КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №752/10464/19 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Шкірай М.І.

24 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року в справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних витрат про стягнення надмірно виплачених коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача надмірно виплачені кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послугу розмірі 2 438,14 грн. та судовий збір.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на рахунок Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надмірно виплачені кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послугу розмірі 2 438,14 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації судовий збір в розмірі 1921 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить застосувати позовну давність, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на неповне з`ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/16839/2019
В обґрунтування своїх доводів вказує, що відповідача не було належним чином повідомлено про час та місце слухання. Звертає увагу на те, що відсутня письмова згода ОСОБА_2 про виплату грошової допомоги на відповідача, які мали подаватися до заяв ОСОБА_1 про призначення щомісячної адресної допомоги від 11.05.2015, 18.08.2015, 26.10.2015. Зазначає, що подані відповідачем документи містили достовірні дані.

Вказує на необхідність застосування строків позовної давності. Зауважує, що грошова допомога була виплачена на неї правомірно і поверненню не підлягає.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Київського міського центру по нарахуванню здійсненню соціальних виплат просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Зазначило, що призначати грошову допомогу у другому періоді на дочку ОСОБА_1 з моменту працевлаштування було неправомірно, оскільки зазначену допомогу їй було припинено в першому періоді призначення. Вказує, що відповідачу було надміру виплачена грошова допомога з 14.08.2015 по 31.01.2016, яка підлягає поверненню.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, що відповідачу було виплачено надміру коштів державної допомоги, які ОСОБА_1 в добровільному порядку не повертає.

Відповіддю на відзив Київського міського центру по нарахуванню здійсненню соціальних виплат на апеляційну скаргу - ОСОБА_1 просила задовольнити останню. Зазначила, що «наступний строк» порядком не визначено та не містить норми про те, що особа, виплата грошової допомоги якій була припинена відповідно до пункту 7 назавжди втрачає право на отримання грошової допомоги. Вказує, що грошова допомога була виплачена відповідачу правомірно і поверненню не підлягає.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що призначати відповідачу грошову допомогу у другому періоді на доньку ОСОБА_1 з моменту працевлаштування була неправомірною, оскільки зазначено допомогу їй було припинено в першому періоді призначення, а працевлаштувалась остання з 14.08.2015. Підлягають стягненню з відповідача надмірно виплачені кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг.

З таким висновком суду не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.10.2014 ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_2 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014.

20.10.2014 Управлінням взято на облік відповідача як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, що підтверджується довідкою за № ОСОБА_1 та № - ОСОБА_2

Рішенням від 01.11.2014 відповідачу було призначено грошову допомогу у розмірі 1326 грн. 00 грн., тобто 884 грн. 00 коп на відповідача та 442 грн. 00 коп. на її доньку на період з 20.10.2014 по 19.04.2015.

Рішенням від 06.02.2015 проведено перерахунок грошової допомоги в межах терміну призначення на періоди:

З 01.11.2014 по 19.12.2014 у сумі 1 326 грн. 00 коп., тобто 884 грн. на відповідача та 442 грн. на її доньку щомісячно;

З 20.12.2014 по 19.02.2015 у сумі 1 105 грн. 00 коп., тобто 884 грн. 00 коп. на відповідача та 221 грн. на її доньку;

З 20.02.2015 по 19.04.2015 у сумі 884 грн. 00 коп. на відповідача щомісячно.

З наступним зверненням за подовженням призначення грошової допомоги відповідач звернулася з заявою від 11.05.2015.

На підставі поданих документів, рішенням Управління від 15.06.2015 призначено грошову допомогу на період з 24.04.2015 по 23.10.2015 у розмірі 884 грн. 00 коп.

З наступним зверненням за подовженням призначення грошової допомоги відповідач зверталась до Управління із заявою від 18.08.2015 та додала довідку від 17.08.2015 № 09-159 про те, що її донька ОСОБА_2 працює в Міністерстві соціальної політики України на посаді головного спеціаліста відділу планування видатків та фінансування бюджетних установ Фінансово-економічного департаменту з 14 серпня 2015 року.

Рішенням Управління від 21.08.2015 призначено та перераховано в межах терміну призначення грошову допомогу на період з 14.08.2015 по 23.10.2015 у сумі 1 326 грн.00 коп., тобто по 884 грн. на відповідача та 442 грн. на її доньку.

Наступне звернення відповідача за подовженням призначення грошової допомоги відповідач звернулася з заявою від 26.10.2015 - 1 326 грн.00 коп., тобто по 884 грн. на відповідача та 442 грн. на її доньку.

05.01.2016 до Управління надійшов лист з Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) щодо здійснення перерахунку щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, а саме щоб опрацьовану, згідно з дорученням Мінсоцполітики справу, направити до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та разом з листом надійшла копія листа від 22.12.2015 за №6963/5/123-15 в якому зазначено, що до Мінсоцполітики надійшло звернення ОСОБА_1 .

На виконання п. 7 Порядку призначення адресної допомоги здійснено перевірку наданих документів відповідача та було встановлено, що призначати грошову допомогу у другому періоді на дочку ОСОБА_1 з моменту працевлаштування була неправомірною, оскільки зазначену допомогу їй було припинено в першому періоді призначення, а працевлаштувалась вона лише в серпні поточного року.

Рішенням Управління від 12.01.2016 було здійснено перерахунок в межах терміну призначення (з урахуванням виплаченого) про призначення грошової допомоги на період з 14.08.2015 по 23.10.2015 у сумі 884 грн. 00 коп. та на період з 26.10.2015 по 22.04.2016 у сумі884 грн. 00 коп. на відповідача.

21.01.2016 до Управління надійшов лист від Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат № 12/86-08 щодо вирішення питання про утримання переплати допомоги переміщеним особам на проживання в сумі 2 438 грн. 14 коп. за період з 14.08.2015 по 31.01.2016 з відповідача.

Відповідачу було надіслано лист №1181 від 03.02.2016 щодо повернення надміру виплачені їй кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 14.08.2015 по 23.10.2015 та з 26.10.2015 по 31.01.2016 в сумі 2 438,14 грн.

Станом на травень 2019 року відповідач отримує щомісячну адресну допомогу, проте неодноразово була повідомлена листами №100/06-5601 від 01.06.2018 та №100/6-2567 від 25.03.2019 про повернення надміру отриманих коштів, однак відповідачем добровільно кошти не повернула.

Враховуючи вищевикладене, Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації звернулося до суду із відповідним позовом.

Пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що Грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах:

для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім`ї);

для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).

Загальна сума допомоги на сім`ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім`ї та не може перевищувати 2 400 гривень.

Для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім`ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім`ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку (п. 5 Порядку).

Відповідно до п. 7 Порядку якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається (п. 3 Порядку).

Аналіз зазначеного Порядку свідчить про те, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (уповноважений представник сім`ї). Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється та грошова допомога на наступний строк не призначається.

Встановлено, що з 01.11.2014 по 19.02.2015 була здійснена виплата грошової допомоги призначену працездатній особі ОСОБА_2 на користь уповноваженого представника сім`ї ОСОБА_1 та на наступний період виплату припинено відповідно до п. 7 вищевказаного Порядку.

Разом з тим, із черговим зверненням 18.08.2015 ОСОБА_1 за подовженням призначення грошової допомоги, додала до неї довідку від 18.08.2015 №09-159 про те, що її донька ОСОБА_2 працює в Міністерстві соціальної політики України на посаді головного спеціаліста відділу планування видатків та фінансування бюджетних установ Фінансово-економічного департаменту з 14.08.2015.

З цього часу, Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації в порушення п. 3 Порядку неправомірно призначено грошову допомогу на донку відповідача за період з 14.08.2015 по 31.01.2016, оскільки зазначену допомогу було припинено в першому періоді призначення.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами Глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Статтею 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Вказана стаття містить загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд в постанові від 05 березня 2018 року у справі № 541/1153/17.

Відповідно до п. 11 Порядку уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня виникнення таких обставин.

Суми грошової допомоги, надмірно виплачені внаслідок подання недостовірних документів, неповідомлення про зміну обставин, які впливають на виплату грошової допомоги, повертаються:

уповноваженим представником сім`ї самостійно;

за згодою уповноваженого представника сім`ї у повному обсязі за рахунок наступних виплат грошової допомоги;

за рішенням уповноваженого органу за рахунок суми наступних виплат грошової допомоги в обсязі не менш як 20 відсотків щомісячної суми призначеної грошової допомоги.

У разі неможливості добровільного повернення або утримання надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються в судовому порядку.

Виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі, зокрема, виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги (п. 12 Порядку).

Колегія суддів звертає увагу, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виплата грошової допомоги на дочку відповідача у другому періоді було здійснено в результаті рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату, чи у зв`язку з недобросовісністю зі сторони набувача виплати та таких доказів не здобуто при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Крім того, зі змісту позовної заяви та відзиву на апеляційну скаргу, Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації зазначає, що така виплата була здійснена неправомірно саме позивачем.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов невірних висновків з неповним встановленням обставин справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги найшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, то враховуючи відсутність порушення відповідачем прав позивача відсутні підстави для вирішення даного питання.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних витрат про стягнення надмірно виплачених коштів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова