Справа №: 398/2001/19
провадження №: 2/398/1341/19
"17" вересня 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Авраменка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є власником квартири. Декілька років тому з її дозволу у квартирі зареєструвалися її матір ОСОБА_3 та брат ОСОБА_2 . За домовленістю матір та брат мали проживати в квартирі почергово і сплачувати комунальні послуги. Втім, як позивачу згодом стало відомо, відповідач не проживає в квартирі понад один рік без поважних причин, його особисті речі відсутні, за комунальні послуги не сплачує, а тому позивач просить позбавити його права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи.
В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити. Додатково пояснила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Потім у вказаній квартирі вона зареєструвала брата, віддала йому ключі і книжки для сплати комунальних послуг. Проте, більше року відповідач в зазначеній квартирі не проживає, його місце перебування на даний момент їй невідоме.
Заслухавши вступне слово позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.
Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 28 січня 2014 року.
Згідно з довідкою КП «Житлогосп» від 03 червня 2019 року №14 в квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України), а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Наведене свідчить, що задоволення позову про позбавлення особи права користування жилим приміщенням можливе лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім`ї наймача, члена ЖБК або члена сім`ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на те причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання понад встановлений законодавством термін.
Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 та від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16.
Відповідно до акта-розпорядження від 03 червня 2019 року, затвердженого директором КП «Житлогосп», під час обстеження квартири АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі, але не проживає за місцем реєстрації з вересня 2017 року.
Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов від 02 червня 2019 року, складеного старшою будинку за участю сусідів, під час обстеження не виявлено слідів проживання ОСОБА_2 , у квартирі відсутні особисті речі (одяг, постіль, речі особистої гігієни).
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомив, що проживає по сусідству з відповідачем, якого тривалий час не бачив. Минулої зими в його квартирі, близько двох місяців проживала сім`я з маленькою дитиною. На даний час в квартирі ніхто не проживає. Востаннє бачив відповідача на початку минулого року.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що в квартирі АДРЕСА_2 проживає її дочка з родиною. Вона буває там майже щодня, так як доглядає онуків. Сусідів також добре знає. Знала попередню власницю квартири №62 . Потім вона продала квартиру і там проживав молодий хлопець, але він уникав спілкування з сусідами. Потім в тій квартирі проживала сім`я з маленькою дитиною. Тривалий час там ніхто не проживає.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а відповідач визнанню таким, що втратив право користування будинком квартирою АДРЕСА_1 .
На відшкодуванні судових витрат позивач не наполягала.
На підставі ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263 - 265, 268, 280 - 282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Судові витрати залишити по фактично понесеним.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 20 вересня 2019 року.
Суддя О.В. Авраменко