Провадження № 22-ц/801/2011/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 рокуСправа № 127/10946/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Марчук В.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалила суддя Луценко Л.В.

Рішення ухвалено в м. Вінниці

Повний текст судового рішення складено 16 липня 2019 року,

Встановив:

В квітні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05 серпня 2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 26 березня 2019 року склалася заборгованість в загальній сумі 16 771,08 грн., із яких: 797,92 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 11 936,44 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 3000 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 786,72 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 серпня 2008 року в розмірі 797,92 грн., а також - судовий збір в розмірі 91,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за пенею та штрафами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги; а в решті - рішення суду залишити без змін.

Зазначив, що із рішенням суду в оскаржуваній частині банк не погоджується, оскільки воно ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Відмовивши в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені та штрафів, суд першої інстанції не врахував, що разом із Анкетою-заявою банк надав до суду копію Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, та яка передбачає сплату пені та штрафів за договором.

Відповідач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржив та відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заочне рішення суду позивач оскаржує лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів. Відповідач рішення суду не оскаржив. Тому суд апеляційної скарги переглядає заочне рішення суду лише в оскаржуваній позивачем частині.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 05 серпня 2008 року ОСОБА_1 підписав заяву, згідно якої він отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит в розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а. с. 11).

У цій заяві відповідач підтвердив, що він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 26 березня 2019 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 16 771,08 грн., із яких: 797,92 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 11 936,44 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 3000 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 1036,72 грн. - штрафи (а. с. 5-7, 8-10).

Відмовляючи в стягненні на користь позивача пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів того, які саме умови кредитування мали на увазі сторони при укладенні договору, а також, яка відповідальність передбачена за їх невиконання.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У заяві від 05 серпня 2008 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms. Проте матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови кредитування і Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписавши 05 серпня 2008 року заяву, на підставі якої отримав кредитну картку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначеному в цих документах розмірах.

Крім того роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені і штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Довідка про умови кредитування і Витяг із Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19).

Доводи апеляційної скарги позивача обґрунтовані тим, що суд першої інстанції безпідставно не звернув уваги на доданий банком до позовної заяви доказ - копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка особисто підписана відповідачем, та містить, зокрема, умови щодо сплати пені за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафів і комісійних.

Такі доводи правильних висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на те, що дійсно до позовної заяви позивач додав копію Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а. с. 12). Проте, надана ксерокопія довідки неналежної якості та її зміст практично неможливо прочитати; із наданої довідки не вбачається, що вона підписана саме відповідачем ОСОБА_1 (жодного прізвища (представника банку, позичальника) у наданій Довідці про умови кредитування не зазначено), та не вбачається, що зазначені умови кредитування стосуються саме кредитної картки, отриманої відповідачем 05 серпня 2008 року. А відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіЮ.Б. Войтко
В.С. Марчук