Номер провадження: 22-ц/813/8178/19
Номер справи місцевого суду: 523/9851/18
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/9851/18

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) ОСОБА_2 , 2) Виконавчий комітет Одеської міської ради,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1) Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, 2) Державна архітектурно будівельна інспекція України в особі Департаменту Державної архітектурно будівельної інспекції України в Одеській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Рублевського Антона Павловича на рішення Суворовського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Кисельова В.К. 20 серпня 2019 року о 17 годині 23 хвилини,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним первісним позовом, в якому просить: 1) усунути перешкоди у здійсненні ним права користування 17/25 частинами домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок знести самовільно побудовані цегляний паркан, сарай і балкон; 2) надати йому доступ для виконання робіт з утеплення стіни житлового будинку літ. «Б» зазначеного домоволодіння.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого 02.03.2011 р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради, він є власником 17/25 частин домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 . Вищевказані 17/ АДРЕСА_2 частин об`єкту нерухомого майна складається з: житлового будинку літ. Б, загальною площею - 312,5 кв. м, житловою площею - 78,1 кв. м, сараю літ. З, відображених у технічному паспорті від 22.11.2010 року.

Право власності на зазначену частину домоволодіння зареєстроване в КП ОМБТІ та РОН 14.03.2011 р. За № 6055 в кн.90доп-21.

Сертифікат № 15001352 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта за адресою - АДРЕСА_1 , проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджує його готовність до експлуатації.

Сусіди ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 , які проживають за адресою - АДРЕСА_3 , без дозвільних документів на проектування та проведення будівельних робіт, з порушенням містобудівних умов та обмежень, будівельних норм, протипожежних та санітарних норм, самовільно побудували під його вікнами високий цегляний паркан, сарай і на них балкон. Зазначені споруди стали бар`єром для доступу повітря до будинку позивача. В зв`язку з чим в будинку з`явилась сирість, на стінах грибок, сморід. Окрім того, він бажав утеплити стіну свого будинку, однак відповідачка перешкоджає йому в цьому.

На балконі ОСОБА_2 та її чоловік вживають спиртні напої, влаштовують гулянки, голосно розмовляють нецензурними словами, що заважає йому нормально користуватись будинком.

На попередження щодо знесення самовільно побудованого паркану, сараю, балкону відповідачка не реагує, прохання надати доступ до стіни для проведення робіт по утепленню ігнорує (а. с. 1 - 2).

У січні 2019 року ОСОБА_2 , не визнавши первісний позов ОСОБА_1 , звернулася до суду з вищезазначеним зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності, видане 02 березня 2011 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на 17/25 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 видане на ім`я ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 обґрунтовує свої зустрічні вимоги тим, що вона є власником 2/25 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу від 08.01.1979 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Родолес О.Л. за номером в реєстрі №1-138, зареєстрованого 26.02.1979 року в КП «ОМБТІ та РОН» за №6054, в кн.,173 стр.277. Із зазначеного договору купівлі-продажу вбачається, що домоволодіння в цілому складається з двох одноповерхових кам`яних житлових будинків з надвірними господарчими спорудами і розташовано на земельній ділянці, розміром - 403 кв. м..

Окрім ОСОБА_2 власниками домоволодіння, яка знаходиться у АДРЕСА_1 є: - 1/10 частини - ОСОБА_4 ; - 3/10 частини - ОСОБА_5 ; - 18/100 частини - ОСОБА_6 ; - 7/100 - ОСОБА_7 ; - 3/50 частини - ОСОБА_8 ; - 1/10 частини - ОСОБА_9 ; - 2/25 частини - ОСОБА_10 ; - 1/5 частини - ОСОБА_5 ; - 1/10 частини - ОСОБА_11 , що підтверджується листом КП «ОМБТІ та РОН» №467049.67.15 від 23.01.2015 року.

ОСОБА_1 набув право власності на частку домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 у 1996 році, тобто вже після того, як на земельній ділянці за адресою - АДРЕСА_1 були збудовані ще до 1917 року як житлові приміщення, так і господарські будівлі, зокрема, сараї, цегляний паркан.

У 2002 році ОСОБА_1 самочинно, з грубим порушенням будівельних норм, здійснив будівництво домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.08.2010 року (справа №2-24/10) у задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 було відмовлено. Позов ОСОБА_2 та інших до ОСОБА_1 було частково задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок знести самовільно збудовані споруди які він збудував за адресою - АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок привести у відповідність до технічної документації КП ОМБТІ та РОН частину будинку, яка належить ОСОБА_1 , та розташована за адресою - АДРЕСА_1 .

Зазначене судове рішення ОСОБА_1 не оскаржувалось, набрало законної сили. Більш того, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.10.2010 року була задоволена заява позивача ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду. Судом було відстрочено виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.08.10 року до 01.06.2011 року.

Як стало їй відомо з позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 під час дії відстрочки виконання судового рішення, а саме 01.11.2010 року ОСОБА_1 отримав Сертифікат відповідності №15001352, виданий Інспекцією ДАБК в Одеській області, а 02.03.2011 року - свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради.

Таким чином, право власності на 17/25 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 набув незаконно, воно підлягає скасуванню.

Пояснила, що їй не було відомо до грудня 2018р. про оформлення ОСОБА_1 права власності на самовільно збудовані споруди (а. с. 69 - 72).

У судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_12 просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також відмовити у задоволенні зустрічного позову. ОСОБА_1 пояснив, що його будівництво неодноразово перевірялось представниками контролюючих органів, у нього всі документи на частину житлового будинку є законними.

Представник ОСОБА_2 адвокат Тимошенко Т.Ф. просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки саме позивач не виконав рішення суду про приведення об`єкту у попередній стан, а навпаки замість цього оформив право власності на самовільні споруди.

Представники виконавчого комітету Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, ДАБІ в Одеській області у судове засідання не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки представників не повідомили.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2019 року вищезазначені первісні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування 17/25 частинами домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок знести самовільно побудовані цегляний паркан, сарай і балкон, а також надати доступ для виконання робіт з утеплення стіни житлового будинку літ. Б зазначеного домоволодіння залишено без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ., Виконавчого комітету Одеської міської Ради про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності задоволено.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності, видане 02 березня 2011 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на 17/25 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час оформлення сертифікату відповідності № 15001352 від 01.11.2010р., який був виданий Інспекцією ДАБК в Одеській області, з розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради від 18.01.2011 року за №26р. ОСОБА_1 , не довів до вищевказаних організацій інформацію про наявність судового рішення про зобов`язання ОСОБА_1 знести самовільні споруди, приведення будинку у попередній стан. Рішенням було встановлено, що ОСОБА_1 на земельній ділянці, яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 ) самовільно без оформлення належної документації збудував житловий будинок позначений на технічному паспорті під літ. «Б», загальною площею - 312,5 кв. м. та сарай «З». Отже, фактично на час оформлення сертифікату відповідності № 15001352 від 01.11.2010р., розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради від 18.01.2011 року за №26р., з подальшою видачею свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого 02.03.2011 року, існувало рішення суду, яке набуло законної сили про знесення житлового будинку позначеного на технічному паспорті під літ. «Б», загальною площею - 312,5 кв. м. та сараю «З» (а. с. 234 238).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення його первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 ..

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що побудований ним житловий будинок введено в експлуатацію у передбаченому законодавством порядку, ним отримано відповідний сертифікат. ОСОБА_2 після набрання законної сили рішення суду від 26.08.2010 року не зверталася з вимогою про його примусове виконання. У зустрічному позові не зазначено жодного доказу порушення будь-яких прав ОСОБА_2 .. Не надано доказів про надання згоди на будівництво під вікнами його будинку балкону, правомірність володіння та користування сараєм.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Представник ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що попереднім рішенням суду апелянта зобов`язано за власний рахунок знести об`єкт самочинного будівництва. Надані апелянтом витяги з експертного дослідження жодним чином не спростовують факту здійснення ОСОБА_1 самочинного будівництва. Під час оформлення свідоцтва про право власності на побудований житловий будинок ОСОБА_13 .Х приховав наявність рішення суду про знесення самочинного будівництва. Помилковим є посилання апелянта на пропуск строку позовної давності, оскільки ОСОБА_2 із заявою про застосування позовної давності не зверталася. ОСОБА_1 не надав доказів того, що сарай, паркан та балкон є об`єктами самочинного будівництва, порушують права позивача. Паркан та сарай були побудовані ще до 1917 року, тобто до самочинної реконструкції ОСОБА_1 житлового будинку. Побудований самочинно ОСОБА_1 житловий будинок знаходиться на земельній ділянці АДРЕСА_1 і не має жодного відношення до земельної ділянки № 29.

ОСОБА_2 , її представник та інші учасники справи у судове засідання особисто не з`явилися, представників не направили. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду вищевказаним вимогам норм процесуального права у повній мірі не відповідає.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 .. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі в цій частині. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 317, 319, 321, 391 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 81, 263, 264 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_14 , є власником 2/25 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу від 08.01.1979 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Родолес О.Л. за номером в реєстрі №1-138, зареєстрованого 26.02.1979 року в КП «ОМБТІ та РОН» за №6054, в кн.,173 стр.277. Із зазначеного договору купівлі-продажу вбачається, що домоволодіння в цілому складається з двох одноповерхових кам`яних житлових будинків з надвірними господарчими спорудами і розташовано на земельній ділянці розміром в 403 кв.м. (а. с. 76 - 77).

Окрім ОСОБА_2 власниками домоволодіння в АДРЕСА_1 є: - 1/10 частини - ОСОБА_4 ; - 3/10 частини - ОСОБА_5 ; - 18/100 частини - ОСОБА_6 ; - 7/100 - ОСОБА_7 ; - 3/50 частини - ОСОБА_8 ; - 1/10 частини - ОСОБА_9 ; - 2/25 частини - ОСОБА_10 ; - 1/5 частини - ОСОБА_5 ; - 1/10 частини - ОСОБА_11 , що підтверджується листом КП «ОМБТІ та РОН» №467049.67.15 від 23.01.2015 року (а. с. 78).

Згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого 02.03.2011 р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради, ОСОБА_1 є власником 17/25 частин домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 . Вищевказані 17/ АДРЕСА_2 частин об`єкту нерухомого майна складається з: житлового будинку літ. Б, загальною площею - 312,5 кв. м., житловою площею - 78,1 кв. м., сараю літ. З, відображених у технічному паспорті від 22.11.2010 року (а. с. 4)

Вищевказане свідоцтво було видано на підставі сертифікату відповідності № 15001352 від 01.11.2010р., розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради від 18.01.2011 року за №26 р..

Згідно з розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради від 18.01.2011 року за №26 р. був затверджений розрахунок ідеальний часток у домоволодінні АДРЕСА_1 . При цьому, в даному рішенні є посилання на те, що житловий будинок ОСОБА_1 не є самочинним на підставі сертифікату відповідності № 15001352 від 01.11.2010 р. (а. с. 103 - 132)

Відповідно до сертифікату відповідності № 15001352 від 01.11.2010р., який був виданий Інспекцією ДАБК в Одеській області підтверджувалось відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельним норм і правил (а. с. 134 - 135). Підставою для видачі вищевказаного сертифікату був акт готовності об`єкта до експлуатації (а. с. 137 - 141).

На час оформлення сертифікату відповідності № 15001352 від 01.11.2010р., який був виданий Інспекцією ДАБК в Одеській області, з розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради від 18.01.2011 року за №26р. існувало судове рішення від 26.08.2010 року по цивільній справі №2-24/10, яким встановлено, що ОСОБА_1 на земельній ділянці, яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 ) самовільно без оформлення належної документації збудував житловий будинок позначений на технічному паспорті під літ. «Б», загальною площею - 312,5 кв. м. та сарай «З». Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок знести самовільно збудовані споруди, які він збудував, а також привести у відповідність технічної документації частину будинку, яка належить ОСОБА_1 (а. с. 80 - 81).

На час придбання ОСОБА_1 житлового будинку, проведення реконструкції житлового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 , належні ОСОБА_2 сарай, паркан та балкон вже були побудовані на земельної ділянки № НОМЕР_2 .

Між сторонами виникли правовідносини щодо захисту права власності.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За правилами, передбаченими ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки беззаперечно встановлено, що на час придбання ОСОБА_1 житлового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 , спірні сарай, паркан та балкон, які він просить знести, вже були побудовані на сусідній земельній ділянці АДРЕСА_4 , правильним є висновок суду про відмову в задоволенні первісних вимог ОСОБА_1 ..

Доводи апелянта про те, що не надано доказів про надання ним згоди на будівництво під вікнами його будинку балкону, правомірність володіння та користування сараєм, колегія суддів відхиляє, виходячи з встановлених по справі обставин, про те, що вказані об`єкти були побудовані на сусідній земельній ділянці до придбання ОСОБА_1 житлового будинку.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, виданого 02 березня 2011 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на 17/25 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 ..

За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення частини другої статті 331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку з положеннями статті 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.

Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація.

Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна).

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина 5 стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Виходячи з вищевказаних положень діючого законодавства, встановлених по справі обставин щодо наявності у ОСОБА_1 акту готовності об`єкта до експлуатації (а. с. 137 - 141), сертифікату відповідності № 15001352 від 01.11.2010 р., виданого Інспекцією ДАБК в Одеській області, яким підтверджується відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельним норм і правил (а. с. 134 135), колегія суддів вважає, що побудований ОСОБА_1 житловий будинок не можна вважати об`єктом самочинного будівництва. Вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, виданого 02 березня 2011 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на 17/25 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 , не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що побудований ним житловий будинок введено в експлуатацію у передбаченому законодавством порядку, ним отримано відповідний сертифікат відповідності, є обґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 після набрання законної сили рішенням суду від 26.08.2010 року не зверталася з вимогою про його примусове виконання, у зустрічному позові не зазначено жодного доказу порушення будь-яких прав ОСОБА_2 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони зводяться до власного тлумачення характеру правовідносин сторін і не спростовують вищевказаних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга адвоката Рублевського А.П., діючого від імені ОСОБА_1 , є обґрунтованою частково, а тому підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції повністю або часткове і ухвалити у відповідній частині нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи в частинізадоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволеннізустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рублевського Антона Павловича задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 20 серпня 2019 рокув частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області про, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності - скасувати. Ухвалити в цій чатині нове судове рішення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності - відмовити.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе