ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2722/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

при секретарях Козін В.Є., Івашків О.В., Пугач Д.С.

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

інші учасники справи не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сьомої київської державної нотаріальної контори, треті особи - Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_2 , про скасування постанови державного нотаріуса та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Сьомої київської державної нотаріальної контори (далі- відповідач) за вимогами якого просила зобов`язати державного нотаріуса Конончук Т.В. видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На обґрунтування своїх вимог вказала, що ОСОБА_3 був її чоловіком, після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із автомобіля «Skoda Oktavia Tour» та грошового вкладу з відповідними відсотками в ПАТ КБ «Приватбанк». 21.03.2017 вона звернулася до відповідача - Сьомої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В той же день, державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Тетяною Василівною, на підставі її заяви було заведено Спадкову справу за №142/2017. Також, державним нотаріусом на виконання вимог п.2.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України була перевірена інформація щодо заповітів померлого у Спадковому реєстрі. Згідно з інформаційною довідкою із Спадкового реєстру заповітів № 47142673 від 21.03.2017, померлий також склав заповіт на все своє майно на ОСОБА_2 (заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ієрусалимовою І.Б. 02.09.2010, реєстровий № 1092). При цьому, ОСОБА_2 , спадщину за померлим не прийняв, та на момент смерті спадкодавця за однією з ним адресою не проживав. 17.06.2017, державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В., після спливу шестимісячного строку, було видано на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказаний автомобіль. З наведеного вбачається, що вона є єдиним спадкоємцем, який вчасно звернувся у встановлений законом шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини. 23.06.2017 вона разом з представником звернулася до відповідача про видачу свідоцтва про право на спадщину на грошовий вклад, однак їй було відмовлено постановою, яку вона вважає неправомірною.

07.09.2017 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Шклянки М.П. відкрито провадження у справі.

02.10.2017 представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві надав пояснення відповідно до яких зазначив, що враховуючи, що скасування постанови нотаріуса про вчинення чи відмову у вчиненні дій є виключно прерогативою суду, вирішення справи залишив на розсуд суду.

23.10.2017 від завідуючої Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. надійшли письмові заперечення проти позову, в яких остання вказала, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відкрита спадкова справа № 142/2017. Із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина померлого ОСОБА_1 , під час перевірки в Спадковому реєстрі нею було з 'ясовано, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 склав заповіт. Із листування з приватним нотаріусом Ієрусалимовою І.Б., яка посвідчила заповіт, з`ясувалося, що ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_2 . До нотаріальної контори Денисевич І.Б. із заявою про прийняття спадщини не звертався, і відомостей про його відмову від спадщини у нотаріуса теж немає. ОСОБА_1 повідомила, що він є сином померлого, але адреса цього спадкоємця їй невідома. Щодо фактичного прийняття спадщини даною особою інформація теж відсутня. Видати всю спадщину дружині померлого і проігнорувати вказаний заповіт нотаріус не може. Тому була винесена постанова про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вважала вказану постанову законною і абсолютно логічною.

11.01.2018 ухвалою суду було витребувано спадкову справу № 142/2017, заведену після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03.06.2018 від позивача надійшли письмові пояснення, в яких остання не погодилася із письмовими запереченнями відповідача.

Ухвалою суду від 03.04.2018 до участі в розгляді справи в якості третьої особи було залучено ОСОБА_2

05.07.2018 вказану справу у зв`язку з закінченням повноважень судді Шклянки М.П. передано до провадження судді Мицик Ю.С. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 09.07.2018 було прийнято вказану справу до провадження та призначено підготовче судове засідання.

20.12.2018 відповідач надіслала заяву про зміну предмету позову та просила визнати дії державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної гори Конончук Тетяни Василівни - незаконними; скасувати постанову державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.06.2017 за № 1906/02-31; зобов`язати Сьому київську державну нотаріальну контору вчинити нотаріальну дію та видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку грошового вкладу з відповідними відсотками, що знаходиться в ПАТ КБ «ПриватБанк» на депозитному рахунку № НОМЕР_1 (3300,60 EUR), який належав її чоловіку ОСОБА_3 , що стверджується довідкою виданою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 30.03.2017 № 20.1.0.0.0/7-20170322/721.

23.01.2019 від представника третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшли письмові пояснення на заяву про уточнення вимог. Так, третя особа вважає, що дії державного нотаріуса були вчинені відповідно до норм чинного законодавства, а позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

19.12.2018 третьою особою ОСОБА_2 було подано заяву про зупинення провадження у вказаній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 753/24527/18.

Ухвалою суду від 12.03.2019 було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі, закрито підготовче провадження, та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов, посилаючись на обставини, що викладені в заявах по суті справи. Крім того пояснила, що син її покійного чоловіка навіть не був на похоронах у батька. Всі витрати вона несла самостійно, з заявою про прийняття спадщини він не звертався.

Від завідуючої Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направила, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Суд, вислухавши виступ позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємством визнається перехід майна спадкодавця в разі його смерті до іншої особи - спадкоємцю у порядку передбаченому законодавством. Спадкоємець може прийняти спадщину за заповітом або за законом. У випадку, коли спадкодавець склав заповіт, - до спадщини закликаються спадкоємці за заповітом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.03.2010, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, яка наявна в матеріалах справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на автомобіль марки «Skoda Oktavia Tour», 2006 року випуску та грошовий вклад з відповідними відсотками в ПАТ КБ «Приватбанк» на депозитному рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 3300,60 EUR.

Позивач 21.03.2017 звернулася до Сьомої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

21.03.2017 державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В., на підставі заяви позивачки було заведено Спадкову справу за №142/2017.

Згідно Заповіту від 01.12.2016, ОСОБА_3 заповів своїй дружині ОСОБА_1 гаражний бокс № АДРЕСА_3 та легковий автомобіль «Skoda Oktavia Tour», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Державним нотаріусом на виконання вимог п.2.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України була перевірена інформація щодо заповітів померлого у Спадковому реєстрі та згідно з інформаційною довідкою із Спадкового реєстру заповітів № 47142673 від 21.03.2017, померлий також склав заповіт на все своє майно на ОСОБА_2 .

На запит Сьомої київської державної нотаріальної контори була надана відповідь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ієрусалимової І.Б. про те, що остання 02.09.2010 за реєстровим № 1092 посвідчила заповіт від імені ОСОБА_3 , який заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті, на що він за законом матиме право, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається зі спадкової справи ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 не звертався.

17.06.2017, державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. було видано на ім`я позивача свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказаний автомобіль.

Постановою державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. від 27.06.2017 було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на грошовий внесок, що належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про право власності від 01.07.2017, ОСОБА_1 належить Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, асаме грошового вкладу з відповідними відсотками в ПАТ КБ «Приватбанк» на депозитному рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 3300,60 EUR, який належав померлому ОСОБА_3 , що стверджується довідкою, виданою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 30.03.2017 № 20.1.0.0.0/7-20170322/721.

На іншу Ѕ частку грошового вкладу свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Частиною 1 ст. 1 Закону «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні.

Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов`язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов`язково обґрунтовуватися причини такої відмови.

Згідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, може відмовити у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених законом. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Згідно з ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Позивач не погодилася із постановою державного нотаріуса та оскаржила її до суду, посилаючись на її незаконність.

Водночас суд не може погодитися із такими доводами позивача, оскільки на час винесення такої постанови, нотаріусу було відомо, що ОСОБА_3 склав заповіт на ім`я ОСОБА_2 , а оскільки у нотаріуса не було відомостей про відмову останнього від прийняття спадщини та прийняття ним спадщини, а тому нотаріус, відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину на грошовий вклад в частині, що охоплювалося заповітом від 02.09.2010 за реєстровим № 1092, діяла в межах закону.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відтак, третя особа ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Сьомої Київської державної нотаріальної контори, третя особа: ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На час розгляду вказаної справи, сторонами та третьою особою суду не надано рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначено сттаею 16 ЦК України.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Установивши, що між спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо спадкування після смерті ОСОБА_3 , суд не може захистити право позивача в обраний нею спосіб захисту порушеного права.

Згідно з частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину визначено статтею 67 Закону України «Про нотаріат», а видача свідоцтва про право на спадщину за законом - статтею 68 Закону України «Про нотаріат».

Стаття 67 Закону України «Про нотаріат» встановлює порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, свідоцтво про право на спадщину на грошовий вклад, щодо якого вкладник зробив розпорядження банку (фінансовій установі), а також на грошовий вклад, щодо якого немає заповідального розпорядження, після смерті вкладника може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на загальних підставах.

Системний аналіз вказаних правових норм дає суду підстави дійти до висновку, що жодним законом не передбачено такий спосіб захисту порушеного права, як вимога, зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат».

З огляду на положення статей 3, 16 ЦК України, статей 67, 68 Закону України «Про нотаріат», суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача може бути звернення з позовом до ОСОБА_2 , як спадкоємця за заповітом, про визнання права власності на спадкове майно.

Водночас, суд не може самостійно визначити спосіб захисту прав позивача, оскільки відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Невірно обраний спосіб захисту порушеного права - є підставою для відмови у задоволенні позову, що передбачено загальними принципами захисту цивільних прав та інтересів, визначених ст. 16 ЦК України, тому враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд покладає судові витрати на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 77- 79, 80, 81, 89, 102, 110, 141, 258, 259, 263- 265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Сьомої київської державної нотаріальної контори, треті особи - Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_2 , про скасування постанови державного нотаріуса та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Сьома київська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: м. Київ, вул. А.Ахматової, 7/15.

Третя особа: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, місцезнаходження: м. Київ, пров. Музейний, 2-Д

Третя особа: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: Ю.С. Мицик