ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 рудня 2019 року

м. Харків

Справа № 634/583/19

Провадження № 22-ц/818/5694/19

Категорія: інші

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач: заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, в інтересах держави в особі Сахновщинської селищної ради Харківської області

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 27 вересня 2019 року у складі судді Нестеренко О.С.

у цивільній справі № 634/583/19 за позовом заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, в інтересах держави в особі Сахновщинської селищної ради Харківської області, до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,-

встановив:

05 травня 2019 року заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до суду з позовом в інтересах Сахновщинської селищної ради Харківської області до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути на користь Сахновщинської селищної ради Харківської області безпідставно збережені кошти у сумі 32625, 28 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 10.01.2018 року набув у власність нежитлове приміщення адміністративну будівлю літ «А-2» загальною площею 109.4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на земельній ділянці з кадастровим № НОМЕР_1 :00 :016 :0015 площею 0,1639 га, та яка є комунальною власністю Сахновщинської селищної ради Харківської області.

З часу придбання у власність нерухомості, договір оренди земельної ділянки, на якій розташована належна ОСОБА_1 адміністративна будівля, не укладався, орендна плата за її використання відповідачем не сплачувалася. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем. Беручи до уваги, що відповідач користувався вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, ОСОБА_1 повинен повернути Сахновщинській селищній раді Харківської області кошти, які він зберіг у вигляді несплаченої орендної плати з вирахуванням фактично сплачених коштів (земельного податку), за період з 10.01.2018 по 25.03.2019, в загальній сумі32 652,28 грн.,виходячи з розрахунку, наведеного в позовній заяві.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 27 вересня 2019 року позов задоволено. Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_1 на користь Сахновщинської селищної ради безпідставно збережені кошти у сумі 32 625,28 грн. ; стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Харківської області суму судового збору у розмірі 1921 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 27 вересня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що 10 січня 2018 року він придбав у громадянина ОСОБА_2 нежитлове приміщення, загальною площею 109,4 кв.м., яке розташоване на земельній ділянці кадастровий номер № :00 :016 :0015., якою ОСОБА_2 користувався без укладання договору оренди. Отже, при набуті права власності на об`єкт нерухомості до нього від ОСОБА_2 не могло перейти право користування земельною ділянкою у розмірі 1639 кв.м. та умовах, встановлених для попереднього власника.

Також зазначає, що розрахунок суми позову є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо встановленого розміру земельної ділянки.

На підставі договору купівлі-продажу він отримав у власність виключно адміністративну будівлю, загальною площею 109,4 кв.м., споруди загальною площею 54,9 кв.м. зображені у плані меж земельної ділянки кадастровий номер № :00 :016 :0015 залишаються у володіння інших осіб, що ніяким чином не зобов`язує саме його оплатно користуватися земельною ділянкою розміром 1639 кв. м.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника місцевої прокуратури Щербак К. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскільки її доводи є надуманими та безпідставними.

Зазначає, що відсутність укладеного і зареєстрованого відповідно до закону договору оренди з попереднім власником не впливає на висновки суду першої інстанції, оскільки обов`язок повернути Сахновщинській селищній раді безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати виник не у зв`язку з існуванням договірних відносин між відповідачем та позивачем щодо користування спірною земельною ділянкою, а у зв`язку з вимогами положень ст.ст. 1212-1214 ЦК України, які регулюють кондиційні зобов`язання.

Також зазначає, що відповідно до копії технічного паспорту на виробничий будинок за адресою АДРЕСА_1 під літерою Е позначено погріб та під літерою Д позначено колодязь, які не є самостійними нерухомими речами, а тому реєстрація права власності на ці споруди окремо від права власності на будинок, законодавством не передбачена.

Щодо площі земельної ділянки відповідно до якої зроблено розрахунок суми позову, зазначає, що твердження відповідача є безпідставним, оскільки в матеріалах справи міститься копія витягу з Державного земельного кадастру , відповідно до якого площа земельної ділянки кадастровий номер № :00 :016 :0015 складає 0,1693 га, а також саме ця площа земельної ділянки зазначена в договорі купівлі-продажу нерухомості від 10.01.2018 .

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

В силу частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач користувався вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України ОСОБА_1 повинен повернути Сахновщинській селищній раді кошти, які він зберіг у вигляді несплаченої орендної плати з вирахуванням фактично сплачених коштів (земельного податку), загальний розмір недоотриманих доходів за період з 10.01.2018 по 25.03.2019 які підлягають стягненню з ОСОБА_1 складає 32 652,28 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі - адміністративної будівлі, літ. «А-1», загальною площею 109,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що розташована на земельній ділянці, з кадастровим № :00:016: 0015 площею 0,1639 га на підставі договору купівлі - продажу від 10.01.2018 посвідченому приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П. за реєстровим номером 64 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.05.2019 року № 165378332. (а.с. 22).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.05.2019 року № 167975870 земельна ділянка з кадастровим номером № :00:016: 0015 площею 0,1639 є комунальною власністю Сахновщинської селищної ради Харківської області ( а.с. 43).

Учасниками справи не заперечується, що з часу придбання нежитлового приміщення ОСОБА_1 договорів оренди з власником земельної ділянки Сахновщинською селищною радою не укладав.

Відповідно до відповіді начальника Південного управління ГУ ДФС у Харківській області від 11.03.2019 року №7541/9/20-40-52-06-21 колишнім власником зазначеної будівлі ОСОБА_2 сплачувалася орендна плата за користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , за 2015-2017 роки, ОСОБА_1 після набування права власності на вказану будівлю у 2018 році сплачено земельний податок у сумі 3408,34 грн.(а.с.13).

Відповідно до витягів із технічної документації про нормативну грошову земельної ділянки площею 0, 1639 га, кадастровий номер :00:016:0015, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки станом на 2018 та 2019 ріки становить 430 275,51 гривень ( а.с. 14; 15).

Рішенням XXVIII сесії VI скликання Сахновщинської селищної ради від 25 вересня 2013 року № 1294 -VI «Про затвердження розмірів орендної плати за користування землями несільськогосподарського призначення на яких розташовані , зокрема, об`єкти комерційного та виробничого призначення по населених пунктах смт Сахновщина, с.Чорнолозка, с. Жовтень , с.Германівка » встановлено ставку орендної плати за користування землями населеного пункту несільськогосподарського призначення в розмірі 7 % від їх нормативної грошової оцінки ( а.с. 11).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим :00:016:0015 за адресою: АДРЕСА_1 має цільове призначення роздрібної торгівлі та комерційних послуг ( а.с. 16).

Відповідно до відповіді Сахновщинської селищної ради №02-11/с-82 від 12.04.2019 ОСОБА_1 роз`яснено, що за адресою: АДРЕСА_1 земельна ділянка сформована, їй призначено кадастровий номер :00:016:0015 і має чітко визначену конфігурацію та розмір 0,1639 га. Роз`яснено вимоги ст.120 Земельного кодексу України.

Як на підставу позовних вимог заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах Сахновщинської селищної ради Харківської області посилається на те, що ОСОБА_1 , набувши право власності на об`єкт нерухомості, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином не оформив та не зареєстрував речові права на земельну ділянку. У період часу з 10.01.2018 року по 25.03.2018 року відповідач не вносив плату за користування нею, внаслідок чого безпідставно зберіг у себе майно - грошові кошти у розмірі орендної плати з вирахуванням фактично сплачених коштів земельного податку за 2018 рік на загальну суму 32 652 грн. 28 коп., що є підставою для стягнення вказаної суми.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно статті 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, згідно ст. 124 ЗК України, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди землі і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно ст. 126 ЗК України документами, що посвідчують право на земельну ділянку, є державний акт про право власності на землю, або договір оренди землі, зареєстрований відповідно до закону.

Питання захисту прав на землю регулюються Главою 23 ЗК України Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним.

Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

За приписами статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до частини 2 статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічним чином встановлено перехід права користування на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на будівлі або споруди, унормовують положення статті 377 ЦК України. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку.

Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію).

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, у тому числі, й шляхом відшкодування заподіяних збитків, а також застосування інших, передбачених законом, способів.

Матеріали справи свідчать про те, що набувши право власності на об`єкт нерухомості, розташований на спірній земельній ділянці, ОСОБА_1 належним чином не оформив правовідносин щодо користування земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі статті 1212 ЦК України.

В постанові від 12 квітня 2017 року по справі № 922/207/15, Верховний Суд України зазначив, що правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 ЗК. Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебувала у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень статті 120 ЗК, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Водночас за змістом статті 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Законодавством передбачено виникнення обов`язку щодо сплати орендної плати за землю з часу виникнення права оренди після переходу права власності на нерухоме майно.

Отже, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Такі висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17.

Норми статей 1212 ЦК підлягають застосуванню в тому числі у відносинах, які не місять ознак делікту.

Частиною 2 ст. 1212 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тобто, ці норми поширюють свою дію і на випадки набуття (збереження) майна в результаті правомірних дій.

Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію «виправдане очікування», що є загальновизнаною в тому числі в практиці визначення Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апелянта щодо того, що розміри спірної земельної ділянки є невизначеними, - також спростовуються матеріалами справи. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру від 05.03.2019 земельна ділянка кадастровий номер :00:016:0015 за адресою: АДРЕСА_1 , має площу 0,1639 га. До вказаного витягу додано кадастровий план земельної ділянки (а.с. 16-18).

Доказів на спростування зазначених висновків відповідачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 27 вересня 2019

року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина