ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8792/18 Номер провадження 22-ц/814/2278/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого (судді-доповідача) Карпушина Г.Л.; суддів Одринської Т.В., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Філоненко О.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та визнання факту батьківства,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави із вказаним позовом, у якому просив встановити факт спільного проживання позивача однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 з січня 2011 року по серпень 2018 року; визнати факт батьківства ОСОБА_2 1982 р.н., відносно сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Полтаві.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 2005 році позивач під час навчання познайомився з відповідачем та з того часу у них склались теплі стосунки та протягом трьох років навчання вони спільно проживали у батьків позивача, а в подальшому 10.08.2008 року зареєстрували шлюб. У 2009 році подружжя разом переїхали на орендовану квартиру, в якій проживали до 2011 року, а з 2011 року до лютого 2013 року як чоловік та дружина вони проживали у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . У 2011 році шлюб було розірвано, але шлюбних відносин сторони не припиняли. Саме в цей час, як стверджує позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 . Однак, при реєстрації народження дитини в відділі реєстрації актів цивільного стану відомості про батька дитини зазначили зі слів відповідача, оскільки на момент народження дитини вони не знаходились у зареєстрованому шлюбі та у свідоцтві про народження батьком зі слів матері дитини записаний позивач ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що факт його біологічного батьківства підтверджується експертним висновком від 06.09.2018 року та іншими доказами. Крім того, вказує, що у квітні 2012 року за спільні кошти з відповідачем вони придбали 4/25 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де проживали однією сім`єю до серпня 2018 року. Вказане майно оформлене на відповідача. Разом із тим, за весь час проживання позивача разом із відповідачем вони вели спільне господарство, мали сімейний бюджет, взаємні права та обов`язки, спільно виховували сина, тобто, були чоловіком та дружиною.

Однак, у серпні 2018 року сімейні стосунки з відповідачем припинились, на даний час ОСОБА_1 є матір`ю-одиначкою, а вжиті позивачем заходи для примирення виявилися безрезультатними, у визнанні батьківства стосовно сина у позасудовому порядку, визначеному ст.126 СК України, позивачу було відмовлено. Від дитини позивач не відмовляється та бажає захистити свої права як батька, а також забезпечити в майбутньому спадкові права свого сина на належне йому майно, а також захистити інші майнові права, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та визнання факту батьківства задоволено у повному обсязі.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з січня 2011 року по серпень 2018 року.

Визнано факт батьківства ОСОБА_2 , 1982 року народження, відносно сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Полтаві.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2019 року в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з січня 2011 року по серпень 2018 року та постановити в цій частині нове рішення яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, а в частині визнання факту батьківства залишити судове рішення без змін.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим, та таким що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не прийнято до уваги всі наявні в матеріалах справи докази, а також не надано їм належну правову оцінку. Зокрема вказує, що жоден з наданих позивачем фотознімків та відеозаписів, не підтверджують того факту, що між позивачем та відповідачем існували близькі стосунки, які притаманні подружжю, оскільки на вказаних фотознімках вони разом, але не як подружжя, а як батьки спільної дитини, з якою проводять час. Крім того, вказує, що в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази про те, що позивач і відповідач по справі мали спільний сімейний бюджет, яким розпоряджалися спільно, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та мали спільні права та обов`язки.

Від позивача по справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній підтримуючи висновки суду першої інстанції прохав рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з січня 2011 року по серпень 2018 року, та беручи до уваги те, що сторони погодилися з рішенням місцевого суду в інших частинах прийнятих за наслідками розгляду пред`явленого позову, а тому рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2019 року перевіряється лише в межах доводів апеляційної скарги відповідача,у відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України та роз`яснень які містяться у п.п.14-15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі між собою з 2007 року до 2011 року, дана обставина сторонами не заперечувалась, та згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Так, з копії листа Шевченківського районного у м. Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області №1938/15.30-04-31 від 01.11.2018 року вбачається, що в архіві відділу наявний актовий запис про шлюб №172 від 10 серпня 2007 року, складений на ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції. Проте, в актовому записі про шлюб наявна відмітка про його розірвання. Крім того, наявний актовий запис №465 від 05 травня 2012 року, складений на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в якому відомості про батька зазначені за заявою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України та батьком дитини вказаний ОСОБА_2 (а.с.28).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 та 4/25 вказаного житлового будинку належить їй на праві спільної часткової власності (а.с.91-12), на час розгляду справи у зареєстрованому шлюбі не перебуває.

На даний час сторони проживають окремо.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача є повністю доведеними та підтвердженими про те, що він з січня 2011 року і по серпень 2018 року проживав з ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а тому суд прийшов до висновку, що у даному випадку права та законні інтереси позивача підлягають судовому захисту, а отже необхідно встановити вказаний факт, що має юридичне значення для позивача, зокрема, для вирішення майнових питань.

Проте, з таким висновком суду, колегія суддів погодитись не може, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та порушують норми матеріального та процесуального права.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа N 6-148цс12).

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Так, звертаючись з цим позовом до суду, на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем в період з січня 2011 року по серпень 2018 року позивач надав фотокартки та інші докази, які підтверджують той факт що сторони по справі багато часу проводили разом і підтримували спілкування.

Однак, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував проведення ним спільно з відповідачем часу в період з січня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 квітня ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто до дати народження спільної дитини ОСОБА_5 .

Крім того, сам по собі факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат на утримання житла та іншого майна, його ремонт, а також придбання майна в інтересах сім`ї в період з січня 2011 року по серпень 2018 року та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Так, допитані місцевим судом свідки, на показання яких посилається апелянт, вказують на факт спілкування сторін. Конкретні обставини ведення сторонами спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї ними повідомлені не були.

Спільні поїздки до батьків позивача, спільний відпочинок у м. Бердянську, а також інших місцях, на які посилається позивач, не утворює склад сімейних правовідносин, в розумінні положень ст. 74 СК України, а тому не доводить його позовних вимог.

Згідно положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 80 ЦПК).

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту його проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу у період з січня 2011 року по серпень 2018 року, оскільки подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо.

Висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи, та ґрунтуються на доказах, які підтверджують лише факт спільного проведення часу сторонами, спільних дій по вихованню та утриманню їх дитини, тривалого спілкування, що є недостатнім для встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, який потрібен позивачу для захисту в подальшому своїх майнових прав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з січня 2011 року по серпень 2018 року, слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2019 року в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з січня 2011 року по серпень 2018 року скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з січня 2011 року по серпень 2018 року відмовити.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 вересня 2019 року.

Головуючий суддя: ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді:___________________Т.В. Одринська _________________ В.П. Пікуль