ЄУН 174/657/19
н/п 2/174/320/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2019 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря Килинчук Л.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини вказуючи, що він перебував з 24.03.2001 року у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який було розірвано за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області. В шлюбі з відповідачкою в них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого, з нього на користь відповідачки утримуються аліменти за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02.10.2014 року у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу (заробітку) до досягнення дитиною повноліття.

14.02.2019 року, він уклав повторний шлюб, в якому в нього народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Він на цей час працює машиністом землесосних установок у філії «Вільногірський ГМК» АТ «ОГХК», де він отримує заробітну плату, що і є єдиним джерелом його доходу, інших доходів, крім свого заробітку, він не має.

Відповідачка працює у Вільногірському міському центрі первинної медико- санітарної допомоги молодшою медичною сестрою, де вона також щомісячно отримує заробітну плату, тобто вона має постійний, регулярний дохід як і він.

Стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання їхньої з нею неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частку його заробітку, ставить у нерівне становище його другу дитину та її право на достатнє матеріальне забезпечення, що є порушенням прав та законних інтересів неповнолітньої дитини, що народилась у нього від повторного шлюбу, зокрема права на її достатній рівень життя, який би забезпечував усі її фізіологічні та інші матеріальні і духовні потреби. Таким чином, він вважає, що доцільним та справедливим, було б утримувати з нього аліменти на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з усіх видів його доходу до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати як інтересам його неповнолітніх дітей, а також буде відповідати і його інтересам з урахуванням зазначених ним обставин.

На підставі зазначеного вище та відповідно до вимог ст.ст. 180, 182, 192 СК України, позивач просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини з усіх видів його доходу на користь відповідачки - на 1/6 частини з усіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідачки на його користь усі зазнані ним судові витрати, пов`язані з розглядом цього позову.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16.09.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

Відповідачка надала відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти позовних вимог та обставин викладених в позові, зазначає, що сам по собі факт народження у платника аліментів, ще однієї дитини, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Стан здоров`я їхнього з позивачем неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дуже незадовільним, і це треба врахувати при розгляді вимоги про зменшення розміру аліментів на його утримання, оскільки дитині може не вистачити коштів на підтримання свого здоров`я в нормальному стані, так як він знаходиться на обліку «Д» в лікувальному закладі, з діагнозом «псоріаз» та потребує періодичного курсового та підтримуючого лікування. Вона самотужки не може забезпечити дитину усім необхідним, оскільки її дохід щомісячно складає близько 4500,00 грн.

В свою чергу позивачем не надано доказів, які б вказували на неможливість сплачувати ним аліментів у визначеному судом розмірі, а саме ј частини його доходу, як не надано доказів того, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Зменшення розміру аліментів у зв`язку з наявністю на утриманні позивача дитини без підтвердження погіршення матеріального стану позивача не сприятиме належному забезпеченню його сина та суперечитиме його інтересам. (а.с. 21-22)

29.10.2019 року позивач надав відповідь на відзив, згідно якого вказує на те, що він має обов`язок утримувати іншу свою дитину та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. До того ж, його дружина має дитину від першого шлюбу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка навчається у загальноосвітній школі та не отримує аліментів від свого батька. Дружина самотужки матеріально забезпечувала дитину, однак зараз, коли вона не має власного доходу, утримання ОСОБА_6 також здійснює він. Хоча на законодавчому рівні це не є його безпосереднім обов`язком, однак він вважає це своїм обов`язком, оскільки вони є однією сім`єю. Державної допомоги на дитину, яка не отримує аліменти, його дружина також не отримує, оскільки при визначенні її розміру враховується і його заробітна плата, так як їх шлюб зареєстрований, та вони вважаються членами однієї сім`ї. Під час винесення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) він не мав на утриманні інших дітей, дружини. Проте зараз у нього змінився сімейний і матеріальний стан та він має закріплений на законодавчому рівні обов`язок утримувати сина ОСОБА_8 та дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років

Є беззаперечним той факт, що у зв`язку з створенням сім`ї та народженням дитини, його матеріальний стан погіршився та він не взмозі сплачувати аліменти у тому розмірі, який був призначений судом 02.10.2014 р. Його заробітна плата, яку він отримує в філії «ВГМК» АТ «ОГХК» на посаді машиніста землесосної установки, становить після усіх відрахувань близько 6200 грн. та є єдиним джерелом доходу його сім`ї. Крім цього, він не має у власності рухомого або нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, які могли б стати джерелом для додаткового доходу. Також дружина отримує на сина державну допомогу в розмірі 860 грн.

Таким чином, їхня сім`я живе в місяць в середньому на суму, що трохи перевищує 7000 грн., тобто на кожну особу припадає 1750-1800 грн., що навіть менше ніж встановлений законодавством прожитковий мінімум на одну особу. Він у жодному разі не відмовляється та не заперечує свій обов`язок щодо утримання сина ОСОБА_7 , однак з метою захисту прав та інтересів сина ОСОБА_8 , який зараз знаходиться у значно гіршому матеріальному становищі, він вважає справедливим та об`єктивним зменшити розмір аліментів на сина ОСОБА_7 з 1/4 частини доходу до 1/6. Крім того, син ОСОБА_8 має певні захворювання, зокрема проблеми зі шкірою - 30.08.2019 р. після візиту до дерматолога Владиславу був поставлений діагноз дитяча екзема та призначено лікування. Вартість препаратів, призначених лікарем становить більше 1000 грн. Деякими препаратами треба користуватися постійно у період перших років життя, а інші використовувати повторно у разі рецидивів хвороби.

В обґрунтування розміру аліментів, який він хоче сплачувати на сина ОСОБА_7 (1/6), він вважає справедливим та оптимальним. Тобто зараз він має на утриманні 4 особи, кожній з яких він надаватиме на утримання по 1/6 частини заробітку, разом це складатиме 2/3 частини його заробітку, решту, а це близько 2000 грн. він залишатиме на власні потреби, оплату комунальних послуг, придбання продуктів тощо. 1/6 частина його заробітку - це у будь-якому випадку більше ніж половина прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. До того ж у сина ОСОБА_7 є мати, яка працює та має можливість також приймати участь в утриманні дитини, а в сина ОСОБА_8 мати зараз не працює та доходу не отримує. У даний період часу в обставинах, що склалися, він не має можливості надавати матеріальну допомогу синові ОСОБА_7 в більшому розмірі. З огляду на зазначене, позивач просить задовольнити поданий ним позов про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини в повному обсязі. (а.с. 34-36)

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на вищевказані в позові та відповіді на відзив обставини, просить позов задовольнити.

Відповідачка позов не визнала, підтримала обґрунтування вказані в її відзиві на позов та надані нею письмові пояснення по справі.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно копії рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02.10.2014 року, з позивача ОСОБА_1 , стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття на користь матері ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, з 23.07.2014 року (а.с. 7-8).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, виданого Вільногірським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 14.02.2019 року зареєстрували шлюб (а.с.5). Під час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копією свідоцтва про його народження (а.с.6)

З довідки про доходи № 2602 від 22.08.2019 року виданої філією «Вільногірський ГМК» АТ «ОГХК» вбачається, що ОСОБА_1 працює на даному підприємстві машиністом землесосної установки, середній розмір його заробітної плати за період з 08.2018 року по 07.2019 року складає 10352,13 грн., з них в нього щомісячно відраховувались аліменти в середньому розмірі 2083,36 грн. (а.с. 37).

Відповідно до довідки № 6255 від 28.10.2019 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: дружина позивача ОСОБА_10 , її донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син позивача та ОСОБА_10 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 39).

Згідно копії наказу № 47к від 19.08.2019 року дружині позивача - ОСОБА_10 з 19.08.2019 року по 30.06.2022 року надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. (а.с. 40)

Згідно копії розрахунку заборгованості по сплаті аліментів ВП № 16880032 від 17.09.19 року з виконання виконавчого листа № 2-938/09 виданого 25.12.2009 року Вільногірським міським судом про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частки заробітку (доходу) боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яка видана старшим державним виконавцем Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, слідує, що заборгованість по аліментам станом на 01.09.2019 року складає 97374,60 грн. (а.с. 38)

Відповідно до копії аркушу з історії розвитку дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вбачається, що 30.08.19 року дерматологом здійснено огляд дитини, встановлено діагноз та призначено лікування. (а.с 41)

Згідно копії консультаційного висновку спеціаліста комунального закладу «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» від 20.12.2019 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має ряд захворювань та потребує лікування. (а.с. 42)

На підтвердження своїх заперечень відповідачка ОСОБА_2 надала наступні докази.

З довідки про доходи виданої Комунальним підприємством «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради» вбачається, що ОСОБА_2 працює в даному закладі на посаді молодшої медичної сестри, середній розмір її заробітної плати за період з 01.10.2018 року по 30.09.2019 року складає 4609,66 грн. (а.с. 25).

Відповідно до довідки № 5896 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області 09.10.2019 року, за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані: відповідачка ОСОБА_2 та син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 23).

Згідно довідки від 01.10.2019 року, виданої Комунальним підприємством «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на «Д» нагляді в КДУ, лікар дерматолог Вільногірської центральної міської лікарні, діагноз псоріаз, потребує періодичного курсового та підтримуючого лікування. (а.с. 24)

Згідно довідки № 577 від 14.11.2019 року виданої Департаментом соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення ДСГП Вільногірської міської ради Дніпропетровської області та не отримує ніяких видів державних соціальних допомог. (а.с. 43)

Згідно квитанції від 17.12.2019 року ОСОБА_2 сплатила за комунальні послуги 1951,33 грн. (а.с.44)

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість або припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміну розміру, строків платежів або звільнення від них.

Таким чином, судом встановлено, що з позивача ОСОБА_1 за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02.10.2014 року, з 23.07.2014 року стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 в розмірі ј частини всіх доходів позивача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до повноліття дитини.

Однак, з 14.02.2019 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 , мають малолітню дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на утриманні позивача окрім сина від першого шлюбу - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також перебувають його дружина ОСОБА_10 , яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, малолітній ОСОБА_4 та дитина дружини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої ОСОБА_13 аліментів не отримує.

Вказані обставини свідчать про зміну як сімейного стану так і матеріального стану позивача, які не існували на час ухвалення Вільногірським міським судом Дніпропетровської області 02.10.2014 року рішення про стягнення з позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку позивача.

Зміна сімейного стану позивача та поява на його утриманні дружини та малолітньої дитини, яким він за законом зобов`язаний надавати та надає утримання, а також дитини дружини, на утримання якої, поза розумним сумнівом, позивач також несе певні фінансові витрати, свідчать про погіршення матеріального становища позивача, який крім заробітної плати інших доходів не має, що дає суду підстави для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідачки за вищевказаним рішенням суду, тому позов підлягає задоволенню, а розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , слід зменшити з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) позивача ОСОБА_1 , що з урахуванням рівності обов`язку батьків по утриманню дитини та майнового стану відповідачки ОСОБА_2 буде достатньо для утримання дитини.

Крім того, в зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів», яким було внесено зміни до ст. 182 СК України в частині збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, мінімальний розмір аліментів, які стягуються на утримання ОСОБА_3 слід визначити у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.

Разом з тим, доводи сторін в обґрунтування своїх вимог та заперечень щодо необхідності врахування при вирішенні даного спору обставин, які вказують на необхідність позивача та відповідачки нести витрати на лікування дітей в зв`язку з перебуванням їх на нагляді лікарів, суд до уваги не приймає, оскільки ці питання підлягають вирішенню в порядку ч.1 ст.185 СК України і виходять за межі даного судового розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням позову, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. (а.с. 1) підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 191, 192 Сімейного кодексу України, ст.27 Конвенції «Про права дитини», ратифіковану Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 263- 265, 268, 276- 279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований в АДРЕСА_3 та фактично проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , працює у філії «Вільногірський ГМК» АТ «ОГХК») за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02.10.2014 року на користь відповідачки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка проживає в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом зменшення їх розміру з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) позивача ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 грн. 40 коп. судових витрат у виді сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.12.2019 року.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова