Справа № 185/2309/19
Провадження № 2/185/2315/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 грудня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:головуючого судді Шаповалової І.С., за участі секретаря судових засідань Красуцького Б.В., з участю представника позивача адвоката Бабенко О.А., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ткач Т.В., цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення суми,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 лютого 2018 року позивачем було надано позику відповідачу - ОСОБА_3 в сумі 850 500 грн.. Даний факт підтверджується розпискою. Відповідач зобов`язався повернути грошові кошти у строк не пізніше 05 березня 2019 року, однак не виконав прийнятих на себе зобов`язань.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 позичав грошові кошти в інтересах своєї сім`ї, позивач вважає, що солідарний обов`язок щодо виконання зобов`язання за договором позики виник також і у відповідачки ОСОБА_1 .

В судове засідання позивач, представник позивача не з`явились, надавши суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності При ухваленні рішення покладалась на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_3 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25 лютого 2018 року позивачем було надано позику відповідачу - ОСОБА_3 в сумі 850500 грн. Даний факт підтверджується розпискою (а.с.4). Відповідач зобов`язався повернути грошові кошти у строк не пізніше 05 травня 2019 , однак не виконав прийнятих на себе зобов`язань.

Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний й ого стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає доведеною та обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення суми боргу за договором позики з відповідача ОСОБА_3 .

Даючи оцінку вимогам позивача щодо солідарного обов`язку по виконанню зобов`язання про повернення суми боргу відповідача ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.ст. 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем при розгляді справи не доведено, що зобов`язання ОСОБА_3 за договором позики було забезпечено порукою його дружини ОСОБА_4 .

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть, якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.

Оскільки судом не встановлено, що кошти використані в інтересах сім`ї, не можна погодитись з тим, що внаслідок укладення договору позики виникло зобов`язання в інтересах сім`ї. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України в постанові від 03.05.2018 у справі № 639/7335/15-ц.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики 850 500 (вісімсот п`ятдесят тисяч п`ятсот ) гривень. В задоволенні позову щодо вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за договором позики слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення суми задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання АДРЕСА_2 ) суму боргу за договором позики 850 500 (вісімсот п`ятдесят тисяч п`ятсот ) гривень.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 23 грудня 2019 року.

Суддя І.С.Шаповалова