Номер провадження 2/754/6539/19
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Гергель В.А.

за участі: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , 3-тя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньої транспортної пригодою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_4 , 3-тя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньої транспортної пригодою.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

06 жовтня 2018 року ОСОБА_4 о 12 годині 17 хвилин на вул. Лісківській та вул. Бальзака в м. Києві, керуючи автомобілем марки «Daewoo Matiz» д.н.з. НОМЕР_1 , при повороті праворуч не зайняла відповідне праве положення, внаслідок чого здійснила зіткнення з її автомобілем «Hundai Santa fe» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в крайній правій полосі в попутному напрямку прямо, що призвело до юго пошкодження її автомобіля.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Пошкоджений автомобіль було евакуатором транспортовано на ТОВ «Автоберег» за адресою м . Київ, вул. Бальзака, 7, за що сплачено 1000 грн.

Вказує, що винуватиця в пошкодженні автомобіля ОСОБА_4 надати кошти на ремонт автомобіля чи приймати участь в його ремонті (зокрема шляхом придбання запчастин) відмовилася. В перемовинах вона та її чоловік відмовилися сплачувати завдану шкоду, та навіть ображали. Крім того, в подальшому відшкодувати завдану шкоду в частині, яку не покрила страхова виплата, також відмовилася.

18.10.2018 нею було укладеного Договір №70/10/18 на проведення оцінки майна (висновку експертного дослідження) КТЗ та було сплачено 1500,00 грн. 23 жовтня 2018 року на її замовлення експертом-оцінювачем ФОП ОСОБА_5 складено Звіт про визначення вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) «Hundai Santa Fe», вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 133 243,55 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням фізичного зносу і вартість матеріального збитку складає 75800,89 грн.

29 жовтня 2018 звернулася до ТДВ «Страхова компанія «Ю. Ес. Ай.» з заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки відповідач ОСОБА_4 на місці ДТП повідомила, що її цивільно-правова відповідальність застрахована у вказаній страховій компанії.

Відповідно на наданих ТОВ «Автоберег» рахунку нею, частково було сплачено кошти та розпочато ремонт автомобіля, зокрема 02.12.2018 сплачено 10000 грн. та 10000 грн. Згідно Акту виконаних робіт №37 від 28.01.2019 р. вартість ремонту склала 51537 грн. При цьому до сих пір не здійснена заміна диску, оскільки його вартість приблизно 4-5 тисячі гривень та заміні підлягатимуть тоді всі диски.

Крім того, в обґрунтування позову, Позивача зазначає, що також була завдана моральна шкода, оскільки тривалий час автомобіль в ремонті, винуватиця не сприяла ні в чому, був порушений нормальний спосіб життя, завдана шкода здоров`ю. А також щоб отримати страхове відшкодування, в подальшому доплату було докладено багато часу та зусиль.

Зазначає, що зверталась до ТДВ «Страхова компанія «Ю. Ес. Ай.», однак листи залишись без розгляду та лише після спливу 2-х з половиною місяців страхова компанія надіслала повідомлення щодо виплати страхового відшкодування та 22.01.2019 року кошти надіслані на рахунок СТО в розмірі 53591,37 грн. Вказала, що страхова компанія здійснила додаткову виплату та таким чином, страховою компанією сплачено 53591,37+22209,52 =75800,89 грн. згідно висновку експерта на ремонт автомобіля та 1000 грн. понесених витрат по евакуатору.

Позивач зазначає, що однак згідно Акту виконаних робіт №37 від 28.01.2019 вартість ремонту автомобіля та запчастин становить 93515,37 грн. Різниця складає 93515,37-75800,89 = 17 714,48 грн. Та також вважає, що не сплачено 1500 грн. понесених витрат по оплаті за здійснення Звіту про оцінку вартості завданого збитку та не сплачено понесені витрати в розмірі 15000 грн. на адвоката, витрат на зальну суму 3917,39 грн., на ліки, оскільки вона та діти хворіли неодноразово по причині відсутності автомобіля та моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 20 000 грн.

Тому Позивач просить стягнути заподіяну винними діями Відповідача в ДТП шкоду, завданій неповнолітній її дитині, ІНФОРМАЦІЯ_1 , шкоду, заподіяну тим, що чоловік і дитина в даній ДТП отримали шок, пережили стрес, нервувались, а також моральну шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля, через що вона вимушена витрачати час на відновлення автомобіля і на захист своїх порушених прав, відволікалася від роботи, вимушена була пересуватись міським транспортом, змінився її звичний спосіб життя; чоловік позивача також зазнав моральних страждань і переживань за неї і дитину, вона відчуває головний біль внаслідок ситуації з ДТП та ремонтом автомобіля.

Зазначає, що своїми діями відповідач не тільки спричинив пошкодження автомобіля, але завдав їй багато побутових незручностей, було порушено нормальний спосіб життя та членів її родини, в неї погіршився стан здоров`я, тривалий час боліла та болить голова. Вимушена звертатись до лікаря. Із-за тривалого відсутності автомобіля зазнала багато не зручностей по причині необхідності возити дітей на гуртки та басейн, встигати це все зробити після закінчення уроків, необхідності їх погодувати та на громадському транспорті добиратися.

Тому, вона завжди перебувала на нервах, крім того і зараз також страждає, безпідставна відмова Відповідача сприяти в ремонті автомобіля, а також виплатити різницю між понесеними затратами на ремонт автомобіля та сплаченим страховим відшкодуванням її гнітить.

Вважає, що такими діями їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 20 000 грн.

Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 53780,15 грн. за шкоду заподіяну ДТП, яка вчинена Відповідачем та судові витрати, в тому числі по сплаті правничої допомоги, а також сплачений судовий збір.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.

Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року прийнято справу до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, призначено судове засідання.

14 серпня 2019 року Відповідач, скориставшись своїм процесуальним правом в порядку статті 178 Цивільного процесуального кодексу України подала Відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог, мотивуючи тим, що нею застраховано свою відповідальність в межах 100 000,00 грн., тому сума 17714,48 грн., недоплачена Позивачу в результаті ДТП, покривається лімітом страхового відшкодування, яка повинна бути покладена на страхову компанію, яка взяла на себе зобов`язання по відшкодуванню шкоди,завданої Позивачу. Стосовно моральної шкоди Відповідач зазначила, що не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння моральної шкоди та розмір її компенсації в сумі 20000 грн.

28 вересня 2019 року Позивач, в порядку статті 179 Цивільного процесуального кодексу України подала Відповідь на Відзив, в якому наголосила, що виплата страховиком відшкодування у меншому розмірі за ліміт відповідальності не позбавляє права потерпілої особи звернутися до суду із позовом про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. З огляду на вину відповідача, обставини справи та характеру тривалості моральних страждань, погіршення стану здоров`я внаслідок ДТП, вважає, що є всі підстави стягнути з Відповідача витрати на ліки в розмірі 3917,39 та моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Суд, вислухавши Вступне слово сторін, повно та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, 06.10.2018 року о 12 годині 17 хвилин на перехресті вул. Лісківської та вул. Бальзака в м. Києві водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 , при повороті праворуч не зайняла відповідне крайнє праве положення, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Hyundai Sаnta Fe», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в крайній правій полосі в попутному напрямку прямо, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року визнано ОСОБА_4 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.). Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави в розмірі 352 грн. 40 коп.

Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні ДТП.

Отже, з огляду на викладене вина відповідача ОСОБА_4 у скоєній дорожньо транспортній пригоді є доведеною.

Згідно Полісу №АМ/5008622 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30.08.2019 року, - цивільно-правова відповідальності власника наземного транспортного засобу Daewoo Matiz, державний номерний знак НОМЕР_1 , страхувальник ОСОБА_6 , на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай»» Строк дії з 30.08.2018 року до 29.08.2019 року.

У відповідності до Звіту №70/10/18 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) від 23.10.2018 року, об`єкт оцінки - колісний транспортний засіб Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_2 :

-ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження (з врахуванням ПДВ 20 %) - 496035,85 грн.;

-вартість відновлювального ремонту КТЗ (з врахуванням ПДВ 20%) - 133243,55 грн.;

-вартість відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням фізичного зносу та ВТВ - 75800,89 грн.;

-вартість матеріального збитку - 75800,89 грн.

Згідно страхового акту №18.59.5 від 15.01.2019 року, ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» здійснив перерахування суми страхового відшкодування в розмірі 53591,37 грн. на рахунок СТО Позивача - ТОВ «АВТОБЕРЕГ»

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» здійснив також виплату страхового відшкодування в розмірі 22209,59 грн. в якості страхового відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП ТЗ та 1000,00 грн. за послуги евакуатора.

Таким чином, судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», відшкодував шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталося 06.10.2018 року на загальну суму 75800,96 грн. та 1000 грн. за послуги евакуатора.

Згідно рахунку на оплату №4543 від 07.11.2018 року, складеного ТОВ «АВТОБЕРЕГ», вартість ремонту автомобіля Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 92925,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

За змістом ст.ст. 9, 22-28, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

При цьому в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Саме такий правовий висновок навів Верховний Суд України у своїй постанові від 31 травня 2017 року у справі №6-2969цс16.

У відповідності до Звіту №70/10/18 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) від 23.10.2018 року, об`єкт оцінки - колісний транспортний засіб Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_2 : вартість матеріального збитку складає 75800,89 грн.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», відшкодував ОСОБА_3 шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталося 06.10.2018 року на загальну суму 75800,96 грн. та 1000 грн. за послуги евакуатора.

Таким чином, судом встановлено, що позивач отримав страхове відшкодування на підставі поданої заяви в розмірі 75800,96 грн., а отже ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» в передбаченому законом порядку здійснив виплату страхового відшкодування, тобто належним чином виконав свої зобов`язання відповідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідач не заперечував своєї вини у ДТП, крім того вина підтверджена постановою Деснянського районного суду м. Києва суду від 12.10.2018 року, а отже у відповідності до ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

В даній справі позивач звернувся до страховика, обравши спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги до страхової компанії, і одержав страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страхової компанії та в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану йому шкоду ще до подачі позову до суду.

Оскільки такий розмір відшкодування повністю покриває заподіяну йому шкоду підстав для її одночасного стягнення із особи, яка її заподіяла - відповідача ОСОБА_4 з огляду на викладене вище судом не встановлено.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п.п.3,9 постанови від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

В зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, належного позивачу, що є наслідком вчинення адміністративного правопорушення відповідачем, позивач зазнала душевних страждань та переживань, тому заподіяння з вини відповідача моральної шкоди, на думку суду, повністю знайшло своє підтвердження під час судового розгляду справи.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивач не довів суду наявності моральної шкоди в заявленому обсязі, так як будь-які докази спричинення відповідачем моральної шкоди в заявленому розмірі у справі відсутні.

За таких обставин, відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість страждань позивача, стан її здоров`я, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, а також, враховуючи майновий стан відповідача, вважає за необхідне визначити розмір компенсації моральної шкоди у сумі 5000 грн.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідност.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність частково задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , 3-тя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньої транспортної пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 26 грудня 2019 року..

Суддя