Справа № 182/4980/19
Провадження № 2/0182/2603/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.09.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Гавриленко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті прабабусі, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його прабабуся ОСОБА_4 , яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . За своє життя на випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіту не залишила. Спадкоємцями першої черги після її смерті мав би бути його дід ОСОБА_5 , який доводився їй сином (про що свідчить додане свідоцтво про народження). Але ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 до відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_4 . Тому на той час єдиним її спадкоємцем за законом, відповідно до норм діючого на той час законодавства, а саме: ст.530 ЦК РСР України в редакції 1963 року, була його мати ОСОБА_6 , яка доводилась онукою ОСОБА_4 , про що свідчать долучені до справи свідоцтва про народження та про шлюб. Інших спадкоємців а ні за законом, а ні за заповітом у неї не було. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю, згідно ч.2 ст.529 ЦК РСР України в редакції 1963 року, що діяв на той час. Після смерті ОСОБА_4 його мати фактично вступила в управління її майном, відкрито володіла ним та користувалась (ст.549 ЦК РСР України). Хоча його мати ОСОБА_6 спадщину після смерті своєї баби ОСОБА_4 прийняла, але за своє життя належним чином його не оформила та свідоцтво не отримала . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла. Після її смерті спадщина була прийнята ним та отримано свідоцтво про право власності на належну їй земельну ділянку, яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2018 року. Щодо іншого майна, яке нею було фактично успадковане після смерті ОСОБА_4 та за життя не оформлене належним чином, йому стало відомо лише в 2018 році, коли він оформлював після її смерті спадщину. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, виходячи з вищенаведеної норми, він має право на прийняття належної частки спадщини, яку прийняла його мати, але за життя так і не встигла оформити. Для оформлення своїх спадкових прав в 2018 році він звернувся до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2018 року, ним оформлено спадок на приватизовану земельну ділянку, площею 3.0300 га, розташовану на території Приміської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.12.2017 року за № 1-1769. Щодо іншого майна, а саме: фактично успадкованого його матір`ю після смерті ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки ним не був наданий правовстановлюючий документ, який би свідчив про належність цього майна померлій. З цього приводу Перша Нікопольська державна нотаріальна контора запропонувала йому звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, спадкові правовідносини регулюються правилами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.529 Цивільного кодексу Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Єдиним її спадкоємцем першої черги (згідно ЦК УРСР 1963 року) був його дід ОСОБА_5 , який доводився їй рідним сином. Спадщину після смерті ОСОБА_4 він не прийняв, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . А тому, за вимогами ч.2 ст.529 ЦК РСР України (1963 року) та ч.1 ст.549 ЦК РСР України, його мати ОСОБА_6 , яка доводилась онукою померлої, фактично вступила в управління її майном та прийняла після неї спадок, оскільки її батько ОСОБА_5 помер до відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 . Свідоцтво про право власності на житловий будинок та технічний паспорт знаходились у ОСОБА_6 Оскільки статтею 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. За своє життя мати оформити належним чином спадщину після ОСОБА_4 не встигла. ІНФОРМАЦІЯ_3 вона померла. Після її смерті спадкоємцем першої черги є він, її син. Інші спадкоємці першої черги, а саме: її чоловік ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 відмовились від прийняття спадщини на його користь. Спадщина після її смерті ним була прийнята, але, як стало відомо, не в повному обсязі, до спадкової маси не увійшло майно, яке нею було фактично прийняте після смерті ОСОБА_4 . Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, виходячи з вищенаведеної норми, він має право на прийняття належної частки спадщини, яку прийняла його мати, але за життя так і не встигла оформити. На даний час він як спадкоємець першої черги за законом не має можливості набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору. За таких обставин, виходячи з приписів ст.16 ЦК України, це право підлягає захисту в судовому порядку. У зв`язку з чим вимушений звернутись до суду.

В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивач на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.61), відповідачі проти задоволення позовних вимог не заперечували (ас.62, 64).

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру.

Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 1 статті 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в Постанові „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року в п.23, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з роз`ясненнями постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, спадкові правовідносини регулюються правилами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст.529 Цивільного кодексу Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла прабабуся позивача по справі ОСОБА_4 (а.с.6), яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-16). За своє життя на випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіту не залишила. Спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавці мав би бути дід позивача по справі ОСОБА_5 , який доводився їй сином (а.с.9). Але ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 до відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.7) Тому на той час єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 за законом, відповідно до норм діючого на той час законодавства (ст.50 ЦК УРСР в редакції 1963 року), була мати позивача по справі ОСОБА_6 , яка доводилась онукою ОСОБА_4 (а.с.10). Інших спадкоємців у ОСОБА_4 не було. Після смерті ОСОБА_4 мати позивача фактично вступила в управління спадковим майном, відкрито володіла ним та користувалась (ст.549 ЦК УРСР України). Однак, за життя мати позивача по справі спадщину після смерті ОСОБА_4 належним чином не оформила та свідоцтво про право на спадщину не отримала. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла (а.с.8). Після її смерті спадщина була прийнята позивачем та ним же отримано свідоцтво про право власності на належну їй земельну ділянку, яка належала спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2018 року (а.с.19). Щодо іншого майна, яке ОСОБА_6 було фактично успадковане після смерті ОСОБА_4 та за життя не оформлене належним чином, позивачу стало відомо лише в 2018 році. Для оформлення своїх спадкових прав в 2018 році позивач звернувся до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки ним не був наданий правовстановлюючий документ, який би свідчив про належність цього майна померлій (а.с.18).

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями (який складається з: житлового будинку (літ.«А»), загальною площею 56.2 кв.м., житловою площею 32.3 кв.м.; літньої кухні (літ.«Б»); сараю (літ.«б»); підвалу (літ.«В»); сараю (літ.«Г»); гаражу (літ.«Д»); сараю (літ.«Е»); вбиральні (літ.«Ж»); душу (літ.«З»); сараю (літ.«И»); спорудження № 1-9, I), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал