ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 497/16/18 Номер провадження 22-ц/814/2400/19Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді:Хіль Л.М.,

суддів: Абрамова П.С., Одринської Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області, ухвалене 16 травня 2019 року у складі судді Колотієвського О.О. та додаткове рішення, ухвалене 19 липня 2019 року у складі судді Колотієвського О.О.

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.,-

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із вказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 436,74 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що між банком та ОСОБА_1 10 вересня 2007 року було укладено договір № 467 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою. На підставі вказаного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 13 537,00 грн., з оплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 24 % річних.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 19 січня 2017 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 27 436,74 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 18 613,59 грн., та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 8 823,15 грн.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 травня 2019 року в задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 - відмовлено.

Відмова в задоволенні позову обґрунтована недоведеністю позовних вимог з огляду на відсутність доказів на підтвердження наявності заборгованості по рахунку№ НОМЕР_1 .

19 липня 2019 року Кременчуцьким районним судом ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 20 000 грн.

Не погодившись із вказаними рішеннями суду, їх в апеляційному порядку оскаржило АТ «Ощадбанк» та просило скасувати їх та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог банку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме залишення поза увагою суду доказів, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують наявність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором. Окрім того, АТ «Ощадбанк» вказувало, що стягнення на користь відповідача 20 000 грн. витрат на правову допомогу неспівмірне з характером справи та ринковими цінами на адвокатські послуги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України у редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 травня 2019 року та додаткове рішення від 19 липня 2019 року не відповідають вказаним вимогам.

Як вбачається з матеріалів, 10 вересня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» (правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_1 було укладено договір № 467 про відкриття фізичній особі карткового рахунку № НОМЕР_1 та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою на суму - 13 537,00 грн., з оплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 24 % річних (а.с.7).

Вказаний договір підписано сторонами, що свідчить про наявність кредитних правовідносин між банком та ОСОБА_1 (а.с. 9).

Отримання ОСОБА_1 кредитних коштів від ВАТ «Ощадбанк» підтверджується і копією Заяви про відкриття кредитної лінії та встановлення кредитування по картковому рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 141).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повертати кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відомості щодо виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 10 вересня 2007 року у матеріалах справи відсутні, що дає підстави для висновку, про допущення відповідачем неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

При цьому, ОСОБА_1 у суді першої інстанції було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності (а.с. 166).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п. 2.8 кредитного договору № 467 від 10 вересня 2007 року банківська платіжна картка видається строком на 2 роки та повертається в банк після закінчення її строку. Строк дії банківської платіжної картки припиняється відповідно до дати, вказаної на картці, з закінченням 24-ї години останнього дня останнього місяця, вказаного на ній (а.с. 6).

Відповідно вказаних умов кредитного договору, банківська платіжна картка діє в межах визначеного нею терміну. За таким договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту і кінцевий термін повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК), а не закінченням терміну дії договору.

Таким чином, строк позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почав спливати з 01 жовтня 2009 року, у той час як із вказаним позовом банк звернувся до суду лише у січні 2018 року, що свідчить про пропуск банком строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 467 від 10 вересня 2007 року. Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Державний ощадний банк України».

Всупереч вимог ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, будь-яких доказів щодо переукладення кредитного договору № 467 від 10 вересня 2007 року та/або пере випуску картки за цим договором, позивачем не надано.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про відмову у задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» за недоведеністю позовних вимог, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строків позовної давності.

Колегія не погоджується з додатковим рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 липня 2019 року. Оцінюючи стягнутий судовим рішенням розмір витрат, понесених відповідачем на отримання професійної правничої допомоги, колегія суддів вважає його очевидно завищеним.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст.137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У заяві про подання доказів розміру витрат, які понесено у зв`язку з розглядом справи, яка була подана представником Волочай ОСОБА_2 . - адвокатом Браташ Ю.П., останній просив суд стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до наданих розрахунків.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом було надано угоду на представництво інтересів у цивільній справі, акт приймання передачі наданих послуг до угоди на представництво інтересів у цивільній справі № 20/4 від 20 квітня 2018 року та Квитанцію № 1 від 21 травня 2019 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Надаючи оцінку вказаному розрахунку, колегія суддів зважає, що адвокатом була витрачена значна кількість часу на надання консультацій, підготовку процесуальних документів, проте, необхідність чи неминучість надання послуг саме у такому об`ємі не обґрунтована з огляду на неналежність справи до категорії складних, розгляд яких пов`язаний із кропіткою аналітичною роботою фахівця в галузі права.

По вказаній категорії спорів існує достатньо усталена судова практика та відповідні правові позиції Верховного суду України та Верховного суду.

За таких обставин, керуючись положеннями ст. 89 ЦПК України, колегія суддів діючи за своїм внутрішнім переконанням, керуючись принципами розумності та справедливості, вважає, що заявлений розмір вартості послуг за професійну допомогу є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, який не віднесений законом до категорії справ, що становлять особливу складність і вимагають значну кількість часу і зусиль для їх вивчення. З цих підстав додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні. Розмір витрат відповідача на правову допомогу, що підлягає відшкодуванню, має бути зменшено до 3 000 грн.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Додаткове рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області 19 липня 2019 року змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

Т.В. Одринська