Справа № 466/4918/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючої судді Зими І.Є.

при секретарі Назаркевич Ю.В.

представника відповідача Тимощук ОСОБА_1 А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку загального провадження, цивільну справу за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно,-

в с т а н о в и в :

23.06.2019 р. позивач, ПАТ «Універсал Банк» , звернулось до суду з позовом до відповідачів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були поручителями за договором позики, зі згоди представника позивача, вказані особи були виключені з числа відповідачів. Позивачеві було надано термін для уточнення позовних вимог , проте таким правом сторона не скористалася.

Остаточно позивач просить суд ухвалити рішення, яким звернути стягнення на заставлене майно квартиру АДРЕСА_1 , що належить відповідачам на праві приватної власності, шляхом продажу предмету іпотеки на електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11-1/617к-06 від 02.11.2006 р., укладеного між банком та ОСОБА_2 у сумі 37 628,16 дол. США та стягнути з відповідачів судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 02.11.2006р. між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено вищевказаний кредитний договір № 11-1/617к-06 на загальну суму 16000,00 доларів США з терміном повернення кредиту до 01.11.2011 року та процентною ставкою 13% річних.

До вказаного договору, між сторонами укладались додаткові договори та угоди, якими вносились зміни до основного договору, в частині умов та розміру кредитування.

Однак відповідач ОСОБА_2 належним чином не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих по ньому процентах, чим порушив прийняті на себе договірні зобов`язання. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору, утворилась заборгованість, яка станом на 28.05.2012р. складає 37 628,16 дол. США та включає в себе суму дострокового стягнення кредиту - 27 403,19 дол. США, відсотки - 9 936,77 дол. США та підвищені відсотки/пеня - 288,20 дол. США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між ВАТ «Банк Універсальний», ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 і ОСОБА_5 02.11.2006р. було укладено договір іпотеки, за яким банку в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1 , яка належить вказаним особам на праві приватної власності.

В зв`язку з наведеним, ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу на електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», та Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, для задоволення вимог, що виникли з Кредитними договорами в повному обсязі.

Провадження у справі відкрито 26 червня 2018, призначено підготовче судове засідання.

24.01.2019р. представник відповідачів ОСОБА_6 подав відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечив вимоги ПАТ «Універсал Банк». Свою позицію мотивує тим, що банком до позовної заяви не долучено жодної квитанції про видачу кредитних коштів, а наданий розрахунок заборгованості є упередженим та необґрунтованим, оскільки не містить базових показників розрахунку. Окрім того, вважає, що позивачем пропущено встановлений законом трьохрічних термін позовної давності звернення до суду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду. В розпорядження суду поступило клопотання представника про розгляд справи у його відсутності. Просить задовольнити первинно заявлені вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов заперечила, зіславшись на обставини та факти, викладені у відзиві на позов. Просила у задоволенні такого відмовити за безпідставністю та застосувати строк позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяви про розгляд справи без їх участі, в задоволенні позову просять відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 02.11.2006р. між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 11-1/617к-06 на суму 16000,00 доларів США з терміном повернення кредиту до 01.11.2011 року та процентною ставкою 13% річних.

Додатковим договором № 2 від 02.11.2006р., укладеного між цими ж сторонами, було змінено суму кредиту на 49 000 доларів США, термін кредиту 240 місяців, дата погашення 01.11.2026р., а відсоткова ставка встановлена в розмірі 11,95 % річних.

23.06.2009р. між сторонами укладено додаткові угоди № 2 , № 2 та № 3 до основного договору № 11-1/617к-06, якими уточнено порядок погашення грошових зобов`язань позичальника перед банком та змінено проценту ставку.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 11-1/617к-06, між ВАТ «Банк Універсальний», ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 02.11.2006р. було укладено договір іпотеки.

Згідно п. 1.1. даного договору, Іпотекодавець забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають за Кредитним договором № 11-1/617к-06 від 02.11.2006 року. Так, іпотекодавці, що є майновими поручителями, передають Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , що складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 18,6 кв.м та кухні, загальна площа квартири 41,1 кв.м. Вказана квартира належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності , тобто частки кожного із співвласників не виділені.

Так, згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Банк у позові зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору, станом на 28.05.2012р. у нього утворилась заборгованість в сумі 37 628,16 доларів США, яка складається із 27 403,19 доларів США суми простроченої заборгованості, 9 936,77 доларів США відсотків та 288,20 доларів США підвищених відсотків/пені. На підтвердження цього, до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості по кредитному договору № 11-1/617к-06 від 02.11.2006р.

Як зазначалось вище, в процесі розгляду справи, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що були поручителями за договором позики, померли. Зі згоди представника позивача, вказані особи були виключені з числа відповідачів.

Згідно зі ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до ст.1 закону «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Відповідно до ч.5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ст. 23 Закону України "Про іпотеку" в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

За положеннями ч. 2 і 3 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

В даному випадку, позивачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження того, хто прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також будь-яких документів, які б підтверджували право власності на квартиру, що знаходиться в іпотеці банку.

А відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В процесі розгляду справи, ухвалою суду від 09 квітня 2019 року витребувано від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Величко Н.Я. копію спадкової справи, заведеної по смерті ОСОБА_4 , щодо кола осіб, які звернулись із заявою про отримання спадщини та осіб, яким видано свідоцтво про право на спадщину на частку в квартирі АДРЕСА_1 , а також інформацію про зміст вимог кредиторів до спадкоємця, якщо такі надходили. Також витребувано від приватного нотаріуса Клімової А.В. копію матеріалів спадкової справи, заведеної по смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з аналогічних питань.

Згідно отриманої відповіді приватного нотаріуса Клімової А.В. від 22.04.2019р., по смерті ОСОБА_5 , свідоцтво про право на спадщину у вищевказаній квартирі не видавалось. Вимоги кредиторів до спадкоємців не надходили.

Із копії заяви ОСОБА_7 від 23.02.2018р. вбачається, що він відмовився від прийняття спадщини по смерті матері ОСОБА_5 .

Із відповіді приватного нотаріуса Величко Н.Я. від 10.05.2019р. вбачається, що 12.12.2015р. по смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу, на підставі заяви дружини ОСОБА_5 . Однак , квартира АДРЕСА_1 до спадкового майна не входить. Інформація про вимоги кредиторів відсутня.

Жодних інших доказів на підтвердження своїх вимог, що стосується звернення стягнення на предмет іпотеки, позивачем суду не надано, незважаючи на те, що судом неодноразово відкладався розгляд справи для уточнень позовних вимог.

Крім того, банком до позовної заяви не долучено жодної квитанції про видачу кредитних коштів, а також первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, яким чином відбувались погашення по кредиту та іншим платежам.

Сам розрахунок заборгованості за кредитним договором 11-1/617к-06 від 02.11.2006р, в силу ст. 77-80 ЦПК України, не може бути належним та допустимим доказом.

Так, документами, що підтверджують наявність чи відсутність заборгованості та встановлюють її розмір являються виключно документи первинної бухгалтерської документації. оформлені відповідно до норм ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та Фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи фіксують факт здійснення господарської операції, складаються під час здійснення такої, і фактично являються правовою підставою для бухгалтерського обліку цієї операції.

У згаданому розрахунку не зазначено бази нарахування відсотків, а саме відповідно до умов Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору нарахування відсотків відбувається щоденно за методом нарахування процентів «факт/360». Проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості, виходячи з фактичної кількості днів в місяці й 360 днів в році. В розрахунку заборгованості відсутня колонка фактичний залишок заборгованості, на який мають нараховуватись відсотки.

Як вбачається із заявки на переказ готівки № Ю17В19 від 14.10.2008р. та N2880021 від 14.10.2008р., позичальником на погашення кредитної заборгованості сплачено відповідно 1000,00 доларів США та 103 долари США, однак погашень за цю дату у вищевказаному розрахунку заборгованості не вказано.

Також, відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 10.06.2009р., позичальником погашено тіло кредиту на суму 19916,67 гривень, заборгованість по тілу кредиту становить 29083,33 долари США. Однак даний факт не відповідає дійсності, оскільки на момент укладення Додаткової угоди № 3 від 23.06.2009р., заборгованість по кредиту уже становила 28 008,31 долари США.

Отже, вказаним розрахунком не враховані погашення по кредиту на суму 1075,02 доларів США.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не представив належних та допустимих доказів в обґрунтування існування заявленої заборгованості.

Сума відсотків, яку позивач просить стягнути з відповідачів за користування кредитними коштами, за період з 01.11.2008р. по 28.05.2012р., на думку суду також є необґрунтованою, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (ч.3 ст. 1048 ЦК України).

Згідно умов № 11-1/617к-06 від 02.11.2006р , сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відтак, у межах строку кредитування, а саме до 01.11.2026 року, відповідач повинен був повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними щомісячними платежами. Проте, згідно п.10.4 кредитного договору, сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення в позичальника простроченої заборгованості по погашенню кредиту та/або по сплаті процентів за користування ним, чи інших платежів строком більше 10 календарних днів, Банк надсилає позичальнику повідомлення, в якому зазначається сума прострочки та термін сплати. У випадку невиконання Позичальником вимоги Банку в термін встановлений в повідомленні, дата погашення кредиту, вважається такою, що настала на наступний день після зазначеної в повідомленні.

Як вбачається із вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 та майнових поручителів від 13.07.2010р., банк вимагає дострокового погашення заборгованості за кредитним договором протягом тридцяти днів.

Виходячи з вищенаведеного строк погашення всієї суми кредиту настав 13.08.2010р. року. Тому, на думку суду, вимога про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 13.08.2010 року по 28.05.2012 року є безпідставною.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду в від 28.03.2018р. в справі № 444/9519/12.

Окрім того, суд вважає, що позивачем пропущено встановлений Законом термін позовної давності звернення до суду з даним позовом.

Статтями 256, 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Аналогічна правовий висновок міститься в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13).

Відтак, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів, Банк повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Як зазначалось вище, Банк надіслав вимогу до позичальника та майнових поручителів від 13.07.2010 року вбачається, в якій вимагає дострокового погашення заборгованості за кредитом протягом тридцяти днів.

Виходячи з наведеного, строк погашення всієї суми кредиту настав 13.08.2010 року. А тому, Банк мав право звернутись до суду із вимогою про звернення стягнення на заставне майно протягом трьох років, а саме до 13.08.2013р.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові.

Враховуючи наведене, те що твердження позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема не надано інформації щодо спадкоємців квартири яка знаходиться в іпотеці, не надано пояснень щодо розрахунку заборгованості і відсотках по кредиту, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10,11, 57,60,88,169,209,214,215 , 224-226 ЦПК України, ст.ст. 11, 212, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, суд ,-

у х в а л и в :

В задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки на електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11-1/617к-06 від 02.11.2006 р., укладеного між банком та ОСОБА_2 у сумі 37 628,16 дол. США - відмовити за безпідставністю.

Позивач: Публічне Акціонерне товариство «Універсал Банк», 04114, м. Київ вул. Автозаводська, 54/19, .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач : ОСОБА_3 , проживає: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного його тексту, безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 грудня 2019 року.

Суддя І. Є. Зима