Справа № 219/1120/19
Провадження № 2-з/219/3/2019
У Х В А Л А

про забезпечення позову

15 лютого 2019 року суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Медінцева Н.М., розглянула заяву позивача ОСОБА_1 товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛЮС» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛЮС» до ОСОБА_2, третя особа на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з додатковою відповідальністю «Красносільське» про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат,

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання якої: 84557, Донецька область, Бахмутський район, с. Іванівське, вул. Свободи, 31) на розрахунковий рахунок СТОВ «Ілюс» (, 84509, Донецька область, Бахмутський район, с-ще Хромове, вул. Вільямса, буд. 1 А) 3 % річних в розмірі 475511,39 грн., інфляційні витрати в розмірі 2297356,97 грн., та витрати по сплаті судового збору.

По справі в порядку частини 6 статті 187 ЦПК України направлено запит щодо місця реєстрації відповідача.

Одночасно з подачею позову позивач 14 лютого 2019 року звернувся до суду з заявою, в якій просить: накласти арешт на належні ОСОБА_2 на праві власності: квартиру, площею 45,50 кв.м., реєстраційний номер майна: 3946289кв.м., яка знаходиться за адресою: Донецька обл., Бахмутський р-н., АДРЕСА_1; житловий будинок, площею 47,5 кв.м., що перебуває за адресою: Донецька обл., Бахмутський р-н., с. Іванівське, провулок Свободи, 31; земельну ділянку із кадастровим номером :01:047:0040, площею 2,00 гектари, яка знаходиться на території Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області та інше рухоме та нерухоме майно, достатнього за вартістю для задоволення позову в сумі боргу 2 772 868,36 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, проаналізувавши матеріали заяви, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу стягнення з ОСОБА_2 (місце проживання якої: 84557, Донецька область, Бахмутський район, с. Іванівське, вул. Свободи, 31) на розрахунковий рахунок СТОВ «Ілюс» (, 84509, Донецька область, Бахмутський район, с-ще Хромове, вул. Вільямса, буд. 1 А) 3 % річних в розмірі 475511,39 грн., інфляційні витрати в розмірі 2297356,97 грн., та витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно може зникнути, зменшитись, погіршитись або може бути відчуженим.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

З урахуванням вищевикладеного, перевіривши матеріали справи і заяву про забезпечення позову та оцінивши надані докази, а також враховуючи, що заява подана з додержанням вимог статті 151 ЦПК України, а захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту є видом забезпечення позову, передбаченими ст. 150 ЦПК України і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи, з урахуванням чого суд вважає можливим заяву про забезпечення позову задовольнити частково та накласти арешт на належні ОСОБА_2 на праві власності: квартиру, площею 45,50 кв.м., реєстраційний номер майна: 3946289кв.м., яка знаходиться за адресою: Донецька обл., Бахмутський р-н., АДРЕСА_1; земельну ділянку із кадастровим номером :01:047:0040, площею 2,00 гектари, яка знаходиться на території Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області та інше рухоме та нерухоме майно, достатнього за вартістю предявленої суми позову, а саме 2 772 868,36 грн.

Що стосується вимоги про накладення арешту на житловий будинок, площею 47,5 кв.м., що перебуває за адресою: Донецька обл., Бахмутський р-н., с. Іванівське, провулок Свободи, 31, то в цій частині слід відмовити, оскільки позивач не надав суду жодних доказів підтверджуючих той факт, що він дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 76, 77, 81, 84, 149-154, 157, 353 ЦПК України суддя,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛЮС» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛЮС» до ОСОБА_2, третя особа на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з додатковою відповідальністю «Красносільське» про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат задовольнити частково.

Вжити по справі за позовом ОСОБА_1 товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛЮС» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛЮС» до ОСОБА_2, третя особа на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з додатковою відповідальністю «Красносільське» про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат - заходи забезпечення позову.

Накласти арешт на належні ОСОБА_2 на праві власності: квартиру, площею 45,50 кв.м., реєстраційний номер майна: 3946289кв.м., яка знаходиться за адресою: Донецька обл., Бахмутський р-н., АДРЕСА_1; земельну ділянку із кадастровим номером :01:047:0040, площею 2,00 гектари, яка знаходиться на території Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області та інше рухоме та нерухоме майно, достатнього за вартістю предявленої суми позову, а саме 2 772 868,36 грн.

В іншій частині заяви відмовити.

Направити ухвалу про забезпечення до відповідного відділу державної виконавчої служби (приватному виконавцю) для примусового виконання шляхом винесення постанови про опис та арешт майна боржника; та інших державних органів - для виконання.

Зазначити в якості стягувача при здійсненні виконання ухвали про забезпечення позову Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ІЛЮС» (, 84509, Донецька область, Бахмутський район, с-ще Хромове, вул. Вільямса, буд. 1 А).

Обовязок предявлення цієї ухвали до виконання покласти на позивача, або його представника за довіреністю (ордером).

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

Суддя Н. М.Медінцева