Справа № 594/462/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Губіш О.А.

секретаря - Козій Я.Ю.

з участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Черкашин І.І.

представника відповідача - адвоката Когут О.В.

представника органу опіки та піклування - Бородін М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Борщівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, посилаючись на те, що 02 листопада 2013 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Однак спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, обов`язки з ведення спільного господарства, у зв`язку з чим було подано позов про розірвання шлюбу. За час спільного проживання у м. Запоріжжі, позивач та члени його родини разом з дитиною відвідували зоопарк, дитячу залізницю, театр юного глядача та цирк. Влітку відвозили на відпочинок до моря з метою оздоровлення.

Поряд з тим зазначив, що з вересня 2018 року відповідач з особистих мотивів переховує дитину від нього, разом з сином не проживає за місцем своєї реєстрації у с. Нивра Борщівського району.

Також зазначив, що має більшу прихильність до сина, самостійний дохід і нерухоме майно, в якому створені належні умови для фізичного, духовного та морального розвитку дитини і може забезпечити його усім необхідним, в тому числі для здійснення своїх обов`язків по вихованню та догляду. Сама ж відповідач не має самостійного доходу та місця проживання для дитини, перебуває на лікуванні та обліку з діагнозом невралгія.

У зв`язку з чим, просив визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 квітня 2019 року відкрито провадження у даній справі запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 11 травня 2019 року подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що з твердженнями позивача не згідна, посилаючись на те, що від народження дитина проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Позивач участі в утриманні дитини не брав і не бере, в добровільному порядку не надавав і не надає ніякої матеріальної допомоги, ігнорує своїми батьківськими обов`язками. При цьому позивач весь час знав де і з ким проживає дитина, від нього ніхто жодним чином дитину не приховував. Він просто не приїжджав і навіть не телефонував їй, не цікавився справами дитини. Ні він, ні члени його родини не піклувались і не утримували дитину навіть коли вона з сином проживала в м. Запоріжжя. Останні п`ять років зимою (крім останньої) вони жили в м.Запоріжжя. Витрати на дитину оплачувала вона, часто їй допомагала її мати ОСОБА_4 , при тому не тільки грошима, але вона також регулярно відправляла великі посилки з продуктами харчування та одягом.

Прихильність позивача до сина не підтверджена жодними доказами, він не брав участі у вихованні, утриманні дитини, не купував для неї одягу, продуктів, ліків, тощо. За п`ять років подарував дитині декілька іграшок і більше нічого. Дохід позивача, який він отримує у вигляді заробітної плати, працюючи на посаді слюсаря-інструментальника в АТ «МОТОР СІЧ», йде виключно на його потреби. У нього є шкідливі звички, він в тому числі часто вживає спиртні напої. Вихідні і святкові він проводить в компанії друзів, часто йде з дому на декілька діб і після цього приходить дуже виснажений і в нетверезому стані. Тому його твердження що він може забезпечити дитину усім необхідним - неправдиві, він цього не робив раніше і у неї немає підстав вважати, що він має намір робити це в майбутньому.

Належні умови для фізичного, духовного та морального розвитку дитини повністю забезпечені для неї на сьогоднішній день. В їхнього сина є усе необхідне, одяг, житло, їжа, велика озеленена територія біля будинку, хороший дитячий садок.

У позивача, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, немає жодного нерухомого майна. В квартирі за адресою: АДРЕСА_1 позивач зареєстрований і проживає разом із матір`ю та батьком. Відповідно до наданого позивачем Ордеру №4432 від 25.07.1968 року, житлова площа вказаної квартири складає 40, 33 кв.м..

Відповідно до ст. 47 Житлового кодексу України норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

В разі проживання дитини з позивачем, житлова площа на кожного буде - 10,08 кв.м., тобто менше встановленої норми.

Від травня 2018 року дитина проживає разом з нею, бабусею та дідусем в приватному будинку, що знаходиться в с.Нивра . Житлова площа будинку становить приблизно 82 кв.м . Прибудинкова територія становить біля 700 кв.м. Також в сусідньому будинку проживає прабабуся ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , яка часто допомагає з вихованням сина. Ще вона орендує двокімнатну квартиру в місті Борщеві, і в будні дні, коли вона відводить ОСОБА_3 до дитячого садочку, вони з ним там проживають. В зв`язку з цим, очевидно, що проживання для дитини у неї кращі ніж у позивача.

Посилання позивача на те, що вона не має самостійного доходу, не відповідають дійсності, оскільки вона має самостійний дохід, отримує щомісячно соціальну допомогу в розмірі біля 1500 грн. Також на постійній основі отримує матеріальну допомогу від своєї матері ОСОБА_4 . Крім того зазначила, що нею 03.05.2019 року, подано до Борщівського районного суду Тернопільської області заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів з позивача.

Також відповідач зазначила, що у позивача наявна інформація про її перебування на лікуванні та обліку з діагнозом невралгії. Про те це не правда, дійсно вона є особою з інвалідністю II групи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 від 16.01.2017 року. Проте, на обліку з діагнозом невралгії не перебуває.

02 липня 2019 року відповідач подала до суду доповнення до відзиву на позов, у якому зазначила, що рішенням Борщівського районного суду від 22.04.2019 року шлюб між ними розірвано за її позовом. Відповідно до судового наказу Борщівського районного суду у справі від 21.05.2019 року з ОСОБА_1 стягнуто в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 03 травня 2019 року. Надалі судовий наказ вона направила для виконання до Комунарівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя, яким 11.06.2019 року відкрито виконавче провадження № 59317943. На сьогоднішній день від боржника не отримано жодної копійки аліментів на утримання сина.

Крім того зазначила, що вона зареєстрована разом із сином у с. Нивра Боріцівського району у будинку, який належить її бабусі ОСОБА_6 , однак фактично проживає разом із сином без реєстрації у АДРЕСА_5 , де знімає квартиру. Син відвідує у м.Борщів дитячий садочок.

На всі вихідні дні та святкові дні, а також на час, коли садочок закритий на ремонт, вона проживає у своєї бабусі у с.Нивра Борщівського району. На обліку у районного психіатра не перебуває. Перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Борщівської РДА, як одержувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю та отримує таку допомогу в розмірі 1497 грн. щомісяця.

Окрім того їй допомагають матеріально батьки. Тому просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Позивач 15 липня 2019 року подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що його син ОСОБА_3 , від свого народження, проживав в м.Запоріжжі, де проходив обслідування, щеплення і зважування в дитячій поліклініці Комунарського району. В літній період сім`єю їздили провідувати родичів в с.Нивра, де дитина залишалася без нього з матір`ю на деякий час, так як він мав вертатися на роботу, а дружина залишалася щоб оплачувати продовження своєї інвалідності, так як в Запоріжжі вона не могла цього робити, маючи нездорові нирки, як це виявилося в жіночій консультації після аналізів під час вагітності, а в м.Борщеві у матері дружини в лікарні, де та працює, є потрібні знайомі для вдалої перекомісії та прямий доступ до аналізів своєї доньки, так як сама працює лаборантом.Через дану необхідність чомусь робити це влітку, не було жодної можливості відвезти сина на оздоровлення до моря в сезон, тому один раз в 2015 році вийшло відпочити з дитиною та відповідачем на Азовському морі лише в вересні, що вона успішно не допускала в майбутньому.А саме - в 2016 році затрималась в селі, у 2017 році також залишилась на літо в селі, звідки потім відмовлялась вертатися з дитиною, керуючись обіцянками її батьків вилікувати її мозок, єдиний орган, який в неї по справжньому хворий, так як тема лікування нирок зовсім не підіймається по відомим причинам. Також стверджувала що без грошей не залишиться, бо вивчила таке поняття як аліменти. Але жодного доказу про кращі умови для дитини навіть не думала приводити, бо ОСОБА_3 проходив по черзі в дитячий садок, повністю відреставрований, який після повноцінного ремонту і модернізації систем опалювання і вентиляції, з повністю новим інтер`єром і екстер`єром, новими майданчиками для дітей. Але, мабуть, ще тоді розуміючи, що після того як ОСОБА_3 піде до садку, то вона не зможе шантажувати його, що дитину без неї не буде з ким залишити і їй прийдеться влаштуватися на роботу. На цей раз йому вдалося вмовити відповідача поїхати в Запоріжжя, в цьому йому більше допоміг її батько, який, будучи в алкогольному сп`янінні знову підняв на неї руку, за що в нього вже є декілька попереджень поліції.

Повернувшись до Запоріжжя, ОСОБА_2 наполягала на проживанні окремо від його батьків, але як повноцінний член сім`ї не хотіла себе вести - роботу собі не шукала, у квартирі жодного разу не прибирала, їсти не готовила, що приходилося робити його матері після роботи, але відповідач регулярно скаржилась своїм батькам про те, що її змушують цим займатися і з письмового пояснення ОСОБА_4 зрозуміло, що відповідач забувала уточнювати що саме від неї добивалися, а що вона робила. Тому твердження свідка ОСОБА_4 є завідома брехливими, так як вона будучи в селі не могла бути свідком подій в Запоріжжі і її твердження базуються на показаннях відповідача і бажанні в черговий раз завести суд в оману, таку ж саму спробу видно в надісланих нею копіях чеків, які нібито являються підтвердженням фінансування його сім`ї.

У 2018 році в кінці весни ОСОБА_2 написала в дитячому садку заяву на оздоровлення дитини на літній період, обіцяла приїхати в кінці літа, приїхала її мати і вони відправилися в село. Потім виявилося, що відповідач вкрала з поліклініки карточку дитини, забрала з садку бланк прививок, вивезла з дому всі теплі речі дитини і більшу частину його іграшок, які зараз видає за ті що нібито купила вона за недавній період.

Відповідач подала довідку з дитячого садку що дитина поступила в даний садок, але в довідці не вказано в якому місяці він почав туди ходити, а лише рік, з чого не зрозуміло скільки відповідач утримувала його вдома.

Нечисленні перекази, вказування своєї соціальної допомоги за інвалідність та аліменти, які ще тільки планує отримувати, як свої доходи показує, що відповідач все своє життя жив на дотаціях і збирається успішно продовжувати таке існування. В доповненні до відзиву, а саме в довідці з Борщівського управління захисту населення від 25 червня 2019 року вказано те, що даний дохід не є постійним і з липня по вересень включно 2018 року відповідач отримувала дохід в розмірі 0.00 грн. А його дохід не переривався з березня 2014 р.

Ще зазначає що твердження відповідача у відзиві, що дитина від народження знаходиться на повному її забезпеченні є брехливими, так як ніколи не приймала участі у сплаченні продуктів харчування, комунальних послуг, дитячого садку та розваг для дитини і не зрозуміло на що просила гроші у своєї матері, при цьому маючи не контрольовані ним доходи від соціальної допомоги на дитину. Також відповідач зі своїм свідком дають брехливі твердження про забезпечення його сім`ї їжею, що являється не більше як перебільшенням.

Відповідач через частоту нервових зривів, щоб не поводитися неадекватно в суспільстві, вимушена приймати, окрім своїх препаратів для лікування аномалії розвитку мозку, заспокійливі препарати, під дією яких являлася за кожне засідання суду, через які поводиться заторможено і без емоційно та веде пасивний спосіб життя.Відповідач заперечує його фінансовий вклад в забезпеченні сина, але не вказує де вона могла взяти достатньо коштів, щоб вистачило на неї і на дитину. Вона стверджує про належні умови для фізичного, духовного та морального розвитку дитини на сьогоднішній день з нею, але не надає жодних прикладів, стверджує, що дитина живе у великому будинку з просторою площею озелененої території навколо нього, але не надає жодних документів, які підтвердили б наявність за даною адресою хоча б жилого будинку та вказування які саме сільськогосподарські рослини ростуть на озелененій території. Ці твердження відповідача являються такими ж неправдивими, як і постійні нічим не підтверджені обвинувачення у її відзиві про споживання ним спиртних напоїв. Так відповідачем надіслана довідка про склад сім`ї від ОСОБА_6 в котрій вказано, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не проживають за адресою АДРЕСА_6, а за адресою АДРЕСА_5 проживає без реєстрації. Також те місце де зареєстрована відповідач є небезпечним для дитини, так як за місцем її реєстрації порушені всі санітарні норми і норми безпеки.

Також зазначив, що на відміну від відповідача, котра перешкоджає його спілкуванню з сином, він не збирається ізолювати дитину від неї, а лише прагне кращого життя для дитини. Бо проживаючи з матір`ю, син від нього зможе отримувати лише кошти, більшість з яких буде витрачатись на життєздатність відповідача, а проживаючи з ним, син зможе користуватися такими привілеями як оздоровлення в дитячих таборах, фізичний розвиток в спортивному комплексі, на які даються пільги батькам, котрі працюють на тому підприємстві де працюю він.

Позивач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Черкашин І.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача - адвокат Когут О.В. в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні позовних вимог позивача відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов, за недоведеністю позивачем тих обставин. на які він псилається, зокрема, щодо негативного стану здоров`я відповідача, що несе небезпеку здоров2ю сину. Крім того, врахувати, що в термін розгляду справи в суді органом опіки та піклування позивачу, за його заявою. Рішенням від 04 вересня 2019 року визначено порядок його участі у вихованні дитини.

Представник органу опіки та піклування Борщівської РДА - Бородін М.О. в судовому засіданні пояснив, що під час обстеження умов проживання, проведеного комісією служби у справах дітей Борщівської РДА, встановлено що умови проживання малолітнього ОСОБА_3 добрі. Дитина в міру можливостей матері, забезпечена усім необхідним для повноцінного зростання та виховання. Жодних загроз для життя та здоров`я хлопчика не виявлено. А тому, орган опіки та піклування дійшов висновку, що дитина ОСОБА_3 повинен проживати з матір`ю ОСОБА_2 в м.Борщеві Тернопільської області, а батько дитини має право брати участь у її вихованні. Рішенням органу опіки та піклування від 04.09.2019р. позивачу було визначено порядок участі у вихованні сина.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, з 02 листопа 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 22 квітня 2019 року (справа №594/199/19).

Під час шлюбу, у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , повторно виданого 26 вересня 2018 року Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Позивач проживає у АДРЕСА_1 з 14.07.1991 року по теперішній час. Працює в АТ «МОТОР СІЧ» на посаді слюсара -інструментальника, де отримує заробітну плату, загальна сума якої за період з 01.03.2018 року по 31.08.2018 року склала 58174, 08 грн., а за період з 01.09.2018 року по 28.02.2019 року - 60720, 85 грн. Наведене зокрема підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №04-26/3-16869 від 21.09.2018 року, виданою Запорізькою міською радою, довідками АТ «МОТОР СІЧ» №549/3 від 20.09.2018 року та №228/3 від 21.03.2019 року.

Поряд з тим встановлено, що відповідач ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_3 на даний час є зареєстровані в АДРЕСА_6 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №360 від 25.06.2019 року, виданою Скала - Подільською селищною радою.

Також встановлено, що відповідач разом із сином проживають без реєстрації у найманому житлі - в АДРЕСА_5 , що підтверджується довідками виконавчого комітету Борщівської міської ради №1509 від 01.07.2019 року, а згідно довідки №1794 від 08.08.2019 року. За вказаною адресою фактично проживає і мати відповідача ОСОБА_4

Дитина відвідує Борщівський ДНЗ «Лісова казка». Згідно довідки Борщівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Лісова казка» №35 від 03 травня 2019 року, ОСОБА_3 систематично відвідує даний заклад з 2018 року. Мама постійно його супроводжує. Хлопчик доглянутий та розвинутий.

Згідно довідки №05-061/476 від 22.04.2019 року, виданої управлінням соціального захисту населення Борщівської РДА, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку як одержувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю. Допомога призначена на період з 01.12.2018 року по 30.09.2021 року. Відповідно до довідки №05-063/683, виданої цим же органом 25 червня 2019 року, остання отримує таку допомогу у розмірі 1497 грн. щомісячно, і за період з жовтня 2018 року по червень 2019 року, загальна сума отриманої допомоги склала 13383 грн.

Поряд з тим, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з дитинства. Наведене підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Борщівської РДА 16 січня 2017 року, довідкою Борщівської міської амбулаторії загальної практики сімейної медицини №244 від 18.04.2019 року.

Згідно довідки Борщівської районної поліклініки від 17.04.2019 року, відповідач ОСОБА_2 на обліку в психіатричному кабінеті не числиться.

Згідно повідомлення Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» №03-7/3345 від 02.09.2019 року, вбачається. що відповідач за медичною допомогою до лікаря-психіатра амбулаторно-поліклінічного відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» не зверталася і на стаціонарному лікуванні не перебувала.

Згідно повідомлення Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» що в м.Запоріжжя, слідує, що відповідач за медичною допомогою не зверталася.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання №40 від 04.07.2019 року, відповідач разом із малолітнім сином ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_5 , де умови проживання дитини добрі. Дитина в міру можливостей матері забезпечена усім необхідним для повноцінного зростання та виховання. Жодних загроз для життя та здоров`я хлопчика не виявлено.

Відповідно до висновку Борщівської районної державної адміністрації №01-1074/02-23 від 12.07.2019 року, остання як орган опіки та піклування, рекомендує визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адресу проживання матері: АДРЕСА_5 та застерігає матір не чинити перешкод у спілкуванні батька з дитиною.

Допитані судом свідки сторони позивача - ОСОБА_9 , мати позивача, ОСОБА_10 , товариш позивача, хрещений батько його сина, ОСОБА_11 , батько позивача, кожен зокрема, показали, що відповідач, за період проживання у м. Запоріжжі, виявляла дещо агресивну поведінку по відношенні до дитини. проте, не навели приклади систематичності такої поведінки. Крім того. ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вказали, що за весь період проживання невістки разом з ними були свідками тільки одного випадку епелетичного нападу. При цьому, показали, що активної участі у житті сина не приймали, з родиною невістки, зокрема і у період з часу окремого проживання сторін, не спілкувались як і з онуком. При цьому, батьки позивача ствердили, що відповідач з онуком у м. Запоріжжі в помешканні, де проживає їх сім`я, знаходилась періодично - тільки в зимовий період.

Допитані судом свідки сторони відповідача ОСОБА_4 , мати відповідача, ОСОБА_6 , баба відповідача, ОСОБА_12 , отець православного храму с. Нивра, ОСОБА_13 , вихователь ДНЗ «Лісова казка», кожен зокрема, показали, що на даний час відповідач разом з малолітнім сином проживає у найманій квартирі в м. Борщів. де дитина відвідує дошкільний навчальний заклад. Умови проживання та виховання дитини є задовільними, мати забезпечує такі належним чином.

При цьому, свідки кожної з сторін ствердили той факт, що за час перебування сторін у шлюбі так і на даний час, дитина постійно проживає саме з матір`ю.

Будь-яких обставин того, що відповідач, зокрема, в силу незадовільного стану здоров`я, не спроможна забезпечити спільній малолітній дитині сторін, належні умови виховання та розвитку, судом в ході судового розгляду встановлено не було, належних доказів цього суду надано також не було.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних абооспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимогі заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Згідно ст.12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Відповідно до ст.18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що батьки малолітньої дитини не дійшли згоди щодо її місця проживання і на даний час дитина проживає з матір`ю, яка створила належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, дбайливо ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків.

Судом не встановлено виключних обставин, за яких малолітня дитина сторін може бути розлучена зі своєю матір`ю.

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, діючи в інтересах дитини, суд приходить до переконання, що місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 слід визначити з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 , а тому у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

На підставі Декларації прав дитини, (проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року), Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року), ст.ст. 19, 157, 159, 160, 161 СК України, керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Борщівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на сторони в межах, в яких вони їх понесли.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги до Тернопільського апеляційного суду через Борщівський районний суд Тернопільської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуюча: