Справа № 595/2068/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2019

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Ковалівському Б.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Зубрецької сільської ради Ковалівського В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_2 до Зубрецької сільської ради, Бучацької районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Зубрецької сільської ради, Бучацької районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай), мотивуючи тим, що з 01 травня 1964 року працював у колгоспі «Червоний Прапор», який у подальшому було реорганізовано у селянську спілку «Зубрець». 28 липня 1997 року проводилося розпаювання земель селянської спілки «Зубрець», однак із невідомих причин позивача не було включено до списку осіб, які мали право на земельні частки (пай).

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив, що ОСОБА_2 з 01 травня 1964 року працював у колгоспі «Червоний Прапор», який у подальшому було реорганізовано у селянську спілку «Зубрець». 28 липня 1997 року проводилося розпаювання земель селянської спілки «Зубрець», однак позивача із невідомих причин не було включено до списку осіб, які мали право на земельні частки (пай). Із членів колгоспу він не виходив, і ніхто його із членів колгоспу чи селянської спілки не виключав. У жовтні 2019 року він довідався про те, що має право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) як член селянської спілки «Зубрець» і звернувся до Зубрецької сільської ради Бучацького району Тернопільської області із проханням виділити земельну частку (пай) та видати сертифікат на право на земельну частку (пай). Проте, йому було відмовлено у видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) і порекомендовано звернутися до суду. Просить позов задоволити.

Представника відповідача Зубрецької сільської ради в судовому засіданні зазначив, що за наявності на те законних підстав проти задоволення позову не заперечує.

Представник відповідача Бучацької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву позов визнає, просить суд розглядати справу у його відсутності.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини.

Із трудової книжки позивача вбачається, що 1964 року він вступив в члени колгоспу «Червоний прапор».

Із архівного витягу із протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу «Червоний прапор» від 31 травня 1964 року вбачається, що ОСОБА_2 зарахували на роботу шофером та в члени колгоспу «Червоний прапор».

Згідно повідомлення № 371/2-09/04 від 23.10.2019 року, наданого позивачу Зубрецькою сільською радою, вбачається , що йому рекомендовано звернутися до суду із позовом про визнання права власності на земельну частку (пай). Крім того, зазначено перелік осіб, які мають право на земельну частку (пай), згідно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі на місцевості земельних ділянок власникам земельних частко (паїв).

Також, із повідомлення № 03-02/2341 від 04.11.2019 року, наданого завідувачем архівного сектору Бучацької райдержадміністрації, вбачається, що переглянувши протоколи загальних зборів колгоспу «Прогрес» та селянської спілки «Зубрець» не значаться відомості про виключення із членів колгоспу чи селянської спілки ОСОБА_2 .

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з п.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Зі змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

У ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну часту (пай) у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що позивача ОСОБА_2 1964 року було прийнято на роботу шофером та в члени колгоспу «Червоний прапор», що підтверджується трудовою книжкою № НОМЕР_1 , та архівним витягом із протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу «Червоний прапор».

Жодних доказів того, що ОСОБА_2 був членом селянської спілки «Зубрець» суду надано не було.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні Статут с/с «Зубрець» , державний акт на право колективної власності на землю, список осіб, доданих до цього акта, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити характер правовідносин, які виникли між ОСОБА_2 та с/с «Зубрець».

Як вбачається із повідомлення № 03-02/2341 від 04.11.2019 року, наданого завідувачем архівного сектору Бучацької райдержадміністрації, переглянувши протоколи загальних зборів колгоспу «Прогрес» та селянської спілки «Зубрець» не значаться відомості про виключення із членів колгоспу чи селянської спілки ОСОБА_2 , проте позивачем та його представником не надано суду жодних доказів, що позивач був членом колгоспу «Прогрес», чи с/с «Зубрець», оскільки із матеріалів справи вбачається, що позивача було прийнято на роботу та у члени колгоспу «Червоний прапор». З наданої трудової книжки позивача не вбачається, що він був членом колгоспу «Прогрес», чи с/с «Зубрець».

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позивач не довів та не надав суду достовірних та достатніх доказів щодо членства у селянській спілці «Зубрець» та неправомірного не включення його до списку осіб, що мають право на земельну частку «пай».

Крім того, позивачем не залучено до участі в справі в якості відповідача інших осіб, а саме с/с «Зубрець», чи його правонаступники. Рішення в даній справі може вплинути на їхні права та обовязки. Оскільки позов предявлено не до всіх відповідачів, суд позбавлений можливості повно, всебічно дослідити існуючі правовідносини.

За вказаних обставин у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись статтями 12,13,81,89,141,258,259,263- 265,268ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до Зубрецької сільської ради, Бучацької районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду безпосередньо, або через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Р. О. Содомора