Справа № 336/3827/18
Провадження № 2/336/230/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря судового засідання Палубінської К.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд визнати за ним право власності на 2/3 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що у 2003 році він разом зі своїми батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приватизував в рівних частках відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі він проживав з батьками з 1985 року постійно та був зареєстрований за вказаною адресою.

Як зазначає позивач, ІНФОРМАЦІЯ_6 помер його батько ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_7 померла його мати ОСОБА_3, після їх смерті відкрилась спадщина, яка складається з 2/3 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Після смерті батьків позивач продовжує проживати у спірній квартирі, фактично вступив у володіння та розпорядження спадковим майном, а саме 2/3 частинами квартири АДРЕСА_1, підтримує її у належному стані, сплачує комунальні послуги, отже фактично прийняв спадщину, користується та доглядає за спадковим майном.

За твердженням позивача, він є єдиним спадкоємцем першої черги після померлих батьків, окрім нього інших спадкоємців немає.

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. з заявою про прийняття спадщини за законом після померлих батьків, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з тим, що в нього немає оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірини Іванівни копії спадкових справ, заведених після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 та смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2018 року продовжено строк підготовчого провадження по вказаній цивільній справі.

23.10.2018 року на адресу суду надійшли вищезазначені копії спадкових справ від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірини Іванівни.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2018 року витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» інформацію про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву за змістом якої просив розглядати справу без його участі та участі його представника, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи містяться заява за змістом якої остання просить розглядати справу без її участі та зазначає, що проти задоволення позовних вимог не заперечує.

У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належала на праві приватної спільної часткової власної: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, по 1/3 частині кожному, що підтверджується копією свідоцтва НОМЕР_2 на право власності на житло виданого 20.12.2003 року Відкритим акціонерним товариством «Запоріжнерудпром» (а.с.95), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3314469 від 09.04.2004 року (а.с.96).

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 09.02.2007 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, серія НОМЕР_3 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 15.08.2013 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, серія НОМЕР_4 (а.с.8), після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно у вигляді 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів спадкових справ (а.с.43-82), заведених після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вбачається, що останні заповіту на випадок своєї смерті не склали. ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. з заявами про видачу йому свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої матері та батька, які зареєстровані нотаріусом 19.10.2016 року, однак приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що спадкоємцем документи, що посвідчують право власності на частку спірної квартири не надані, про що видано постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 1642/02-31, № 1641/02-31 від 10.07.2018 року. Окрім позивача ОСОБА_1 інших спадкоємців першої черги та осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, у померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не має. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину з будь-яких підстав немає.

Відповідно до інформації наданої відділом реєстрації фізичних осіб по Шевченківському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 29.05.2018 року № 04-42/3-7/1598 (а.с.61) ОСОБА_2 в період з 20.01.1971 року по 01.03.2007 року (помер ІНФОРМАЦІЯ_6) був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, разом з ним на день смерті були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Згідно з інформацією наданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 07.11.2016 року № 6227-04-09/3 (а.с.76) ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_7) була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, разом з нею на момент смерті були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1.

Вищевказані докази суд, у відповідності до статей 77, 78 Цивільного процесуального кодексу України, вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку.

В силу вимог статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Наявними у справі доказами підтверджується, що позивач ОСОБА_1 на момент смерті своїх батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживав разом із спадкодавцями, а відтак, вважається спадкоємцем, який прийняв спадщину у встановлений законом строк та у порядку, визначеному законом.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з статтею 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 статті 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

В силу вимог частин 1, 2 статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Згідно з статтею 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до вимог статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до вимог частини 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги той факт, що позивач ОСОБА_1 з об'єктивних причин не має можливості оформити свої спадкові права на майно після померлих батьків, хоча фактично прийняв спадщину, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

За приписами частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

З огляду на вищевикладене, суд, встановивши відсутність вини відповідача у порушенні прав позивача у розумінні статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді судового збору.

Керуючись Конституцією України, статтями 4, 12, 13, 76-80, 141, 258, 259, 263 - 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) до територіальної громади в особі Запорізької міської ради (ЄДРПОУ - 04053915, адреса: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) право власності на 2/3 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення суду складено 15.02.2019 року.

Суддя: Я.Р.Марко