і вирішенні цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд першої інстанції зазначив у оскаржуваній ухвалі від 01.11.2019 року, що між сторонами виник спір немайнового характеру щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування, і позивачем заявлено вимогу про накладення арешту на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 .

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступного: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі, для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_1 не зазначено відповідних прийнятних та переконливих обґрунтувань та не надано на їх підтвердження доказів, які б свідчили про існування імовірної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам або на підтвердження тих обставин, що захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Судом першої інстанції також зазначено в оскаржуваній ухвалі, що долучена позивачем до заяви про забезпечення позову фотографія огорожі з написом про продаж будинку та зазначенням номеру мобільного телефону не може бути підтвердженням наміру відповідача відчужити житловий будинок, що є важливою умовою при вирішенні питання про забезпечення позову. При цьому суд першої інстанції вказав, що із наявної фотографії неможливо встановити місце зйомки, а відповідно, і приналежність паркану відповідачу по справі.

Судом першої інстанції зазначено у оскаржуваній ухвалі від 01.11.2019 року, що позивачем заявлено дві вимоги про накладення арешту, а саме, накладення арешту на 1/2 частку будинку в с.Охіньки та на 1/2 частку будинку в м.Прилуки, при цьому до матеріалів заяви про забезпечення позову надано одну фотографію, з якої не вбачається можливість виявити, на паркані якого саме із зазначених будинків зроблено напис, а також взагалі належність зафіксованого паркану до будинків, зазначених позивачем в позові та у заяві про забезпечення позову.

При розгляді заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги ті обставини, що підставою для забезпечення позову може вважатись підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. У поданій заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не надавши при цьому доказів наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

За даних обставин, враховуючи, що вимоги позивача не мають майнового характеру та ним належним чином не доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту, з огляду на презумпцію правомірності правочинів та тих обставин, що ОСОБА_1 не оспорював дані правочини протягом достатньо тривалого часу, суд першої інстанції, виходячи із принципів розумності та обґрунтованості, відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

При цьому судом першої інстанції роз`яснено у оскаржуваній ухвалі від 01.11.2019 року, що відмова у забезпеченні позову не позбавляє заявника права на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку, встановленому ЦПК України.

При розгляді заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову судом першої інстанції враховано висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений в постанові Верховного Суду від 21.08.2019 року №761/39201/18.

Апеляційний суд погоджується з висновком оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 01.11.2019 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки вказаний висновок узгоджується із приписами норм права, які регламентують дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги вказують, що відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не застосував ч.3, ч.4 статті 153 ЦПК України, відповідно до яких суд наділений певними процесуальними правами у разі, якщо в нього виникли сумніви щодо доказів чи їх недостатності, необхідності отримання пояснень. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 01.11.2019 року, оскільки в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 не наведено належних та достатніх доказів у розумінні статей 77, 80 ЦПК України на підтвердження вимог заяви про забезпечення позову. ОСОБА_1 не довів намірів відповідача відчужити спірне майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду. Посилання в заяві про забезпечення позову на можливість відчуження відповідачем 1/2 частин спірних будинків без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого доказами, не є достатньою підставою для її задоволення.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваної ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.11.2019 року, постановленої на підставі норм права, які регулюють дані правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які ОСОБА_1 посилався у заяві про забезпечення позову, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 26.12.2019 року.

Головуючий: Судді: