Справа № 629/3659/17
Номер провадження 2/629/134/19
16.12.2019 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Каращука Тимура Олександровича, за участі секретаря судового засідання - Котяй А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лозівського міськрайонного суду Харківської області цивільну справу №629/3659/17 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
05.10.2017 року представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.01.2012 року у розмірі 107 028,54 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 4 401,62 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом 92 364, 27 грн., заборгованості за пенею та комісією 4 689,86 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 5 072,79 грн., а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Позивач посилається на те, що 30.01.2012 року було укладено договір, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 4 000, 00 грн.
11.12.2017 року було розглянуто позов та винесено заочне рішення, яким вимоги позивача було задоволено в повному обсязі.
02.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд вище вказаного рішення, призначено цивільну справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов.
31.08.2018 року представником позивача було подано уточнення, в яких вона просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.01.2012 року у розмірі 107 028,54 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 4 401,62 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом 92 364, 27 грн., заборгованості за пенею та комісією 4 689,86 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 5 072,79 грн., а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн., тобто вимоги змінено не було.
25.09.2018 року адвокатом відповідача подано відзив на позов, в якому зазначено, що ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає у зв`язку з тим, що пеня та штраф є неустойкою, а відповідно до ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Також адвокат посилається на те, що неустойка стягується за кожен випадок протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов`язання повинне бути виконане, а кредитором всупереч цього було здійснено стягнення неустойки потягом майже 7 років. У своєму відзиві адвокат відповідача також посилається на сплив позовної давності, на відсутність Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку у додатках до уточненої заяви, на проведення розрахунку заборгованості за договором №б/н від 30.01.2012 року, станом на 31.08.2017 року, з порушеннями. У зв`язку з вище викладеним, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.
25.10.2018 року представник АТ КБ «ПриватБанк» подала відповідь на відзив на позов, в якому зазначила, що з копії анкети-заяви вбачається інформація необхідна для отримання кредитної картки, а також підпис відповідача засвідчує згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй в письмовому вигляді для ознайомлення, становить між нею та Банком
Договір. Також представник зазначила, що з виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався коштами, а відповідно отримував кредитну картку, так як без картки дані операції неможливі. Представник наголосила на правомірності стягнення пені та штрафу. Щодо строку позовної давності представником зазначено, що строк позовної давності рахується з останнього дня 04.2015 року, тобто з останнього дня дії картки, позивач звернувся до суду 29.09.2017 року, а тому відповідно строк Банком пропущено не було.
17.01.2019 року представником відповідача було надано заперечення, в яких ОСОБА_3 наголошувала на застосуванні позовної давності як на підставу для відмови у задоволенні позову.
06.02.2019 року представник позивача надала відповідь на заперечення, в якій вказала викладене у відповіді на відзив та наголошувала на необхідності виконання зобов`язання.
19.06.2019 року представник відповідача повторно надала заяву про застосування строку позовної давності.
15.07.2019 року представником АТ КБ «ПриватБанк» було подано відзив на заяву, в якому зазначено, що нарахування відсотків до повного погашення заборгованості є правомірним, та Банк звернувся до суду до спливу позовної давності.
16.07.2019 року представник відповідача надала відповідь на відзив на заяву, в якій вказала, що позивач не надав умов та правил надання банківських послуг, які були надані для ознайомлення ОСОБА_1 , так як Банком в односторонньому порядку вносяться зміни в Умови та правила, також не надано доказів укладення договору, та отримання відповідачем Умов та правил, Тарифів та Пам`ятки клієнта. Також представник повторно наголошувала на неможливості одночасного застосування пені та штрафу, а також на спливі позовної давності.
13.08.2019 року Банком надано пояснення, в яких вказано те, що вже було викладено у відповіді на відзив, також представник АТ КБ «ПриватБанк» надав формули вирахування сум заборгованості.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, в позові зазначила про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи, про причини не явки не повідомив.
Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчать матеріали справи, про причини не явки не повідомила.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 30.01.2012 року відповідач отримав кредит, що підтверджується заявою (а.с.8), ліміт якого з її згоди було збільшено, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.
Згідно розрахунку, наданому позивачем, станом на 31.08.2017 року відповідач має заборгованість у розмірі 107 028,54 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 4 401,62 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом 92 364, 27 грн., заборгованості за пенею та комісією 4 689,86 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 5 072,79 грн.
До договору кредиту, згідно ст. 1054 ЦК України, застосовуються загальні положення про договір позики.
Згідно ст. ст. 526-527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно зі ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За правилами ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 у відзиві зазначила про пропуск Банком строку позовної давності.
Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року зазначено, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).
Відповідно до вище викладеного, зважаючи на те, що картка ОСОБА_1 діяла до останнього дня 04.2015 року, а позивач звернувся до суду 05.10.2017 року, строк позовної давності пропущено не було.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови
договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 30.01.2012 року процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов розумів
відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.01.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.10.2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як
значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних
правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» пені за прострочене зобов`язання та штрафів за порушення строків платежів, та відмовляє у задоволенні позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом 92 364, 27 грн., заборгованості за пенею та комісією 4 689,86 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 5 072,79 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по його сплаті позивачу у анкеті-заяві від 30.01.2012 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - суд вважає, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» лише заборгованість за тілом кредитного договору від 30.01.2012 року у розмірі 4 401, 62 грн.
Враховуючи те, що позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 66,02 грн., виходячи з розрахунку: 4 401, 62 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 1 600, 00 грн. (сума сплаченого судового збору) / 95 616, 85 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 66, 02 грн.
Повний текст рішення було виготовлено 23.12.2019 року.
Керуючись ст.ст. 12-13, 76, 81, 141, 247, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 4 401, 62 грн. за кредитним договором №б/н від 30.01.2012 року на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк".
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 66, 02 грн. на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк".
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в Харківський апеляційний суд через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Інформація про сторони:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.50, р/р НОМЕР_1 , МФО 305299.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Верхня Самара Близнюківського району Харківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.О.Каращук