КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 760/7793/16
Головуючий у суді І інстанції - Кушнір С.І.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/338/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами позивача у справі ОСОБА_2, представника позивача у справі - адвоката Костенка Вадима Павловича, відповідача у справі - Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу, третьої особи - Міністерства аграрної політики та продовольства України на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу, третя особа - Міністерство аграрної політики та продовольства України про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, який мотивував тим, що із червня 2002 року позивач працював на посаді директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу. Починаючи з серпня 2007 року на підставі контракту від 27 серпня 2007 року, реєстраційний номер 4216, погодженого з Кабінетом міністрів України від 03 серпня 2007 року № 33573/1/1-07, переукладеного між позивачем і Міністром аграрної політики та продовольства України, та наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27 серпня 2007 року № 183-п «Про призначення ОСОБА_2.» продовжив працювати на посаді директора.

Позивач посилається на той факт, що наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12 травня 2010 року № 96-п «Про звільнення ОСОБА_2.», підписаним міністром ОСОБА_5, вказаний вище контракт розірвано і його звільнено з посади на підставі пункту 8 ст. 36 КЗпП України - за невиконання умов контракту, а саме підпункту «л» пункту 26 (невиконання наказів міністра). Згідно з даними трудової книжки його звільнення ніби то відбулося 13 травня 2010 року (запис № 23). Однак, ні у день видання наказу (12 травня 2010 року), ні у день звільнення (13 травня 2010 року) він не працював, тобто його не було на роботі, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2011 року.

Позивач наголошує, що його не було ознайомлено ні з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України№167-п «Про поновлення ОСОБА_2.», ні з наказом №171-п від 27 серпня 2012 року «Про звільнення ОСОБА_2.», відповідно до якого останнього було звільнено з посади директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу 27 серпня 2012 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії контракту від 27 серпня 2007 року №4216.

Також зазначається, що трудову книжку позивачу було видано 26 січня 2016 року на вимогу адвоката позивача - Кушніренка М.В. і тому, у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки, позивач вважає, що має право на нарахування та виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, за період з 13 травня 2010 року по 26 січня 2016 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив стягнути з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу на його користь заробітну плату (середню заробітну плату) у розмірі 812 639, 40 грн., за весь час вимушеного прогулу, з 13 травня 2010 року по 26 січня 2016 року у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки з 28 серпня 2012 року по 20 квітня 2015 року в сумі 383266,1 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у стягненні середньої заробітної плати за наступні періоди: з 13 травня 2010 року по 05 липня 2011 року, з 06 липня 2011 року по 27 серпня 2012 року, з 21 квітня 2015 року по 26 січня 2016 року, не зазначивши мотивів відмови у задоволенні позову за вказаний період.

Апелянт наголошує, що при ухваленні рішення судом першої інстанції, до уваги були взяти недопустимі та недостовірні докази, що в подальшому вплинуло на ухвалення оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просив скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення на його користь середньої заробітної плати у розмірі 176 360, 04 грн. за період з 13 травня 2010 року по 05 липня 2011 року; стягнути 165 985, 92 грн. - за період 06 липня 2011 року по 27 серпня 2012 року; 383 266, 10 грн. - за період 28 серпня 2012 року по 20 квітня 2015 року; 83 279, 61 грн. - за період з 21 квітня 2015 року по 26 січня 2016 року, загальною сумою 808 891, 67 грн. Виключити із мотивувальної частини судового рішення посилання на недопустимі та недостовірні докази, а саме: «23 серпня 2012 року складено Акт про відмову ознайомитися з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 серпня 2012 року №167-п «Про поновлення ОСОБА_2.».

На адресу суду надійшла апеляційна скарга від представника позивача у справі - адвоката Костенка В.П. на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення на його користь середньої заробітної плати у розмірі 176 360, 04 грн. за період з 13 травня 2010 року по 05 липня 2011 року; стягнути 165 985, 92 грн. - за період 06 липня 2011 року по 27 серпня 2012 року; 383 266, 10 грн. - за період 28 серпня 2012 року по 20 квітня 2015 року; 83 279, 61 грн. - за період з 21 квітня 2015 року по 26 січня 2016 року, загальною сумою 808 891, 67 грн.

Також на адресу суду надійшла апеляційна скаргу від Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу на оскаржуване рішення, відповідно до якої зазначає, що суд встановивши, що правовідносини сторін регулюються Кодексом законів про працю, проте не зазначив конкретну норму права, яка регулює саме оплату праці позивача і що саме відповідач порушив цю норму, тобто не було встановлено конкретних правовідносин сторін. На думку апелянта суду першої інстанції також необхідно було застосувати строки позовної давності, а під час розгляду самої справи перевірити причини пропуску зазначених строків позивачем; судом безпідставно не було взято до уваги письмові докази, які підтверджують, що позивач з 04 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року працював із відповідачем на підставі угоди №2 від 04 листопада 2011 року та угоди №2 від 04 січня 2012 року (строк дії до 31 грудня 2012 року), що може свідчити про об'єктивну можливість позивача отримати трудову книжку в період відносин з відповідачем по угодам у 2011 - 2012 роках. Також суд не надав оцінки акту від 14 травня 2010 року про ознайомлення позивача із наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12 травня 2010 року №96-п та відмову останнього в отриманні трудової книжки.

Враховуючи викладене, Український науково-дослідний інститут продуктивності агропромислового комплексу просив скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

18 жовтня 2018 року на адресу суду надійшла апеляційна скарга Міністерства аграрної політики та продовольства України, відповідно до якої вважає, що судом першої інстанції надано неправильну юридичну оцінку обставинам справи, порушено норми матеріального і процесуального права в частині задоволення позовних вимог. Апелянт вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув середню заробітну плату за час затримки видачі трудової книжки, оскільки позивач не звернувся в Український науково-дослідний інститут продуктивності агропромислового комплексу за видачею йому трудової книжки, відповідачем по справі в 2010 році вживалися заходи щодо видачі трудової книжки ОСОБА_2, проте останній не виявив бажання її отримати, а також він був обізнаний про строк дії контракту й після закінчення якого не звернувся за отриманням трудової книжки.

З огляду на вищевикладене, Міністерство аграрної політики та продовольства України просило рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року в частині задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

02 листопада 2018 року на адресу суду надійшов відзив від Міністерства аграрної політики та продовольства України, відповідно до якого повністю заперечує проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 та його представника, проте вважає, що апеляційна скарга Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

05 листопада 2018 року надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - Костенко В.П., відповідно до якого вважає, що посилання відповідача на пропуск строку позовної давності є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до норм чинного законодавства у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком.

04 грудня 2018 року від ОСОБА_2 надійшов відзив, де зазначено, що після ухвалення судового рішення про поновлення на роботі позивача, його не було фактично поновлено на роботі та не було допущено до місця роботи. Також позивачу не було відомо, що трудова книжка знаходиться саме в інституті після укладення контракту у 2007 році з Міністерством.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_2 та його представник Костенко В.П. доводи поданих ними апеляційних скарг підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача - Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу Міщенко П.В. заперечив щодо доводів апеляційної скарги позивача та його представника просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а подану відповідачем апеляційну скаргу просив задовольнити та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Представник третьої особи у справі Міністерства аграрної політики та продовольства України, КостюченкоМ.Є. заперечив щодо доводів апеляційної скарги позивача та його представника просив залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача та третьої особи просив задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, його представника, представників відповідача та третьої особи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача та його представника підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача та третьої особи не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи установив, що наказом Міністерства аграрної політики України від 27 серпня 2007 року №183-П, позивач, ОСОБА_2, був призначений по контракту на посаду директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу строком на п'ять років з 27 серпня 2007 року до 27 серпня 2012 року (а.с.7 т.1).

Наказом Міністерства аграрної політики України від 12 травня 2010 року №96-п розірвано контракт від 27 серпня 2007 року № 4216 та звільнено ОСОБА_2 13 травня 2010 року з посади директора Українського науково - дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу за невиконання умов контракту підпункту л) пункту 26 (у разі невиконання наказів Міністра), згідно п.8 статті 36 КЗпП України (а.с.8 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2011 року поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу (а.с.9-12 т.1).

Як вбачається з наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 серпня 2012 року № 167-п, на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2011 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2012 року ОСОБА_2 поновлено з 23 серпня 2012 року на посаді директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового розвитку (а.с.13 т.1).

23 серпня 2012 року складено Акт про відмову ознайомитися з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 серпня 2012 року № 167-п «Про поновлення ОСОБА_2.».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2013 року, зобов'язано Міністерство аграрної політики та продовольства України змінити Наказ № 167-п від 23 серпня 2012 року в частині дати поновлення ОСОБА_2 на посаді директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу Міністерства аграрної політики та продовольства України, зазначивши дату поновлення - 12 травня 2010 року (а.с.69-74 т.1)

1 липня 2013 року Міністерством аграрної політики та продовольства України видано наказ № 119-п «Про внесення змін до наказу від 23 серпня 2012 року № 167-п», яким внесені зміни до наказу від 23 серпня 2012 року № 167-п «Про поновлення ОСОБА_2.», виклавши його у наступній редакції:

«На виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 5 липня 2011 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2013 року поновити 12 травня 2010 року ОСОБА_2 на посаді директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу» (а.с.79 т.1).

27 серпня 2012 року Міністерством аграрної політики та продовольства України видано наказ № 171-п «Про звільнення ОСОБА_2.», яким звільнено 27 серпня 2012 року ОСОБА_2 з посади директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового розвитку у зв'язку з закінченням строку дії контракту від 27 серпня 2007 реєстраційний № 4216, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 80 т.1).

Також встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 до Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу, третя особа Міністерство аграрної політики та продовольства України, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено.

Стягнуто з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2010 року по 05 липня 2011 року в розмірі 162527,88 гривень (сто шістдесят дві тисячі п'ятсот двадцять сім гривень 88 коп.) (з вирахуванням усіх обов'язкових податків, платежів та зборів).

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за один місяць в розмірі 12103,14 гривень.

Стягнуто з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу на користь держави судовий збір в розмірі 1625,28 гривень.

Постановою Верховного Суду від 06.06.2018 року, рішення Солом'янського районного суду м. Києва, - залишено без змін.

Крім того, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.04.2017 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства аграрної політики та продовольства України, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_5 про визнання наказів незаконними, визнання звільнення протиправним та поновлення на роботі. Зазначене рішення Солом'янського районного суду м. Києва залишено без змін Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року та Постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року (а.с. 203-236 т.2)

Також судом першої інстанції встановлено, що позивача належним чином не було ознайомлено з наказом від 27 серпня 2012 року Міністерства аграрної політики та продовольства України № 171-п «Про звільнення ОСОБА_2.», яким звільнено 27 серпня 2012 року ОСОБА_2 з посади директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу у зв'язку з закінченням строку дії контракту від 27 серпня 2007 року реєстраційний № 4216, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Як встановлено судом в день звільнення 27 серпня 2012 року трудова книжка позивачу не видавалася, також не надсилалось поштове повідомлення про необхідність отримання трудової книжки.

З матеріалів справи вбачається, що 09 жовтня 2012 року ОСОБА_2 звертався до Міністерства аграрної політики та продовольства України з проханням поновлення його на посаді, направлення йому завіреної копії наказу від 23 серпня 2012 року та виписки з трудової книжки.

Зазначене вище звернення позивача, Міністерством аграрної політики та продовольства України було розглянуто та надано відповідь № 37-25-4-16/19818 від 22 жовтня 2012 року, якою повідомлено, що відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності.

У зв'язку з інформуванням Міністерством аграрної політики та продовольства України ОСОБА_2 про внесення змін до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 серпня 2012 року № 167-п, позивач звертався до Міністерства аграрної політики та продовольства України листом від 17 липня 2013 року вх. № 13-1566 від 22 липня 2013 року, в якому просив його звільнити та виплатити середній заробіток.

Листом від 04 грудня 2015 року № 37-31-4-15/19963 Міністерство аграрної політики та продовольства України повідомило адвоката Кушніренка М.В. про те, що у Мінагрополітики України відсутня інформація з приводу неповернення ОСОБА_2 трудової книжки після його звільнення 23 квітня 2010 року згідно наказу № 205, адже даного наказу Мінагрополітики не видавало.

Ураховуючи викладені обставини суд першої інстанції, прийшов до висновку, що відповідач - Український науково-дослідний інститут продуктивності агропромислового комплексу був зобов'язаний в день звільнення позивача 27 серпня 2012 року видати йому належним чином оформлену трудову книжку та провести повний розрахунок. Невиконання власником або уповноваженим ним органом з його вини обов'язку щодо видачі працівникові в день звільнення належно оформленої трудової книжки, передбаченого трудовим законодавством, може бути за доведеності цих обставин, підставою для виплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки. З урахуванням наведених норм закону та встановлених обставин, суд прийшов до висновку про наявність вини Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу у затримці видачі трудової книжки ОСОБА_2, що свідчить про порушення трудових прав позивача та є підставою для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої законом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині наявності вини відповідача у несвоєчасній видачі позивачу трудової книжки та відповідно і не проведення розрахунку за затримку видачі трудової книжки.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові трудову книжку.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач у справі ОСОБА_2 був звільнений з посади директора Українського науково - дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу 13 травня 2010 року з посади за невиконання умов контракту підпункту л) пункту 26 (у разі невиконання наказів Міністра), згідно п.8 статті 36 КЗпП України та не погоджуючись з вказаним наказом оспорював вказане право перебувати на посаді директора Українського науково - дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу в судах на протязі з 2010 року до 2017 року.

Однак, матеріалами справи встановлено, що остаточне звільнення позивача у справі ОСОБА_2 з посади відбулося 27 серпня 2012 року на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 171-п «Про звільнення ОСОБА_2.», яким звільнено 27 серпня 2012 року ОСОБА_2 з посади директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу у зв'язку з закінченням строку дії контракту від 27 серпня 2007 року реєстраційний № 4216, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Як встановлено судом, в день звільнення, 27 серпня 2012 року, трудова книжка позивачу не видавалася, також не надсилалось поштове повідомлення про необхідність отримання трудової книжки.

Трудова книжка була видана позивачу, ОСОБА_2 лише 26 січня 2016 року, що підтверджується Книгою обліку трудових книжок інституту та Актом від 26 січня 2016 р., складеним працівниками інституту.

Обов'язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу, також передбачено п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (із змінами).

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

У відповідності до вимог п. 4.1, п. 4.2 Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення, а якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (частина п'ята статті 235 КЗпП України).

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги зробив висновок, що позовна давність не спливла, посилаючись на частину першу статті 233 КЗпП України, тому визнав позовні вимоги такими що підлягають задоволенню.

Так, із матеріалів справи вбачається, що трудова книжка позивачу була видана 26 січня 2016 року, а з позовом він звернувся до суду 26 квітня 2016 року тобто в тримісячний строк визначений ст. 233 ч.1 КЗпП України.

З врахуванням викладених обставин колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції в частині наявності вини відповідача у несвоєчасній видачі трудової книжки та як наслідок стягнення з відповідача коштів за затримку видачі трудової книжки законним та обґрунтованими.

Вирішуючи спір в частині стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі коштів суд першої інстанції обґрунтовано розрахував середньоденний заробіток позивача в сумі 576,34 грн. та початок перебігу часу затримки з 28 серпня 2012 року дати наступної за днем звільненням.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції щодо кінцевої дати нарахування, а саме 21 квітня 2015 року в день працевлаштування до Національного наукового центру «Інститут аграрної економіки» помилково зараховано часом працевлаштування позивача, оскільки з пояснень сторін вбачається, що в зазначений період трудова книжка позивачу так і не була повернута, тому колегія суддів вважає, що за зазначений період з 21 квітня 2015 року по 26 січня 2016 року також середньоденний заробіток в сумі 83279,61 грн. ( 191 день х 576,34 грн. - 26801,33 грн. отриманих заробітної плати в ННЦ «Інститут аграрної економіки») повинен бути стягнутий з відповідача, а загальна сума повинна складати 466545,71 грн. (383266,10 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки з 28.08.2012 року по 20.04.2015 року + 83279,61 грн. за період з 21 квітня 2015 року по 26 січня 2016 року).

Визначаючи вказаний розмір середнього заробітку суд враховує заяву позивача про вирахування із вказаної суми 26801,33 грн. отриманої ним заробітної плати в ННЦ «Інститут аграрної економіки».

Крім того, відповідно частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що позивач не платив судовий збір за подачу позову, будучи від нього звільненим то з відповідача Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу в дохід держави підлягає стягнення 4665,46 грн. судового збору.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про стягнення з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу на користь ОСОБА_2 466545,71 грн. за затримку видачі трудової книжки з період з 28 серпня 2012 року по 16 січня 2016 року.

Перевіряючи доводи позивача та його представника щодо необґрунтованості відмови у задоволенні позовних вимог за період з 13 травня 2010 року по 27 серпня 2012 року, то колегія суддів вважає зазначені доводи необґрунтованим і такими, що суперечить нормам ст. 47, 235 ч.5 КЗпП України.

Безпідставними та необґрунтованими на думку колегії суддів є доводи відповідача та третьої особи щодо незаконності та необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 частині стягнення середнього заробітку за період з 28 серпня 2012 року по 26 січня 2016 року з викладених вище підстав.

Крім того, посилання відповідача та третьої особи щодо пропуску строку звернення за захистом порушеного права в частині затримки видачі трудової книжки не відповідає висновкам, викладеним в рішенні Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 згідно до якого для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Оскільки відповідач вручив позивачу трудову книжку лише 26 січня 2016 року то саме із вказаної дати і почався перебіг тримісячного строку у позивача, і він ним не пропущений.

Посилання відповідача та третьої особи на докази повідомлення позивача про необхідність отримання трудової книжки на підставі наказу №96-п від 12 травня 2010 року та складення відповідного акту в травні 2010 року, колегією суддів не приймається, оскільки не стосується підстав звернення позивача за захистом порушеного права.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що вказаний наказ (96-п) в судовому порядку визнаний незаконним та скасований і відповідачем в подальшому вносилися відповідні зміни до трудової книжки позивача, яка залишалася у його розпорядженні. Також судом враховується факт оспорювання позивачем і наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 171-п «Про звільнення ОСОБА_2.» від 27 серпня 2012 року, що свідчить про те, що він мав намір поновитися на роботі і після вказаної дати тому сам і не забирав у відповідача вказану трудову книжку, а відповідач таких дій зі своєї сторони не вчиняв, хоч відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України і зобов'язаний був вчинити.

Посилання відповідача та третьої особи щодо обов'язку позивача з'явитися до роботодавця за трудовою книжкою суперечить положення ст. 47 КЗпП України та п.4.1, 4.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58. Крім того із матеріалів справи вбачається, що позивач через свого представника також вживав заходів для отримання трудової книжки, однак вказані спроби виявилися нерезультативними.

Інші доводи сторін є не суттєвими та не впливають на вирішення вказаного спору по суті.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З врахуванням того що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не правильно застосував норми матеріального права в частині періоду стягнення коштів, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у справі.

Керуючись ст. 367, 374,376, 381- 383 ЦПК України, ст. 47, 235 ч.5 КЗпП України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу та Міністерства аграрної політики та продовольства України залишити без задоволення.

Апеляційні скарги позивача у справі ОСОБА_2 та представника позивача у справі - адвоката Костенка Вадима Павловича задовольнити частково.

РішенняСолом'янського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення .

Стягнути з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу() на користь ОСОБА_2(ІПН НОМЕР_1) 466545,71 грн. за затримку видачі трудової книжки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу() в дохід держави 4665,46 грн. судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Мотивований текст постанови виготовлено 14 лютого 2019 року.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв