Дата документу 24.12.2019 Справа № 330/1566/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 330/1566/19 Головуючий у 1 інстанції Куценко О.О.
Провадження №22ц/807/3770/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 10 червня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої остання отримала кредит у розмірі 6746,14 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом.

Зазначали, що Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та Правилами, Тарифами, складають між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з неналежним виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, станом на 17 червня 2019 року має заборгованість у загальній сумі 21049,57 грн., яка складається з: 5452,18 грн. заборгованість за кредитом, 4510,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 10752,33 грн. заборгованість за пенею та комісією; 334.69 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

З огляду на вищезазначене, АТ КБ «ПриватБанк» просили суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість у розмірі 21049,57 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 10 червня 2014 року, яка складається з непогашеного тіла кредиту у розмірі 5452,18 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриваБанк» 1921 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині незадоволених вимог, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та неустойки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги банку.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що відповідач підписала анкету-заяву від 28 липня 2008 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої отримала кредитну картку з встановленим кредитним лімітом. У зв`язку із неналежним виконанням Позичальника зобов`язань по кредитному договору від 28 липня 2008 року, з метою створення сприятливих умов для цього виконання сторони уклали 10 червня 2016 року Генеральну угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

АТ КБ «ПриватБанк» посилаються на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки на наявність в матеріалах справи вищезазначеної генеральної угоди.

Згідно з п. 2.1 Генеральної угоди, Банк надав Позичальнику строковий кредит у розмірі 6746,16 грн. строком на 24 місяці, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку, в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 2.2. Угоди, сторони передбачили підстави сплати позичальником Банку штрафу у розмірі 1010,79 грн. Пунктом 2.8 Угоди, передбачено зобов`язання позичальника сплатити Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожен день прострочки.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 22 листопада 2019 року (а.с. 72-73), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».

Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положеннями частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п. 1.7 копії статуту АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 64-66).

Так, з матеріалів справи вбачається, що 28 липня 2008 року ОСОБА_1 підписала заяву ПАТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну картку (а.с. 6).

З заяви також вбачається, що ОСОБА_1 28 липня 2008 року отримала кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 , з кредитним лімітом у сумі 2000 грн. Базова відсоткова ставка по кредиту встановлена 1,5 % в місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1%.

10 червня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладена Генеральна угода з метою здійснення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, який укладений між нею та банком 28 липня 2008 року (а.с. 7).

За умовами вказаної Генеральної угоди сторони погодили, що розмір кредитної заборгованості становить 6746,16 грн. та наданий у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 24 місяці.

Пунктом 2.1. Також погоджено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: з «1» по «25» число кожного місяця Позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 337,58 грн. для погашення заборгованості по Кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат відповідно до Умов та правил.

Сторони погодили також, що дата останнього погашення заборгованості - не пізніше 30 червня 2016 року.

У пункті 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що заборгованість за кредитом, починаючи з 32го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1010,79 грн.

З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку вбачається, що станом на 17 червня 2019 року ОСОБА_1 нарахована заборгованість у розмірі 21049,57 грн., яка складається з: 5452,18 грн. заборгованість за кредитом, 4510,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 10752,33 грн. заборгованість за пенею та комісією; 334.69 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди (а.с. 5).

До кредитного договору банк додав витяг Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року а.с. 8-31).

Задовольняючи вимоги банку лише в частині стягнення тіла кредиту (5452,18 грн.) та відмовляючи у стягненні процентів та неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що банк не надав підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу та узгоджені сторонами умови кредитування (проценти, неустойка), а надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма та бути складовою Кредитного договору.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені у комісії.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.

Оскільки відсутні достатні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору (у формі сплати процентів, комісії), а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, банк має можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту, що відповідає вимогам частини 2 статті 530 ЦК.

Такий правовий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Проте висновок суду про відсутність доказів узгодження сторонами ціни договору в формі сплати процентів та умов відповідальності, зокрема штрафу, суперечить матеріалам справи та встановленим обставинам.

Розмір та порядок сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1,5 % на місяць на залишок заборгованості, як зазначено вище, передбачено пунктом 2.1 Генеральної угоди (а.с.7).

Умови та розмір нарахування штрафу також передбачено пунктом 2.2. тієї ж Генеральної угоди.

Генеральна угода підписана особисто ОСОБА_1 , а тому ці умови кредитування вважаються узгодженими сторонами та мають виконуватись позичальником належним чином.

Разом з тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування, а права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року № 14-318цс18.

Умов, за яких строк дії кредитування може бути продовжено, Генеральна угода не містить.

Отже, банк набув право на отримання процентів в межах строку дії Генеральної угоди, тобто за період з 10 червня 2013 року по 30 червня 2016 року, що за розрахунком позивача складає 1642,53 грн. (а.с.5, зворот).

Нарахований розмір штрафу 334,69 грн. не суперечить розміру, визначеному пунктом 2.2 Генеральної угоди, а тому вимоги банку в цій частині суд вважає обґрунтованими.

Разом з тим, Генеральна угода не передбачає умов нарахування та розміру пені за порушення кредитних зобов`язань, а доказів узгодження цих умов відповідальності за Умовами та правилами, посилання на які містять умови угоди, банк не надав.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності достатніх підстав для стягнення пені, які викладені в мотивувальній частині судового рішення, відповідають правовій позиції, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Не передбачена Генеральною угодою і сплата позичальником комісії.

Отже, колегією суддів не встановлено достатніх підстав для задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 10752,33 грн. пені та комісії.

Висновки суду щодо розміру тіла кредиту (5452,18 грн.) сторони не оскаржують.

Заперечень щодо розрахунку процентів та штрафу суду не надходило.

Заяв про застосування позовної давності відповідач ОСОБА_1 суду першої інстанції не подавала.

Отже, стягненню з ОСОБА_1 на користь банку підлягає тіло кредиту (5452,18 грн.), проценти за період з 10 червня 2014 року по 30 червня 2016 року в розмірі 1642,53 грн. та 334,69 грн. штрафу, а всього 1977,22 грн., що відповідає вимогам статей 1048,1054 та 549 ЦК.

Оскільки суд першої інстанції помилково визначив обсяг відповідальності ОСОБА_1 , стягнувши з неї лише заборгованість за тілом кредиту, судове рішення підлягає зміні в частині розміру стягнення.

Згідно з пунктом 13 статті 141 ЦПК зміні підлягає і розмір стягнутих з відповідача судових витрат, понесених позивачем при подачі позову. Цей розмір визначається пропорційно задоволеним вимогам (678,01 грн.).

За таким же правилом підлягають розподілу і судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи апеляційним судом (270,66 грн.).

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року у цій справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків, штрафу та судових витрат скасувати, прийняти в цій частині нову постанову, за якою:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків та штрафу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відсотки в сумі 1642 (одна тисяча шістсот сорок дві) гривні 53 копійок, та 334 (триста тридцять чотири) гривні 69 копійок штрафу, а всього 1977 (одна тисяча сімсот сімдесят сім) гривень 22 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати у сумі 948 (дев`ятсот сорок вісім) гривень 67 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: