ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 812/7922/12

провадження № 61-32732св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Таскомбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Кочеткової І. В., Гончар М. С., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - ПАТ «Таскомбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивувало тим, що 16 лютого 2007 року АБ «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Таскомбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 11 486 доларів США зі сплатою 9% річних з кінцевим терміном повернення 15 лютого 2012 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором того ж дня ПАТ «Таскомбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 поручалась перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим на 6 серпня 2012 року виникла заборгованість в сумі 5 856,68 доларів США, що еквівалентно 46 662,76 грн.

З урахуванням уточнених у червні 2013 року позовних вимог, ПАТ «Таскомбанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 46 622,76 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2013 року, ухваленим у складі судді Дмитрієвої М. М., позов задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 46 662,76 грн.

Стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Таскомбанк» судовий збрій у розмірі по 250,85 грн з кожного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконував умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, що є підставою для стягнення з боржника і поручителя заборгованості за кредитним договором.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2017 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2013 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Таскомбанк» 46 662,76 грн та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що банк в установленому порядку не повідомив поручителя про збільшення процентної ставки, що суд визнав зміною зобов`язань без згоди поручителя, внаслідок якої збільшився обсяг її відповідальності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У листопаді 2017 року ПАТ «Таскомбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просило скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2017 року і залишити в силі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2013 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

ПАТ «Таскомбанк» вказувало на те, що апеляційний суд всупереч вимогам процесуального закону не встановив фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, зокрема, не з`ясував, чи відбулося підвищення процентної ставки, чи укладались додаткові угоди до кредитного договору щодо підвищення процентної ставки до 14% і дійшов помилкового висновку про її збільшення.

Також зазначало, що додаткові угоди до кредитного договору не укладалися, підвищення процентної ставки до 14% не відбулося, а також вказувало на те, що єдине підвищення процентної ставки відбулося протягом строку дії кредитного договору, а саме з 9% до 11%, і таке підвищення прямо передбачено умовами кредитного договору, а саме пунктом 2 кредитного договору.

Позиція інших учасників справи

У січні 2018 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, у якому посилалась на безпідставність її доводів. Вказувала, що збільшення процентної ставки за кредитним договором, яке у порушення умов договору поруки відбулося без її згоди, є підставою для визнання поруки припиненою відповідно до частини першої статті 559 ЦК України, тому висновок апеляційного суду про припинення поруки вважає правильним.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 16 лютого 2007 року АБ «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Таскомбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 11 486 доларів США зі сплатою 9% річних з кінцевим терміном повернення 15 лютого 2012року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 16 лютого 2007 року ПАТ «Таскомбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 поручалась перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим станом на 6 серпня 2012 року виникла заборгованість в сумі 5 856,68 доларів США, що еквівалентно 46 662,76 грн, яка складається з: 35 037,48 грн простроченої заборгованості за кредитом та 11 625,28 грн простроченої заборгованості за процентами за період з 1 серпня 2011 року до 6 червня 2012 року.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов`язує припинення поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та обов`язково за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Отже, на зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд встановив, що 27 серпня 2008 року банк направив позичальнику - ОСОБА_1 повідомлення про збільшення з 1 вересня 2008 року процентної ставки до 14% річних за кредитним договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Таскомбанк» заборгованості за кредитним договором та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Встановивши, що ОСОБА_2 про збільшення процентної ставки до 14% повідомлена не була, вважав, що внаслідок такої зміни збільшився обсяг її відповідальності як поручителя і дійшов висновку про припинення поруки.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанцій повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи незаконність рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про солідарне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, ПАТ «Таскомбанк» посилалось на те, що процентна ставка за кредитним договором до 14% підвищена не була, а тому правових підстав для повідомлення поручителя також не було.

Позивач доводив, що відповідно до пункту 2 кредитного договору сторони визначили процентну ставку за цим кредитним договором у розмірі 9% річних. Цим же пунктом сторони передбачали, що у випадку виникнення у позичальника простроченої заборгованості за цим кредитним договором розмір плати за кредитом збільшується на 2% річних.

ПАТ «Таскомбанк» вказувало, що у зв`язку неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, процентна ставка була підвищена на 2% річних, проте судом апеляційної інстанції залишено поза увагою, що зазначене підвищення прямо передбачене кредитним договором, за яким зобов`язався відповідати поручитель; ця умова існувала на час підписання договору поруки, тому таке підвищення не є зміною умов кредитного договору, а, відтак, і не є зміною та збільшенням відповідальності поручителя.

Суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув та не перевірив належним чином заперечення ПАТ «Таскомбанк» стосовно підвищення процентної ставки до 14%, що призвело до невстановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, вирішуючи справу, апеляційний суд належним чином не дослідив розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не перевірив, за якою процентною ставкою обрахована заборгованість боржника.

Отже, не надавши оцінку всім зібраним у справі доказам, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні поданих у справі доказів, не оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Таскомбанк» 46 662,76 грн, не дотримавшись вимог статті 212 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення судом апеляційної інстанції справи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги вказують на існування підстав для скасування судового рішення апеляційного суду.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

З урахуванням викладеного касаційний суд дійшов висновку, що рішення апеляційного суду у частині, що оскаржена, підлягає скасуванню з направленням справи у відповідній частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2017 року у частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості скасувати з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов