РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/12228/18

Провадження № 2/643/1075/19

13.12.2019 року Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Майстренко О.М., при секретарі - Постульга О.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що 21.10.2006 року зареєструвала шлюб з відповідачем . Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 26.04.2018 року шлюб розірвано. Відповідач не приділяє родині належної уваги, дитина знаходиться на утриманні позивачки, відповідач матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим позивачка звернулась з позовом про стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31.08.2018 року, до досягнення дитиною повноліття , додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 1000 гривен.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила слухати справу за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився , про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.10.2006 року сторони зареєстрували шлюб .

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 виданого відділом РАЦС Московського районного управління юстиції , актовий запис №106.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.04.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, син перебуває на утриманні позивачки.

За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Частиною 2 ст. 180 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини, як убачається з матеріалів справи, між сторонами у справі немає, тому у позивача є підстави для звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Відповідно до ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При встановленні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Ураховуючи, що дитина проживає спільно з матір`ю, яка нею опікуються постійно, і об`єктивно несе більші витрати на її утримання, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина , то суд стягує з нього на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення повноліття.

При цьому суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, а також інші обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України

Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст.192 СК України звернутись до суду про зміну розміру аліментів.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину в розмірі 1000 гривен щомісячно , суд приходить до наступного.

Згідно із ч.1ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Зазначений висновок суду ґрунтується також на правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої, виходячи з аналізу ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

За змістом ст.ст.12,81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування- виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Зокрема, позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо.

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання сина у зазначеному позивачем розмірі, оскільки позивачем неналежно сформовано доказову базу щодо понесення нею саме додаткових витрат на утримання дитини, тобто на розвиток її особливих здібностей, витрат на її спеціальне лікування, враховуючи, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини.

Відповідно до п. 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку.

З урахуванням вищевикладеного, аналізуючи наведені норми законів та докази по справі, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини є необґрунтованими, а відтак позов ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст .430ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1,2,6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259,263-265,354 ЦПК України, ст. ст. 180, 181,182, 183, 185, 272 Сімейного Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768 ,40 гривен .

Рішення в частині стягнення платежу аліментів в межах одного місяця підлягає негайному виконанню.

В іншій частині -відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційної інстанції , протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Майстренко О.М.