Ухвала

27 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 640/9157/19

провадження № 61-22836ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є.В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: Харківська міська рада, КП «Жилкомсервіс» про знесення самочинно встановленої перегородки та дверей, та приведення допоміжних приміщень багатоквартирного будинку у первинний стан,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: Харківська міська рада, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», в якому просили усунути перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження спільними місцями користування (коридором), зобов`язавши ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 за власний рахунок привести приміщення загального користування (коридор) біля квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 до попереднього стану згідно з технічною документацією на будинок шляхом демонтажу самочинно збудованого тамбуру та металевих дверей, тобто відновити становище, що існувало до порушення прав; у разі відмови - стягнути солідарно з відповідачів 1 840,00 грн. вартості демонтажу відповідно до локального кошторису фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задоволено, зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права користування та розпорядження спільними місцями користування (коридором) шляхом демонтажу за власний рахунок самочинно збудованого тамбуру та металевих дверей біля квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 .

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що через відсутність погодженої в установленому законом порядку проектної документації на проведення реконструкції тамбуру та дозволу на її здійснення, з метою усунення перешкод у здійсненні іншими співвласниками права користування спільними місцями цього багатоповерхового будинку, цегляна перегородка з металевими дверями в тамбурі підлягає демонтажу.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верхового Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині зобов`язання його усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права користування та розпорядження спільними місцями користування (коридором) шляхом демонтажу за власний рахунок самочинно збудованого тамбуру та металевих дверей біля квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

У відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити з таких підстав.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

У відповідності до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у даній справі є немайнові вимоги про знесення самочинно встановленої перегородки та дверей, приведення допоміжних приміщень багатоквартирного будинку у первинний стан.

Суд визнає дану справу справою незначної складності та такою, що не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

При цьому касаційна скарга не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: Харківська міська рада, КП «Жилкомсервіс» про знесення самочинно встановленої перегородки та дверей, та приведення допоміжних приміщень багатоквартирного будинку у первинний стан.

Додані до скарги матеріали повернути заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров