Справа № 344/8080/17
Провадження № 22-ц/4808/1507/19
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Шамотайла О.В., ухвалене 29 липня 2019 року в м. Івано-Франківську, у справі за позовом Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року Івано-Франківська міська рада звернулась в суд з позовом та просила стягнути з ОСОБА_1 збитки у розмірі 103 386,57 грн, заподіяні внаслідок використання земельної ділянки комунальної власності без наявності правовстановлюючих документів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22 квітня 2016 року інспекторами з самоврядного контролю управління земельних відносин виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 на предмет дотримання вимог земельного законодавства - наявності правовстановлюючих документів на земельну ділянку. На ній знаходиться двоповерхова адміністративна будівля, складські приміщення з рампою, склади, прохідна, їдальня. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власниками нежитлових приміщень за вказаною адресою є ТОВ «ОРТ», ТОВ «Західполімер» та з 26 вересня 2014 року ОСОБА_1 . Внаслідок використання останнім земельної ділянки без укладення договору оренди та невнесення плати за неї територіальній громаді м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради завдано збитки у вигляді неодержаного доходу в сумі 103 386,57 грн. Оскільки збитки в добровільному порядку відповідачем не відшкодовано, Івано-Франківська міська рада просила задовольнити позов.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 липня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Івано-Франківської міської ради кошти за користування земельною ділянкою за період з 26 вересня 2014 року по 29 листопада 2016 року в сумі 103 386,57 грн та судовий збір у сумі 1 600,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою, без укладення договору оренди, та неотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розрахунок збитків, заподіяних внаслідок використання земельної ділянки комунальної власності з порушенням законодавства, є помилковим та необ`єктивним, оскільки ОСОБА_1 фактично користується земельною ділянкою вдвічі меншою площею, ніж та, що зазначена в акті.

На думку апелянта, при вирішенні справи до спірних правовідносин також безпідставно застосовано норми глави 82 ЦК України «Відшкодування шкоди».

Крім того, судове рішення прийнято з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки відповідач проживає у м. Львові.

У відзиві на апеляційну скаргу Івано-Франківська міська рада вказує, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів сторін, поданих доказів, що мають значення для справи. При цьому вважає, що строк на подання апеляційної скарги є пропущеним.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник Івано-Франківської міської ради Мигович І.В. доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що 22 квітня 2016 року інспекторами з самоврядного контролю управління земельних відносин виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 на предмет дотримання вимог земельного законодавства - наявності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, про що складено акт №8. При цьому ОСОБА_1 повідомлявся про проведення такого обстеження (а.с. 25-26,6-7).

У ході обстеження ділянки встановлено, що на ній знаходиться двоповерхова адміністративна будівля, складські приміщення з рампою, склади, прохідна, їдальня. Земельна ділянка огороджена, візуально зайняття додаткової суміжної території не виявлено, орієнтовно земельна ділянка відповідає площі 0,7923 га. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власниками нежитлових приміщень за вказаною адресою є ТОВ «ОРТ», ТОВ «Західполімер» та відповідач.

Як вбачається зі змісту листа ДПІ у м. Івано-Франківську №657/9/09-15-13-03-28/2420 від 23 квітня 2016 року інформація щодо здійснення останнім плати за користування земельної ділянки за 2013-2016 роки відсутня (а.с.17).

Згідно акта комісії для визначення збитків власнику землі від 29 листопада 2016 року сума неодержаного територіальною громадою м. Івано-Франківська доходу визначається збитками, які нанесені міській раді за час фактичного використання земельної ділянки та становить 103 386,57 грн (а.с.21-22). Сума збитків обчислена за період з 26 вересня 2014 року по 01 січня 2015 року, з 01 січня 2015 року по 25 жовтня 2015 року, з 01 січня 2016 року по 29 листопада 2016 року виходячи з визначеного за цей період розміру орендної плати за земельні ділянки на підставі нормативної грошової оцінки та 0,23 % частки майна відповідача. Акт затверджено рішенням виконавчого комітету від 12 січня 2017 року № 17 (а.с. 23,24).

Листами Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради Шпак С.А. неодноразово запрошувався на засідання комісії з визначення та відшкодування територіальній громаді м. Івано-Франківська збитків, заподіяних внаслідок використання земельних ділянок комунальної власності з порушенням законодавства (а.с.8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15). 19 січня 2017 року на його адресу було надіслано акт комісії з визначення збитків, рішення виконавчого комітету, повідомлення з пропозицією добровільно відшкодувати ці збитки (а.с.20).

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є правовідносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними і регулюються положеннями глави 83 ЦК України.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі статті 1212 ЦК України.

Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17.

За таких обставин суд першої інстанції врахувавши наведені норми матеріального права дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Івано-Франківської міської ради коштів за користування земельною ділянкою у розмірі 103 386,57 грн за період з 26 вересня 2014 року по 29 листопада 2016 року.

Посилання апеляційної скарги про те, що розрахунок шкоди є необ`єктивним, оскільки ОСОБА_1 фактично користується земельною ділянкою вдвічі меншою площею, ніж та, що зазначена в акті не заслуговують на увагу.

Відповідно до розрахунку збитків, заподіяних внаслідок використання земельних ділянок комунальної власності з порушенням законодавства сума збитків обчислена виходячи з розміру частки нерухомого майна, яке належить ОСОБА_4 (0,23 %). Будь-яких належних та достовірних доказів щодо користування земельною ділянкою меншої площі за вказаний період апелянтом не надано.

Окрім того, в засіданні суду апеляційної інстанції з`ясовано, що кошти за користування земельною ділянкою у розмірі 103 386,57 грн на час перегляду справи сплачено ОСОБА_4 Вказаної обставини представник апелянта не заперечував.

Не спроможними є і доводи апелянта щодо безпідставного застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм глави 82 ЦК України «Відшкодування шкоди».

Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з даним позовом Івано-Франківська міська рада обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на положення статей 22, 1166 ЦК України.

Місцевий суд з`ясувавши при розгляді справи, що позивач покликався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснив правильну правову кваліфікацію останніх та застосовував для прийняття рішення положення саме частини першої статті 1212 ЦК України.

Що стосується тверджень апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно із статтею 109 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подачі позову) позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 114 ЦПК України, в редакції Закону від 18 березня 2004 року позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

А отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Згідно зі статтею 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна тощо.

Встановлено, що предметом спору у цій справі є стягнення коштів за фактичне користування, без правовстановлюючих документів, земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Таким чином, справа підсудна Івано-Франківському міському суду.

Окрім того, під час провадження у справи в суді першої інстанції відповідачем не порушувалось питання щодо непідсудності справи цьому суду, хоча останній був обізнаний про таке провадження.

Щодо посилання Івано-Франківської міської ради у відзиві на апеляційну скаргу про пропуск строку на апеляційне оскарження, то такі є надуманими.

Відповідно до частини четвертої статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Враховуючи, що ухвала про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду постановлена 05 листопада 2019 року, апеляційна скарга подана останнім 07 листопада 2019 року, то строк на апеляційне оскарження заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 29 липня 2019 року не пропушений.

З огляду на вищенаведені обставини суд вважає, що рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. А тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Зважаючи на результати перегляду справи судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником

ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 29 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 26 грудня 2019 року