465/197/17
6/465/21/19
У Х В А Л А

судового засідання

12.02.2019 року Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді: Гулієвої М.І.

при секретарі Жовнір Р.С.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника 3 особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву представника позивача ОСОБА_1 про встановлення способу виконання рішення Франківського районного суду м.Львова від 16.11.2017р.по справі №465/197/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, 3 особи органу опіки та піклування Франківської райадміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,встановлення порядку спілкування з дитиною,-

в с т а н о в и в :

заявник ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою про встановлення способу виконання рішення від 16.11.2017 в цивільній справі № 465/197/17, а саме: зобовязати ОСОБА_7 вчинити дії по виконанні рішення та доставити дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в помешкання матері ОСОБА_6 за адресою 79054, АДРЕСА_1 для проживання та перебування там дочки протягом чотирнадцяти днів зимових канікул.

В обґрунтування заяви заявник посилається не те, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 16.11.2017 року її позовні вимоги задоволено частково, а саме, визначено порядок спілкування позивача ОСОБА_6 з малолітньою дочкою ОСОБА_8 Олексіївною- постійне перебування та проживання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матірю ОСОБА_6 у місті Львові за адресою 79054, АДРЕСА_2 протягом чотирнадцяти днів зимових канікул. Прибувши в Україну 27.12.2017 року вона вжила негайних заходів щодо встановлення звязку із відповідачем у даній справі ОСОБА_7 з метою встановлення способу добровільного, мирного, виваженого способу виконання згаданого рішення суду задля дотримання інтересів сторін та дитини. Незважаючи на домовленості з відповідачем в обумовлений час відповідач дитини за її адресою не привіз, а в телефонній розмові вказав, що не зобовязаний її привозити дочку, крім того дочка, начебто, не хоче до неї йти. Рішення суду не було виконано з вини відповідача.Враховуючи наведене,а також те,що тривалість зимових канікул та її відпустка є обмежені,їй невідоме місце знаходження дочки, примусове виконання рішення може призвести до психологічного травмування дитини,просить встановити спосіб виконання рішення суду,зобов"язавши відповідача доставляти дочку в її помешкання для проживання та перебування там протягом 14 днів зимових канікул.

В судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_1 повідомив, що відповідач обманює позивачку,обіцяє привезти дочку, але не робить цього. В 2019 році відповідач один раз привів дитину, але вона ночувати не залишилась. Маму не впускає в квартиру, де живе дитина. Щодо невиконання рішення суду позивачка нікуди не звертались.

В попередньому судовому засіданні заявник заяву підтримала та додатково пояснила, що на дитину негативно впливає відповідач, однак доказів цього не має.Робить такий висновок ,так як на одинці з нею дитина інша. Вона приїхала 11 січня 2019 року, відповідач повідомив що приведе дитину,якщо вона захоче.Відповідач ухилявся від розмови по телефону,тому вона,маючи намір побачити дочку, поїхала до квартири відповідача та це йому не сподобалось. Вона просила привезти дитину, щоб вона дала їй подарунок, який дочка замовила. Відповідач привіз дитину вечором, вона зраділа подарунку, але вела себе стриманіше. На запитання відповідача дочка відмовилась залишатись у неї,щоб не травмувати дитину, вона з цим погодилась. Після цього вона не раз дзвонила відповідачу,який обіцяв поговорити з дочкою і передзвонити,але не робив цього. Вона пішла в школу ,але дитина сказала, що спитає тата чи можна йти до неї.Просить заяву задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні повідомила, що відповідач не чинить перешкод та не перешкоджає спілкуванні позивачці з дочкою, але лише за згоди дочки. Відповідач не може завезти дитину насильно, оскільки остання не хоче зустрічатися з позивачкою, відмовилась йти до неї. Відповідач тиску на дитину не чинить, не заперечує щодо побачень дитини з мамою, але лише за згодою дитини. Вважає, що позивачка може домовитись з дитиною, щоб жити з нею 14 днів за рішенням суду.

Відповідач в попередньому судовому засіданні пояснив, що він не чинить перешкод у побаченнях мами з дочкою, навіть більше встановленого рішенням часу, але не може насильно привезти дитину. Є проблема відносин позивачки з дочкою. Дитина не хоче спілкуватися з мамою, він їй пояснює, але на дитину не треба тиснути, як дитина захоче він її завезе до мами.Зараз дочка вже почала говорити з мамою по телефону, важає,що їх стосунки поступово налагоджуються.

Представник третьої особи повідомив, що фактів насильства щодо дитини з боку сторін не має. Щодо доставляння дитини силоміць для спілкування з мамою заперечує. Рішення суду виконувати мають всі, але повинні працювати над бажанням дочки. Заяву представника позивача ОСОБА_1 про встановлення способу виконання рішення не підтримує та при її вирішенні покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положенням ч. 1ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України та ч.ч. 1, 5 та 6ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 26 грудня 2003 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження роз'яснено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 353 ЦПК України, статті 121 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено ст.16 ЦК. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

У пункті 9 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року № 8 «Про практику розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» зазначено: «Зміна способу та порядку виконання рішення полягає у визначеній законодавством послідовності і змісті вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також у реалізації прав і обовязків субєктів виконавчого провадження. Тобто, у судом застосовуються інші (нові) заходи реалізації рішення суду за умови неможливості його виконання у спосіб та в порядку, який був передбачений раніше у цьому рішенні. При цьому, спосіб виконання рішення визначається в межах встановлених Цивільним кодексом способів захисту цивільних прав, наприклад припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Тобто, фактично здійснюється заміна одного заходу примусового виконання іншим. Під час вирішення питання про зміну способу виконання суд зясовує обставини, що свідчать про цілковиту неможливість виконання судового рішення».

Враховуючи зазначене, суд при вирішенні питання про зміну порядку та способу виконання судового рішення визначає наявність або відсутність конкретних обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання, тобто визначає чи існують такі обставини насправді та чи безпосередньо вони перешкоджають виконанню рішення у строки, у обсязі та у порядку, які визначені у рішенні, а також наявність чи відсутність належних та допустимих доказів у заявника в обґрунтування його доводів, яка надасть підстави задовольнити відповідну заяву.

Однак, заявником не надано суду належних та допустимих доказів щодо неможливості виконання рішення суду у встановлений ним спосіб. Крім того, у даній справі задоволення заяви про встановлення способу виконання рішення суду шляхом зобовязання ОСОБА_7 доставити дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в помешкання матері ОСОБА_6 за адресою 79054, АДРЕСА_1 для проживання та перебування там дочки протягом чотирнадцяти днів зимових канікул призведе до зміни по суті рішення суду та обраного способу захисту.

За таких обставин вважаю, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.435 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1про встановлення способу виконання рішення Франківського районного суду м.Львова від 16.11.2017р.по справі №465/197/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, 3 особи органу опіки та піклування Франківської райадміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,встановлення порядку спілкування з дитиною відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя М.І.Гулієва