Провадження №6/760/107/19
Справа №1006/5366/12
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.,

за участю представника заінтересованої особи Фірми «Т.М.М.» - ТОВ - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_2, заінтересовані особи Фірма «Т.М.М.» - ТОВ, Бородянський районний ВДВС ГТУЮ у Київській області про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановлених ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

На підставі ухвали Бородянського районного суду Київської області від 03.10.2018 року заяву ОСОБА_2 про скасування обмеження у праві виїзду за межі України передано на розгляд Солом'янського районного суду м. Києва.

Заява обґрунтована тим, що 05.08.2016 року старшим державним виконавцем ВП ВР УДВС ГУЮ у м. Києві Гречух О.Я. було подано до суду подання про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 09.09.2016 року відмовлено у задоволенні вказаного подання.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2017 року ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 09.09.2016 року скасовано та постановлено нову про задоволення подання старшого державного виконавця ВП ВР УДВС ГУЮ у м. Києві Гречух О.Я. та тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх зобов'язань за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 29.07.2013 року в цивільній справі №1006/5366/12.

Однак, зазначив, що рішення Бородянського районного суду Київської області від 29.07.2013 року в цивільній справі №1006/5366/12 не існує взагалі.

Виконати зобов'язання за неіснуючим рішенням Бородянського районного суду Київської області від 29.07.2013 року в цивільній справі №1006/5366/12 неможливо, оскільки їх немає взагалі.

Попри це, незважаючи на невідповідність змісту ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2017 року матеріалам виконавчого провадження №39145366, державним виконавцем Гречух О.Я. вказана ухвала суду направлена Державній прикордонній службі України для виконання.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2017 року такою, що не підлягає виконанню.

Підставою для відмови було те, що ухвала суду не є виконавчим документом в розумінні ст. 432 ЦПК України, а є ухвалою суду, яка приймається в порядку виконання рішення суду і тому вона не може бути визнана такою, що не підлягає виконанню, оскільки законом це не передбачено.

Крім цього, судом в ухвалі від 05.07.2018 року встановлено, що у поданні старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві було помилково зазначено про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 29.07.2013 року по цивільній справі за №1006/5366/12 що потягло за собою зазначення на підставі цього подання помилкових даних і в ухвалі Апеляційного суду м. Києва.

Отже, на сьогоднішній день заявник вважає, що його обмежено у праві виїзду за межі України на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2017 року до виконання судового рішення, якого не існує взагалі, що суперечить чинному законодавству та порушує його права.

На підставі викладеного просив заяву задовольнити.

Заявник та його представник в судові засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили.

Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явились в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі викладеного, суд вважає за можливе розглянути заяву без участі заявника та його представника.

Представник заінтересованої особи Фірми «Т.М.М.» - ТОВ в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала з підстав її необґрунтованості та зазначила, що на даний час боржником ОСОБА_2 рішення Бородянського районного суду Київської області не виконано. Описка, що була допущена в ухвалі суду про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України жодним чином не впливає на суть постановленої ухвали.

На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позову.

Бородянський районний ВДВС ГТУЮ у Київській області в судове засідання свого представника не направив про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вивчивши заяву та матеріали справи, вислухавши думку представника заінтересованої особи Фірми «Т.М.М.» - ТОВ, приходить до наступного висновку.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 07.05.2013 року у задоволенні позову Фірми «Т.М.М.» - ТОВ до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку реституції відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.07.2013 року рішення Бородянського районного суду Київської області від 07.05.2013 року скасовано та ухвалено нове про задоволення позову Фірми «Т.М.М.» - ТОВ до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку реституції.

Застосовано наслідки недійсності договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному фонді (капітал) ТОВ «Утілсервіс» від 23.04.2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Фірми «Т.М.М.» - ТОВ сплачені по договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному фонді (капіталі) кошти у розмірі 8728925,00 грн. та 5074,50 грн. судового збору, на загальну суму 8733999,50 грн.

01.08.2013 року головним державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №39145366 та винесено відповідну постанову на підставі виконавчого листа №1006/5366/12 від 29.07.2013 року, виданого Бородянським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь Фірми «Т.М.М.» - ТОВ коштів в сумі 8733999,50 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 09.09.2016 року відмовлено в задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду в м. Києві від 15.02.2017 року ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 09.09.2016 року скасовано та постановлено нову про задоволення подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Гречух О.Я.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх зобов'язань за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 29.07.2013 року в цивільній справі №1006/5366/12.

Заявник звертаючись з заявою до суду про скасування обмеження у праві виїзду за межі України посилався на те, що виконати зобов'язання за неіснуючим рішенням Бородянського районного суду Київської області від 29.07.2013 року в цивільній справі №1006/5366/12 неможливо, оскільки їх немає взагалі, як і такого рішення.

Зазначене, на думку заявника, є підставою для задоволення його заяви.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями заявника з огляду на наступне.

Встановлено, що заявник звертався до Апеляційного суду м. Києва з заявою про визнання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2017 року такою, що не підлягає виконанню по цивільній справі за поданням старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Гречух О.Я. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2017 року такою, що не підлягає виконанню відмовлено.

Зазначеною ухвалою встановлено, що у виконавчому листі за №1006/5366/12 була допущена описка і дата рішення суду, на підставі якого було вирішено стягнути кошти з ОСОБА_2 була помилково зазначена 07.05.2013 року, а не 15.07.2013 року, крім того, і у поданні старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві було помилково зазначено про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 29.07.2013 року по цивільній справі за №1006/5366/12, що потягло за собою зазначення на підставі цього подання помилкових даних і в ухвалі Апеляційного суду м. Києва.

Однак, описка допущена не судом, а державним виконавцем, а тому суд позбавлений можливості виправити дану описку.

Також, вказаною ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2018 року було встановлено, що виконавчий лист на виконання рішення суду був виданий правомірно, даних про те, що обов'язок боржника відсутній суду не надано.

Отже, описка в резолютивній частині ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2017 року жодним чином не впливає на суть постановленої ухвали.

Крім цього, судом встановлено, що боржником ОСОБА_2 рішення суду не виконано.

Зазначене підтверджується витягом з кримінального провадження №0000020 внесеного до ЄРДР 23.06.2014 року та з фабули якого вбачається, що 23.06.2014 року до прокуратури Бородянського району звернувся генеральний директор Фірми «Т.М.М.» - ТОВ ОСОБА_4 із заявою про невиконання рішення Апеляційного суду Київської області від 15.07.2013 року ОСОБА_2 щодо сплати боргу на користь Фірми «Т.М.М.» - ТОВ у розмірі 8733999,50 грн. (ч. 1 ст. 382 КК України).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2, оскільки наведені ним підстави для скасування тимчасового обмеження є необґрунтованими та не звільняють його від обов'язку виконання рішення суду.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересовані особи Фірма «Т.М.М.» - ТОВ, Бородянський районний ВДВС ГТУЮ у Київській області про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановлених ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2017 року відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: