КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 758/13154/17

номер провадження: 22-ц/824/748/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року у складі судді Ларіонової Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1до авіакомпанії «Острієн Ерлайнз АГ» (Austrian Airlines AG) в особі представництва «Австрійські авіалінії в Україні» про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до авіакомпанії «Острієн Ерлайнз АГ» (Austrian Airlines AG) в особі представництва «Австрійські авіалінії в Україні» про відшкодування матеріальної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона, ОСОБА_1, у зв'язку з проходженням курсу лікування в медичній установі Бельгії протягом 2015 року здійснювала неодноразові перельоти рейсами авіакомпанії «Острієн Ерлайнз АГ». На 28 жовтня 2015 року їй була призначена чергова медична процедура в медичній установі Бельгії, у зв'язку з чим позивач придбала квиток на стикувальні рейси Львів-Відень-Варшава, що підтверджується електронним квитком на рейс № ОS 382. Даний рейс Львів-Відень здійснювався авіакомпанією «Австрійські Авіалінії». Вказувала, що перед здійсненням перельоту 27 жовтня 2015 року вона зателефонувала представникам відповідача, які повідомили їй про можливість отримати у розпорядження інвалідний візок для більш комфортного перельоту, зважаючи на проходження позивачем курсу лікування, а також про можливість здійснити авіапереліт у бізнес-класі, за умов наявності вільних місць. Прибувши 28 жовтня 2015 року до міжнародного аеропорту «Львів», позивач звернулась до представництва авіакомпанії «Австрійські Авіалінії» про можливість надання їй інвалідного візка та підвищення класу обслуговування. Однак, на її прохання представники відповідача вимагали від неї медичну довідку про стан її здоров'я для підтвердження можливості здійснювати авіапереліт. На вимогу відповідача позивач надала довідку, що була складена французькою мовою, озвучила її зміст та повідомила працівників «Австрійських Авіаліній» про термінову необхідність здійснити медичну процедуру в Бельгії.

Зазначала, що жодних обмежень щодо здійснення авіаперельотів у неї не було, її стан здоров'я дозволяв здійснити будь-які подорожі. Після успішного проходження позивачем реєстрації на вищевказаний рейс, працівники «Австрійських Авіаліній» відмовили їй у посадці на рейс, у зв'язку з необхідністю ознайомлення з медичною довідкою про стан її здоров'я. При цьому відповідач не запропонував позивачу жодної компенсації за відмову у перевезенні, а лише запропонував безоплатно обміняти авіаквиток на 29 жовтня 2015 року. Тому позивач була змушена невідкладно придбати авіаквиток іншої авіакомпанії. Вважала, що відповідачем неправомірно відмовлено їй в посадці на рейс 28 жовтня 2015 року з посиланням на можливий ризик погіршення стану її здоров'я під час польоту.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила стягнути з авіакомпанії «Острієн Ерлайнз АГ» в особі представництва «Австрійські авіалінії в Україні» на свою користь матеріальну шкоду, а саме: 250 Євро - компенсацію за неправомірну відмову відповідача в посадці позивача проти її волі; 11 644 грн - примусове повернення сплачених коштів за придбаний та невикористаний авіаквиток сполученням Львів-Брюссель з вини відповідача; 17 126 грн - вартість придбаного авіаквитка авіакомпанії «LOT» на рейс № LO 766 Львів-Варшава та №LO 233 Варшава-Брюссель, у зв'язку з неправомірною відмовою відповідача у посадці позивача на рейс.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що воля позивача була причиною відмови у перевезенні, оскільки саме неправомірні дії працівників авіакомпанії перевізника призвели до відмови в перевезенні позивача, яка в свою чергу здійснила всі необхідні дії відповідно до Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу. Зазначає, що представники авіаліній можуть відмовити у здійсненні посадки пасажира на рейс лише у випадку існування обгрунтованої загрози для здоров'я цього пасажира або безпеки інших пасажирів та за попереднім письмовим повідомленням. В даному випадку у працівників авіакомпанії не було підстав для відмови у перевезенні позивача, так як вона раніше вже пройшла курс лікування, її зовнішній вигляд та поведінка не свідчили про наявність у неї будь-яких тяжких хвороб. До того ж позивач здійснювала авіаперельоти неодноразово протягом тривалого часу, користуючись послугами, в тому числі, відповідача. Раніше під час проходження реєстрації працівники авіаперевізника жодного разу не вимагали у позивача жодних довідок, дозволів та інформаційних форм.

Представник відповідача - адвокат Гук А.Р. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідач відповідно до Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 735 від 30 листопада 2012 року, має право вимагати медичний дозвіл у випадку занепокоєння щодо фізичного стану пасажира. Відмова в перевезенні залежала саме від волі позивача, так як остання не надала перевізнику вказаний вище медичний дозвіл. Вказує, що у позивача була обмежена рухова активність у зв'язку з наявними захворюваннями, тому вона попросила працівників авіакомпанії надати їй інвалідний візок та підвищити клас обслуговування для полегшення авіаперельоту. Позивачем було надано працівникам авіакомпанії довідку про заборону працевлаштування та повідомлено про необхідність здійснити медичну процедуру. За таких обставин, працівники авіакомпанії правомірно попросили позивача надати відповідну медичну довідку та заповнену інформаційну довідку. Оскільки відмову у перевезенні було здійснено на підставі пункту 2 Розділу XIПравил повітряних перевезень пасажирів і багажу (фізичний стан пасажира та не пред'явлення пасажиром документів, необхідних для подорожі), а не з вини перевізника, то вважає, що суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для відшкодування шкоди. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відмова у перевезенні позивача авіакомпанією «Острієн Ерлайнз АГ» 28 жовтня 2015 року відбулась не з вини відповідача, оскільки у нього були обґрунтовані підстави для занепокоєння щодо фізичного стану позивача та відсутності протипоказань для її аваіперельоту. Тому суд дійшов висновку, що працівники авіакомпанії «Острієн Ерлайнз АГ» правомірно вимагали у позивача надати відповідний медичний дозвіл на здійснення авіперельоту повітряним транспортом. Оскільки позивач такий медичний дозвіл не надала, то відповідач правомірно відмовив їй у перевезенні 28 жовтня 2015 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у зв'язку з необхідністю проведення 28 жовтня 2015 року курсу лікування в медичній установі Бельгії, позивач ОСОБА_1 придбала квиток на стикувальні рейси Львів-Відень-Брюссель на 28 жовтня 2015 року.

Вказаний рейс № ОS 382 Львів-Відень здійснювався авіакомпанією «Острієн Ерлайнз АГ» (Austrian Airlines AG).

Відповідно до ст.910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а у разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно зі ст.10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

До правовідносин, що виникають при будь-якому міжнародному перевезенню людей, багажу чи вантажу, в тому числі й щодо відшкодування шкоди, застосовуються положення Конвенції для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, підписаної у Варшаві 12 жовтня 1929 року, зі змінами, внесеними Гаазьким Протоколом, підписаним у Гаазі 28 вересня 1955 року (далі - Варшавська конвенція) та Монреальською конвенцією - 1999.

Обов'язковість Монреальської конвенції - 1999 надана Верховною Радою України на підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень».

Так, відповідно до ст. 29 Монреальської конвенції-1999 під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв'язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню.

Зазначена норма Монреальської конвенції-1999 стосовно компенсації шкоди знайшла своє відображення у пункті 2 глави 2 розділу XXVII Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, якою передбачено, що відповідальність перевізника за неналежне перевезення в будь-якому випадку обмежена реальними збитками, доведеними пасажирами.

Згідно з ч. 8 ст. 102 ПК України авіаційний перевізник має право вимагати від інвалідів отримання медичного дозволу тільки у випадках, коли не можуть бути гарантовані безпека або здоров'я самих інвалідів чи інших пасажирів.

Пунктом 76 ч.1 ст.1 ПК України передбачено, що пасажир з обмеженими фізичними можливостями або інвалід - це пасажир, рухливість якого під час використання транспортного засобу є обмеженою внаслідок фізичної (сенсорної або опорно-рухової, постійної або тимчасової) чи розумової недієздатності або з будь-якої іншої причини, зокрема через похилий вік, стан якого потребує відповідної уваги та пристосування до його особливих потреб під час обслуговування пасажирів.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 не є інвалідом, але під час аваіперельоту, запланованого на 28 жовтня 2015 року, у неї була обмежена рухова активність у зв'язку з наявним захворюванням. Метою аваіперельоту позивача було проходження курсу лікування в Бельгії.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу ІX Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 735 від 30 листопада 2012 року (далі - Правила), перевізник не відповідає за погіршення стану здоров'я пасажира або інші наслідки, які можуть статися з пасажиром під час посадки у літак, здійснення перельоту або після завершення повітряного та наземного перевезення у межах аеропорту внаслідок віку пасажира, його психічного або фізичного стану.

Згідно з пунктом 3 глави 1 розділу ІX Правил, пасажир, фізичний стан якого викликає у перевізника занепокоєння (тяжко хворі, на ношах та інші), допускаються до повітряного перевезення у разі пред'явлення відповідної довідки закладу охорони здоров'я про те, що йому не протипоказано перевезення повітряним транспортом, а в окремих випадках і про те, що його захворювання не загрожує оточуючим.

Тобто, вказана норма Правил не містить вичерпного переліку підстав, з яких у перевізника має бути викликане занепокоєння щодо фізичного стану пасажира. Ця норма надає перевізнику право самому визначати чи викликає занепокоєння стан здоров'я пасажира виходячи з обставин конкретної ситуації.

Установивши, що станом на час запланованого аваіперельоту 28 жовтня 2015 року у ОСОБА_1 була обмежена рухова активність у зв'язку з наявним захворюванням, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у працівників авіакомпанії «Острієн Ерлайнз АГ» були обґрунтовані підстави для занепокоєння щодо фізичного стану ОСОБА_1 та відсутності протипоказань для аваіперельоту.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку, що дії відповідача, пов'язані з вимогою до позивача про надання відповідного медичного дозволу на здійснення перельоту повітряним транспортом, були правомірними.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача не було підстав для відмови у перевезенні позивача, оскільки у неї не було жодних протипоказань для польоту, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Встановлено, що на вимогу працівників авіакомпанії «Острієн Ерлайнз АГ» (Austrian Airlines AG) ОСОБА_1 не надала медичний дозвіл згідно зразку, встановленого Правилами, а відтак, висновки суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно відмовив позивачу у перевезенні на підставі пункту 3 розділу ІX Правил, є правильним.

По справі встановлено та не заперечується позивачем, що авіакомпанією «Острієн Ерлайнз АГ» була запропонована ОСОБА_1 можливість вилетіти наступним рейсом при умові заповнення медичної форми.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки відмова у перевезенні позивача 28 жовтня 2015 року відбулась не з вини відповідача.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач раніше неодноразово здійснювала авіаперельоти, під час проходження реєстрації працівники авіаперевізника жодного разу не вимагали у неї довідок, дозволів та інформаційних форм, а на наступний день після відмови працівниками відповідача у перевезенні, позивач, скориставшись послугами іншої авіакомпанії здійснила необхідний переліт, не заслуговують на увагу, оскільки вони не стосуються обставин щодо відмови відповідача у перевезенні позивача 28 жовтня 2015 року.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді :