г Інгулецький районний суд міста ОСОБА_1 Дніпропетровської області
Справа № 213/3396/18
Номер провадження 2/213/349/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2019 року місто ОСОБА_1 Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Алексєєва О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Цапенко О.С., Гусарової О.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3Г,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підприємстві відповідача працював на посаді покрівельника рулонних покрівель та покрівель зі штучних матеріалів. 18 лютого 2015 року, близько 11.10 години під час виконання трудових обов'язків стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав тілесні ушкодження у виді проникаючого поранення з випадінням оболонок, гемофтальм, гематома повік правого ока. Нещасний випадок на виробництві стався внаслідок удару кінцем арматури в його праве око, яка в порушенні норм технічного стану будівель та споруд стирчала із стіни в горизонтальному положенні та приблизно 10-20 см краєм відходила від стіни, в результаті чого він отримав тілесні ушкодження.

Відповідно до п.10 ОСОБА_5 Н-1 нещасний випадок, в результаті якого ним отримано травму, стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці зі сторони посадових осіб відповідача.

Висновком МСЕК йому встановлено 50% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва по зору - безстроково.

Завдана підприємством моральна шкода йому не відшкодовується. Він змушений тривалий час лікуватися, несе фізичні та моральні страждання, що змінили його звичний спосіб життя, примусило докладати додаткові зусилля для організації свого подальшого життя. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнає внаслідок хвороби та переносить і на сьогоднішній день.

Позивач вважає достатньою компенсацією моральної шкоди у розмірі 92 050, 00 грн. Просить позов задовольнити.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, зазначив, що працював на підприємстві відповідача на посаді покрівельника рулонних покрівель та покрівель зі штучних матеріалів та 18 лютого 2015 стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження. На даний час він із-за травми не може працевлаштуватись, що завдає йому моральні страждання. Відчуває постійний фізичний біль та потребує періодичного лікування. Просив позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені у позові. Зазначив, що акти про нещасний випадок, який стався з позивачем на підприємстві відповідача, де встановлена в тому числі і вина посадових осіб відповідача ніким не оспорювалися. Вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Зазначила, що в акті також встановлено вину позивача. Позивач виконував роботи без окулярів, чим порушив інструкцію з охорони праці. Вказала, що арматура знаходилась в горизонтальному положенні, а коли позивач приступив до виконання роботи, то арматура знаходилась вже у вертикальному положенні. Надала відзив на позов, відповідно до якого ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «ПІВДГЗК» з 05 вересня 2003 року по 29 червня 2016 року. 18 лютого 2015 року стався нещасний випадок та складено відповідні ОСОБА_5. Комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що ОСОБА_2 порушив п.п. 1.28.12, 2.16 Інструкції з охорони праці №ОТ-15-12 для бетоняра», затвердженої наказом №434 від 09 липня 2012 року. Основною причиною настання нещасного випадку є невиконання посадових обов'язків, супутньою причиною є невиконання вимог інструкції з охорони праці позивачем. Саме порушення позивачем вимог нормативно-правових актів з охорони праці і стало причиною травмування, однак не враховуючи вину позивача у вчиненні нещасного випадку, відповідач надав йому матеріальну допомогу в розмірі 3 600,00 грн. Зазначає, що відповідач не допускав порушення законних прав позивача у сфері трудових відносин, його моральні страждання стали наслідками порушення саме ним приписів законодавства з охорони праці, недбалого ставлення до свого здоров'я, що і призвело до нещасного випадку, у результаті якого позивач отримав травму та втрату 50% працездатності. Вважає, що позивач не надав належних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, а також доказів наявності вини відповідача у заподіянні такої шкоди, що виключає відповідальність підприємства за заподіяння шкоди позивачу. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухав пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Як видно із трудової книжки, виданої на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, останній працював на підприємстві відповідача на посаді покрівельника рулонних покрівель та покрівель зі штучних матеріалів з 05 вересня 2003 року по 29 червня 2016 року (а.с.22-43).

Відповідно до п.7 ОСОБА_5 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом №1 від 23 лютого 2015 року, 18 лютого 2015 року о 11.10 годині за участі позивача під час виконання трудових обов'язків стався нещасний випадок, основною причиною якого зазначено невиконання посадових обов'язків; супутніми причинами є: невиконання вимог інструкції з охорони праці; незадовільний технічний стан виробничих об'єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, територій (а.с.12-16).

Із пункту 4 ОСОБА_5 проведення розслідування нещасного випадку, що стався 18 лютого 2015 року о 11 год.10 хв., основною причиною настання нещасного випадку є невиконання посадових обов'язків. Порушено п.2.10 мовою оригіналу «Должностная инструкция №15-09 мастера строительных и монтажных работ участка по ремонту промышленных зданий и сооружений фабрик ремонтно-строительного цеха», затвердженої від 5 жовтня 2012 року; невиконання вимог інструкції з охорони праці. Порушено п.п. 1.28.12, 2.16 «Інструкции по охране труда № ОТ-15-12 для бетонщика», затвердженої наказом №434 від 09 липня 2012 року; технічною причиною є - незадовільний технічний стан виробничих об'єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, територій. Порушено п.2.15 Должностная инструкция

№02-032 механика участка цеха №1 УДТК, затвердженої 03 травня 2006 року (а.с.17-21).

03 березня 2015 року генеральним директором ПАТ «ПІВДГЗК» було видано наказ №164 про притягнення позивача до відповідальності після виходу на роботу, як такого, що приступив до виконання робіт при наявності небезпечного фактору (а.с.63-64).

Згідно з довідкою МСЕК від 03 червня 2015 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково (а.с.8-11).

Як видно із пенсійного посвідчення позивач отримує пенсію по інвалідності 3 групи трудове каліцтво (а.с.46).

Відповідно до наданої позивачем виписки КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» він тривалий час знаходився на лікуванні з приводу наслідків нещасного випадку (а.с.44-45).

Встановлено також, що на підставі заяви позивача щодо надання йому матеріальної допомоги у зв'язку з дорогою операцією ока, відповідачем надано позивачу допомогу у розмірі 3 262,50 грн шляхом перерахування вказаної суми на банківську карту (а.с.65-66).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, та провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці, визначені ОСОБА_5 розслідування проведення розслідування нещасного випадку та настанням у позивача негативних наслідків 50% стійкої втрати професійної працездатності та наявності третьої групи інвалідності, встановлених безстроково.

Крім того, суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що вина позивача також встановлена в акті, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: незадовільний технічний стан виробничих об'єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, територій, як визначено висновками комісії при розслідуванні нещасного випадку і які не оспорило підприємство - відповідач.

Відповідачем на обґрунтування позовних вимог надано копії позовних заяв ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику у разі ушкодження його здоров'я, однак суд не приймає дані докази до розгляду, оскільки вони не стосуються предмету доказування.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановлено, що позивачу внаслідок ушкодження здоров'я, яке сталось під час виконання ним трудових обов'язків заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті позивача. Суд також враховує, що згідно з ОСОБА_5 розслідування причин нещасного випадку також встановлено як причину нещасного випадку - невиконання позивачем вимог інструкції з охорони праці.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 50 000,00 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у звязку з трудовим каліцтвом.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 704,80 грн.

На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.9 Закону України Про охорону праці та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 95, 141, 223, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн 00 коп. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2,

м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", , юридична адреса: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50026

Повний текст рішення складено 13 лютого 2019 року.

Суддя О.В. Алексєєв