Провадження №2/592/347/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого судді Катрич О.М.

за участю секретаря судового засідання Хуторянської В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

Командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №56 від 10.03.2015 року зараховано в списки особового складу військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період старшого солдата ОСОБА_1 та призначено на посаду водія-заправника автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_2 . 17 грудня 2015 року близько 12.20 год. водій автомобіля УРАЛ-4320 в/н НОМЕР_3 військовослужбовець ОСОБА_1 , здійснюючи перевезення майна за маршрутом Федорівка Артемівськ Олексієво- Дружківка, рухаючись по місту Артемівськ на перехресті вулиць Цикловського Советської потрапив в ДТП з автомобілем TOYOTA LAND KRUISER Hrado-150 н/з НОМЕР_4 , чим завдав останньому значні механічні пошкодження, а власнику майна ОСОБА_3 майнової шкоди. Згідно постанови Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 грудня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП встановлено, що відповідач вчинив дане адміністративне правопорушення, матеріали адміністративної справи було направлено до військової частини, для притягнення винного до дисциплінарної відповідальності за вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 15.01.2016 року № 68 "Про скоєння дорожньо-транспортної пригоди старшим солдатом ОСОБА_1 " за особисту недисциплінованість, порушення вимог використання транспортного засобу, що призвело до скоєння ДТП, старшому солдату ОСОБА_1 було оголошено догану. В подальшому, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2016 року позовні вимоги громадянина ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, третя особа ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково, а саме: стягнуто з військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошову суму в розмірі 709 345 грн. 22 коп., а також витрати понесенні при сплаті судового збору в сумі 6 890 грн., 7579,00 грн., 8268,00 грн. Отже, військовій частині НОМЕР_1 було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 732 082,22 грн., яку просить стягнути з відповідача в порядку регресу.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позов підтримали, просять задовольнити.

Адвокат відповідача- Чернадчук О.В. просить відмовити у задоволенні позову, надавши відзив, в якому зазначає, що оскільки на момент вчинення ДТП ОСОБА_1 перебував у службових відносинах з позивачем, а саме проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на правовідносини з приводу відшкодування шкоди розповсюджується дія Постанови Верховної ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» від 23.06.1995 року № 243/95-ВР . Відповідно до п. 10 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконання ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. Так як правопорушення було вчинено з необережності, то він вважає, що ОСОБА_1 в силу діючого законодавства, в жодному разі не може нести відповідальність перед позивачем в повному обсязі завданої шкоди, що повністю узгоджується с положеннями ч. 1 ст. 1191 ЦК України, згідно якої право зворотної вимоги (регресу) до винної особи встановлюється у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім цього, судовий збір не є шкодою в розумінні ст.. 1191 ЦК України та не залежить від дій особи з вини якої було завдано шкоди третій особі та не підлягає відшкодуванню в порядку регресу. (а.с.92-95) Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 грудня 2015 року близько 12.20 год. водій автомобіля УРАЛ-4320 в/н НОМЕР_3 військовослужбовець ст. солдат ОСОБА_1 , який відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №56 від 10.03.2015 року зарахований в списки особового складу військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період призначено на посаду водія-заправника автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону військової частини, здійснюючи перевезення майна за маршрутом Федорівка Артемівськ Олексієво- Дружківка, рухаючись по місту Артемівськ на перехресті вулиць Цикловського Советської потрапив в ДТП з автомобілем TOYOTA LAND KRUISER Hrado-150 н/з НОМЕР_4 , чим завдав останньому значні механічні пошкодження, а власнику майна ОСОБА_3 майнової шкоди. (а.с.25-26) Згідно постанови Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 грудня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП встановлено, що відповідач вчинив дане адміністративне правопорушення, матеріали адміністративної справи було направлено до військової частини, для притягнення винного до дисциплінарної відповідальності за вчинення дорожньо-транспортної пригоди. (а.с.13-14) За наслідками проведеного службового розслідування, наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 15.01.2016 року № 68 "Про скоєння дорожньо-транспортної пригоди старшим солдатом ОСОБА_1 " за особисту недисциплінованість, порушення вимог використання транспортного засобу, що призвело до скоєння ДТП, старшому солдату ОСОБА_1 було оголошено догану. (а.с.28-56) Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2016 року позовні вимоги громадянина ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, третя особа ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково, а саме: стягнуто з військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошову суму в розмірі 709 345 грн. 22 коп., а також витрати понесенні при сплаті судового збору в сумі 6 890 грн. (а.с.15-21) Дане рішення було залишено без міни Апеляційним судом Донецької області, тобто набрало законної сили. (а.с.22) Позивачем було подано касаційну скаргу, постановою Верховного Суду від 21.08.2018 року рішення суду першої та апеляційної інстанції було залишено без зміни. (а.с.23, 118-123) Відповідно до ч.4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у як ій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України. Згідно з нормою частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння бойова та інша техніка, боєприпаси. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Постановою Верховної ради України було затверджене Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» від 23.06.1995 року № 243/95-ВР.

Відповідно до п. 10 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконання ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Повна матеріальна відповідальність за шкоду військовослужбовців та призваних на збори військовозобов`язаних, заподіяна з їх вини державі настає у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій, дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину.

Так, встановлено, що ОСОБА_1 було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, йому було оголошено догану, наказ командира військової частини він не оспорював, тому слід дійти висновку про наявність підстав про покладення матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, як це передбачено п. 10 Положення, оскільки шкоду заподіяно фактично недбалим виконанням ним службових обов`язків, а також внаслідок недостатнього досвіду водія під час керування транспортним засобом та недостатньої профілактичної та роз`яснювальної роботи. Як убачається з довідки про доходи від 25.09.2018 року № 3236 мобілізованому військовослужбовцю ОСОБА_1 у грудні 2015 року нараховано грошове забезпечення в сумі 2 978 грн.(а.с. 110).

Покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності не відповідає вимогам зазначеного положення, оскільки матеріали справи не містять даних про вчинення дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину, або посилання на наявність інших обставин за яких настає повна матеріальна відповідальність.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають частковому задоволенню в межах місячного грошового забезпечення за грудень 2015 року( місяць коли сталося ДТП), що складає 2 978 грн., тобто із суми 709 345 грн. 22 коп. необхідно стягнути 2 978 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

З врахуванням наведеного слід дійти висновку, що витрати по сплаті судового збору (які були стягнуті на користь громадянина ОСОБА_3 ) у сумі 6890,00 грн., витрати по сплаті судового збору (які були сплаченні за подачу апеляційної скарги) у сумі 7579,00 грн., витрати по сплаті судового збору (які були сплаченні за подачу касаційної скарги) у сумі 8268,00 грн. не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки відшкодуванню підлягає втрачене або пошкоджене майно, що виключає задоволення позову в цій частині, з посиланням на норми ст. 1191 ЦК України, якими передбачено регрес.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ряд обставин, визначених у ч. 3 цієї статті.

Суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 судовий збір в сумі 46 грн., що є пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 2 978 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 судовий збір в сумі 46 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Катрич