ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/6910/19

Головуючий у першій інстанції Філатова Л. Б.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1565/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

Позивач ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення 24 жовтня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, після уточнення якого просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/5 частини всіх видів доходів щомісячно, на період навчання в Академії державної пенітенціарної служби, але не більше як до досягнення ним 23 років, починаючи з 24.09.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.04.2019 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина- ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 27.03.2019 року і до закінчення навчання у загальноосвітній середній школі № 1 у м.Чернігові до 27.06.2019 року.

Після закінчення навчання у школі, син вступив до Академії державної пенітенціарної служби, де термін навчання з вересня 2019 по липень 2023 року; син проживає разом з нею, перебуває на її утриманні, продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, але відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на час навчання в Академії державної пенітенціарної служби, починаючи з 24.09.2019 року і до закінчення навчання - до 31.07.2023 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що умовами застосування положень ст. 199 СК України є доведення, що дитина потребує матеріальної допомоги та можливість надання такої допомоги.

На підтвердження позовних вимог надано довідку Академії державної пенітенціарної служби, що ОСОБА_3 є студентом 1 курсу денної форми навчання за контрактом, виплата стипендії не передбачена і житлом не забезпечується.

Проте, на думку апелянта, зазначена довідка не є належним та допустимим доказом, оскільки видана на імя ОСОБА_3 , в той час як прізвище, імя та по-батькові його сина ОСОБА_3 .

Вказує, що довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 06.09.2019 року містить лише інформацію про зареєстрованих осіб та не підтверджує фактичного проживання.

Апелянт наголошує, що він не працює, офіційного заробітку не має, на його утриманні знаходиться батько ОСОБА_4 , який перебуває на обліку у відділенні серцево-судинної хірургії, а тому вважає, що у нього відсутня можливість надавати матеріальну допомогу сину на навчання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без змін рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2019 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиню 4 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з стану здоровя і матеріального становища позивача, повнолітньої дитини і відповідача, можливості відповідача надвати матеріальну допомогу синові.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено таке.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2000 року, який розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 квітня 2012 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 13).

Апеляційним судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 навчався у спеціалізованій загальноосвітній середній школі № 1 з поглибленим вивченням іноземних мов Чернігівської міської ради Чернігівської області у 11-му класі (а.с. 6-8).

Тому з ОСОБА_2 , за його згодою, на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 27.03.2019 року і до закінчення навчання 27.06.2019 року, на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2019 року (а.с. 5).

Проте, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з 01 вересня 2019 року зарахований на навчання до Академії Державної пенітенціарної служби на 1 курс для здобуття ступеня бакалавра за денною оплатною формою навчання з терміном закінчення навчання липень 2023 року, що підтверджується довідкою Академії Державної пенітенціарної служби від 18.11.2019 року № 1394 (а.с. 63).

Згідно Договору про навчання № 1364 від 30 серпня 2019 року загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання з 01 вересня 2019 року по липень 2023 року становить 52000 грн.(а.с. 64)

Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 9837 від 06.09.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Після зарахування ОСОБА_3 на навчання до Академії Державної пенітенціарної служби, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на час його навчання.

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За правилами статті 199 СК України обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та їх спроможність її надавати.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/5 частини всіх доходів щомісячно.

Апелянтом не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів на підтвердження фактичних витрат на утримання та лікування його, відповідача, батька ОСОБА_6 щомісячно, не доведено наявності чи відсутності доходу батька та не доведено потреби у наданні матеріальної допомоги.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів, які б достовірно і безсумнівно підтвердили відсутність можливості надання матеріальної допомоги сину на час навчання.

Посилання апелянта на відсутність можливості надавати сину матеріальну допомогу на період навчання у зв`язку з тим, що відповідач не працює та не отримував доходи у 1 та 2 кварталах 2019 року, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, враховуючи, що з позовом позивач ОСОБА_1 звернулась у вересні 2019 року, тобто у третьому кварталі 2019 року.

Будь-яких інших доказів на підтвердження відсутності доходу у інший період 2019 року відповідачем не надано.

Колегія суддів погоджується з визначеним розміром стягнутих з ОСОБА_2 аліментів, оскільки відповідач є особою працездатного віку, може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує такої допомоги. Визначений судом розмір допомоги відповідає викладеним у рішенні суду обставинам справи, є необхідним та достатнім.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначив та надав юридичну оцінку правовідносинам між сторонами. Доводи апеляційної скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого та справедливого судового рішення та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Інші доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлений розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідає вимогам ст. ст. 182, 200 СК України, врахувавши при цьому вимоги позивача та можливість відповідача надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: