ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/2243/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю апелянта та його представника,

заінтересованої особи та його представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/27741/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року, суддя Карплюк О.І., у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

встановив:

В жовтні 2019 року заявниця ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою та просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, з покладенням на нього заборони: перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 , наближення на 100 метрів до місця проживання (перебування) навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 , а саме: навчально-виховного комплексу №4, м. Хмельницький, АДРЕСА_2 . Перемоги, 9, навчально-виховного комплексу № АДРЕСА_3 , м. Хмельницький, АДРЕСА_2 . М. Мазура, 17, місця реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , гаража в м АДРЕСА_4 в гаражному кооперативі «Агровик», адреса: м АДРЕСА_4 вул АДРЕСА_5 Проспект АДРЕСА_6 а, дворового майданчику будинку АДРЕСА_4 , заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 та дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місті, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними, а також заборонити ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_2 або контактування з нею та з дітьми через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заяву мотивовано тим, що вона з ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду 26 жовтня 2019 року. Від попереднього шлюбу має двоє дітей та спільного з ОСОБА_1 сина, ОСОБА_3 , 2017 року народження. Впродовж спільного проживання ОСОБА_1 неодноразово вчиняв щодо неї та її родичів насильство, сварки, погрожував фізичною розправою, завдавав шкоди майну, з приводу чого вона неодноразово зверталася в правоохоронні органи. Працівники поліції проводили з ОСОБА_1 профілактичні бесіди щодо недопущення ним в майбутньому протиправної поведінки. Окрім того, 27 липня 2019 року він шляхом обману забрав у неї сина, з приводу чого вона звернулась із позовом до суду про встановлення місця проживання дитини у неї. Про схильність ОСОБА_1 до насильства свідчить також те, що він був неодноразово судимий, засуджений за вчинення насильницьких злочинів до позбавлення волі, маючи не зняту та не погашену судимість, обвинувачується у вчиненні нового злочину, підірванні гранати під вікнами її сестри, чим підтвердив реальність своїх погроз про фізичну розправу щодо неї та її близьких. У зв`язку з цим був затриманий за підозрою у вчиненні злочину за ч. 4 ст. 296 КК України. Відповідно до ухвали слідчого судді йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави. Оскільки заставу було внесено, то наразі він перебуває на волі, у зв`язку із чим вона боїться за своє життя та своїх рідних. Вважає, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидії насильству» до ОСОБА_1 слід вжити заходи тимчасового обмеження його прав строком на шість місяців.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року, з урахуванням ухвали суду від 22 жовтня 2019 року заяву задоволено. Видано обмежувальний припис ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на шість місяців із забороною: перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 , наближення на 100 метрів до місця проживання (перебування) навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 , а саме: навчально-виховного комплексу №4, м. Хмельницький, вул. Перемоги, 9, навчально-виховного комплексу № АДРЕСА_3 , м. Хмельницький, АДРЕСА_2 . М. Мазура, 17, місця реєстрації ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 в АДРЕСА_4 в гаражному кооперативі «Агровик», адреса: АДРЕСА_6 , дворового майданчику будинку АДРЕСА_4 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 та дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місті, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними, ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_2 або контактування з нею та з дітьми через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи вчинення та оцінюючи обґрунтовані ризики повторного вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо заявниці, заяву слід задовольнити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені заяви відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що між ним та заявницею існує конфлікт щодо виховання та місця проживання їхнього спільного сина, у зв`язку з чим заявниця подала позов до суду, в якому він є відповідачем. На його думку ОСОБА_2 звернулась із заявою про видачу обмежувального припису для того, щоб унеможливити його спілкування із малолітнім сином та обмежити його конституційні права. При цьому зауважив, що він ніколи не погрожував заявниці та не вчиняв щодо неї та її дітей насильства, не притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Крім того, судом першої інстанції про розгляд справи він не повідомлявся, судове засідання відбулося без його участі, як заінтересованої особи, що позбавило його права надати свої пояснення та докази на підтвердження безпідставності заяви ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В суді апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Заявниця та її представник, заперечуючи проти апеляційної скарги зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Белле проти Франції» суд зазначив, що частина 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (Bellet v. France, 04/12/1995, Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36).

Як свідчить позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість реалізувати таке право без будь-яких перепон чи ускладнень.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

У довідці секретаря судового засідання зазначено, що в судове засідання, призначене на 11 жовтня 2019 року на 16 год. сторони не з`явились, фіксація не здійснювалась (а.с. 28). Проте, в матеріалах справи відсутні підтвердження направлення судових повісток про розгляд справи. З огляду на що, ні заявник, ні заінтересована особа не були повідомлені про розгляд справи 11 жовтня 2019 року о 16 год.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

З огляду на це колегія суддів приходить до висновку, що заінтересована особа ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про день, час та місце засідання суду, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є порушенням норм процесуального права і має наслідком скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Судом встановлено, що 29 квітня 2017 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_6 було змінено на ОСОБА_1 . Сторони проживали разом однією сім`єю. Рішенням суду від 26 жовтня 2018 року шлюб між ними розірвано. Заявниця разом із дітьми проживає окремо від ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон).

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №363/3496/18 та постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №756/2072/18.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 посилалась на те, що ОСОБА_1 вчиняв щодо неї психологічне насильство, завдавав шкоди майну з приводу чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. Зокрема, 27 липня 2019 року ОСОБА_1 шляхом обману забрав у неї сина, у зв`язку з чим вона звернулась із позовом до суду про встановлення місця проживання дитини у неї.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 неодноразово, в період липень серпень 2019 року зверталася до Зарічанського ВнП ХВП ГУНП в Хмельницькій області щодо вчинення насильства з боку ОСОБА_1 (а.с. 18-21), у зв`язку з чим з ОСОБА_1 проводились профілактичні бесіди щодо недопущення ним в майбутньому протиправної поведінки.

Також ОСОБА_1 був неодноразово судимий за вчинення насильницьких злочинів. 17 серпня 2011 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 152 КК України засуджено до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк три роки. 20 червня 2014 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 153 КК України ОСОБА_7 засуджено до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

В той же час даних про притягнення ОСОБА_1 до юридичної відповідальності за вчинення домашнього насильства на підставі заяв ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сам по собі факт неодноразового звернення ОСОБА_2 до різних органів з підстав вчинення щодо неї психологічного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факту того, що останній вчинив щодо неї домашнє психологічне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Оскільки ОСОБА_2 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відповідно до вимог Закону та не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявниці та дітей, а також ризиків настання насильства у майбутньому, відсутні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Крім того слід зауважити, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання, порядку та способу спілкування із спільним сином та його виховання, що регулюється, зокрема, нормами ЦК України та СК України. Зазначений спір не може бути вирішений шляхом застосування зазначених заявником заходів обмежувального припису.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 12-1 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про видачу обмежувального припису.

Апелянтом ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 576,30 грн., що підтверджується квитанцією №220210064 від 22 листопада 2019 року (а.с. 35). Враховуючи задоволення апеляційної скарги та звільнення заявника від сплати судового збору на підставі Закону, вищевказана сума підлягає компенсації апелянту за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Судовий збір у сумі 576,3 грн. (квитанція №220210064 від 22 листопада 2019 року), сплачений за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 , (місце реєстрації АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2019 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко