Ухвала

24 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 306/820/18

провадження № 61-22835ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Новікової Інни Станіславівни на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сетам», Свалявського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Банк «Форум», про визнання недійсними електронних торгів, акта про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив: визнати недійсними проведені 12 квітня 2018 року Державним підприємством «Сетам» (далі - ДП Сетам») електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме - належної йому на праві власності будівлі телятника, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки - будівлі телятника за вищевказаною адресою загальною площею 806,7 кв. м, складений 27 квітня 2018 року заступником начальника Свалявського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (далі - Свалявський РВ ДВС) Янович С. П.; визнати недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно, видане приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Гуледзою А. Г., 03 травня 2018 року та зареєстроване в реєстрі за № 759.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 12 квітня 2018 року ДП «Сетам» було проведено електронні торги з реалізації належного йому на праві приватної власності нерухомого майна - будівлі телятника за адресою: АДРЕСА_1 , переможцем яких визнано ОСОБА_2 . Вказані дії були здійснені в межах примусового виконання виконавчого листа № 2-449/11, виданого Свалявським районним судом Закарпатської області про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» (далі - ПАТ «Банк «Форум») заборгованості за кредитним договором в сумі 136 536,79 грн. 27 квітня 2018 року заступником начальника Свалявського РВ ДВС Янович С. П. складено акт про реалізацію предмета іпотеки (будівлі телятника), а 03 травня 2018 року приватним нотаріусом Гуледзою А. Г. видано свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на вказану будівлю, яку ним як переможцем торгів придбано за 105 000 грн. Примусове виконання рішення суду проведене з численними порушеннями Законів України «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку», а також Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 червня 2016 року № 2831/5, внаслідок чого електронні торги та видані на їх підставі акт державного виконавця і свідоцтво про право власності є недійсними.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року (повний текст якої складено 25 листопада 2019 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2018 року - без змін.

17 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є визнання недійсними електронних торгів, акта про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про право власності.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення у постанові Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Новікової Інни Станіславівни на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сетам», Свалявського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Банк «Форум», про визнання недійсними електронних торгів, акта про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про право власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук