Житомирський апеляційний суд
Справа №277/860/18 Головуючий у 1-й інст. Гресько В. А.
Категорія 22 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №277/860/18 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріс Полісся», третя особа: Приватне підприємство «Злагода-Агро», про розірвання договорів оренди земельних ділянок

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріс Полісся»

на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 16 листопада 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Греська В.А. смт Ємільчине,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріс Полісся» про розірвання договорів оренди земельних ділянок (надалі - ТОВ «Агріс Полісся» або товариство, або орендар, або відповідач).

Ухвалою Ємільчинського районного суду від 16 листопада 2018 року прийняті відмови ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від позовів та провадження у цих частинах закриті (а.с.110-111, 134).

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовували тим, що 10 січня 2014 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Агріс Полісся» та між ОСОБА_2 і ТОВ «Агріс Полісся» укладені договори оренди землі, за умовами яких ОСОБА_1 надала товариству в оренду належну їй на праві власності земельну ділянку загальною площею 2,52 га із кадастровим номером НОМЕР_1, а ОСОБА_2 - земельну ділянку загальною площею 1,64 га із кадастровим номером НОМЕР_2. Відповідач не сплатив орендну плату за 2016-2017 роки, що є істотним порушенням умов договорів та підставою для їх розірвання. Окрім того, 06 жовтня 2016 року товариство уклало із Приватним підприємством «Злагода-Агро» (надалі - ПП «Злагода-Агро» або підприємство, або суборендар) договори суборенди землі, за умовами яких передало підприємству належні позивачам земельні ділянки у суборенду, але згоди на укладення договорів суборенди позивачі (орендодавці) не давали та повідомлень від орендаря з цього приводу не отримували.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 16 листопада 2018 року договори оренди землі розірвані та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Агріс Полісся» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначає, що укладення договорів суборенди передбачено умовами договорів оренди землі. Суборендар платив орендну плату позивачам готівкою та через фінансову установу, що підтверджується відомостями банку та особистими розписками позивачів, а тому зміна назви платника орендної плати не є порушенням істотних умов договорів оренди, оскільки обов'язок обох сторін по оплаті та отриманні орендної плати виконаний, а отже досягнута і основна мета договорів оренди землі. Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав незаконними всі дії щодо договорів суборенди та фактично визнав їх недійсними, вийшовши за межі позовних вимог. Окрім того, в рішенні суд посилається на обставини, які не були передбачені умовами договорів оренди - внесення грошових коштів на депозитний рахунок позивача. Безпідставним є також посилання суду на те, що перекладання обов'язку сплати орендної плати на третіх осіб ні законом, ні договором не передбачено, оскільки таке право передбачалося умовами спірних договорів, а також податковим законодавством. Суд проігнорував клопотання про виклик до суду позивачів для надання пояснень.

ОСОБА_5, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2, подав відзив на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що земельні ділянки передані в суборенду без згоди власників, а обов'язок зі сплати орендної плати покладався на відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,52 га із кадастровим номером НОМЕР_3, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданим 07 червня 2006 року, а ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,64 га із кадастровим номером НОМЕР_2, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 виданим 20 квітня 2006 року.

Позивачі 10 січня 2014 року уклали із ТОВ «Агріс Полісся» договори оренди землі, за умовами яких надали свої земельні ділянки в оренду (а.с.14-15, 45-46). Договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 і ТОВ «Агріс Полісся», зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 травня 2014 року, номер запису 16993091, а договір оренди землі, укладений між ОСОБА_2 і ТОВ «Агріс Полісся», зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 травня 2014 року, номер запису 17097898 (а.с. 16-18, 48-49).

Відповідно до положень ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно частини першої ст.8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17 жовтня 2016 року на підставі договору суборенди землі від 06 жовтня 2016 року, укладеного між ТОВ «Агріс Полісся» та ПП «»Злагода-Агро», за останнім зареєстроване право суборенди земельної ділянки, належної на праві власності ОСОБА_1, а згідно з відомостями із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21 жовтня 2016 року на підставі договору суборенди землі від 06 жовтня 2016 року, укладеного між ТОВ «Агріс Полісся» та ПП «»Злагода-Агро», за останнім зареєстроване право суборенди земельної ділянки, належної на праві власності ОСОБА_2 (а.с.17,48).

Пунктом 27 договорів оренди землі передбачено право орендаря передавати земельну ділянку в суборенду на умовах цього договору - за згодою власника. У пункті ж 17 договору зазначено, що без додаткової письмової згоди орендодавця, на підставі цього договору та у відповідності до Закону України «Про оренду землі», орендар вправі передавати земельну ділянку в суборенду за згодою власника іншим юридичним чи фізичним особам без зміни її цільового використання.

У матеріалах справи міститься заява-пояснення ОСОБА_6 від 12 червня 2018 року, справжність підпису якого посвідчена приватним нотаріусом Ємільчинського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_7, за змістом якої восени 2016 року керівництво ТОВ «Агріс Полісся» проводило зібрання пайщиків та повідомляло про наміри заключити договори суборенди з ПП «Злагода-Агро» (а.с.68).

Проте вважати, що заява-пояснення ОСОБА_6 від 12 червня 2018 року є беззаперечним доказом згоди власників земельних ділянок, тобто позивачів, на укладення договорів суборенди не можна, оскільки заява складена за спливом двох років після проведення таких зборів та відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 повідомлялися належним чином про їх проведення або були на них присутні.

За таких обставин, земельні ділянки передані в суборенду для обробітку без погодження орендодавців.

Згідно із ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено підстави та порядок розірвання договору оренди землі та зазначено, що він може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору.

За змістом ст.32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати в установлений договором строк, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.

Відповідно до змісту пункту 33 договорів оренди земельної ділянки, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків дія договору припиняється шляхом його розірвання.

Пункт сьомий договорів оренди землі передбачає, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі, який складає 348,83 грн. Згідно пункту дев'ятого договорів орендар вносить орендну плату один раз на рік, за перший рік оренди орендна плата сплачується до 31 грудня року, в якому укладено цей договір, пропорційно фактичній кількості днів оренди, в подальшому орендна плата сплачується один раз на рік до 25 грудня поточного року.

До матеріалів справи приєднані копії документів, які, на думку ТОВ «Агріс Полісся», свідчать про належну виплату позивачам орендної плати за договорами оренди землі.

Відповідно до копії виписки 28 грудня 2017 року ПП «Злагода-Агро» виплатило кошти в сумі 420,86 грн., але підпис одержувача відсутній (а.с.72).

Згідно із відомістю №17 ПП «Злагода-Агро» виплатило орендну плату за 2017 рік ОСОБА_2 (а.с.73). У розписці про отримання повного розрахунку від ПП «Злагода-Агро» за 2017 рік по орендній платі за земельний пай згідно договору оренди землі ОСОБА_8 зазначив, що отримав кошти за свою дружину ОСОБА_2, але не вказав дату отримання коштів, а також відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 уповноважувала ОСОБА_8 на отримання коштів (а.с.76).

Повідомлення, адресовані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про прибуття до сільської ради для отримання орендної плати за договорами оренди землі з ТОВ «Агріс Полісся», не містять доказів отримання власниками земельних ділянок таких повідомлень.

ПП «Злагода-Агро» не є стороною договорів оренди землі, передача йому обов'язку сплати орендної плати ні договором, ні законом не передбачено, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що він нараховував або вживав заходи для сплати позивачам орендної плати за 2016-2017 роки, що складає систему.

Згідно із частиною першою ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та фактично визнав недійсними договори суборенди, є надуманими, оскільки ці договори недійсними не визнавалися, а питання щодо суборенди обговорено судом у контексті заявлених позовних вимог, а саме, як підстава для розірвання договорів оренди землі.

Із огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач систематично не сплачує позивачам орендної плати за земельні ділянки, які без їх згоди передав ПП «Злагода-Агро» в суборенду та поклав на останнього обов'язок щодо виплати орендної плати, що є підставою для розірвання договорів оренди у зв'язку із істотним порушенням їх умов відповідачем. Решта доводів апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Договір оренди землі є домовленістю сторін, у даному випадку - позивачів та відповідача щодо передачі в оренду земельної ділянки з отриманням за це орендної плати від відповідача, і в даному випадку волевиявлення позивачів, як власників земельних ділянок, було направлене саме на передачу земельних ділянок в оренду відповідачу, а не іншій особі. Передавши земельні ділянки в суборенду, відповідач порушив не тільки умови договорів оренди землі, а й права позивачів, як власників земельних ділянок, так як лише власнику надано право розпоряджатися своїм майном.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до приписів ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін, приймаючи до уваги те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріс Полісся» залишити без задоволення, а рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 16 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 11 лютого 2019 року.