ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3752/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді доповідача): Яцини В.Б.,

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Брулевича В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ТОВ «ОТП Факторинг України» - адвоката Камінської Марини Ігорівнина рішення Київського районного суду м.Харкова від 05 квітня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Сенаторова В.М., по цивільній справі за позовом ПАТ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг України», третя особа: ОСОБА_1 про припинення договору поруки № SR- 701/1005/2007 від 22.11.2007 року,

встановив:

10 вересня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до Київського районного суду м. Харкова із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Позовна заява мотивована тим, що 22.11.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк») та позичальником - ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML700/1005/2007. Відповідно до умов договору Банк надав їй кредитні кошти у загальному розмірі 54681,04 доларів США на строк до 22.11.2019 року.

У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 22.11.2007 року між ОСОБА_2 та Банком був укладений договір поруки № SR 701/1005/2008, відповідно до умов якого він зобов`язався відповідати у солідарному порядку за повне та своєчасне виконання позичальником умов Кредитного договору.

Позичальник ОСОБА_1 умови договору не виконала, у зв`язку з чим існує заборгованість за Договором, яка станом на 07.08.2013 року становить 3000951,62 грн. А саме: сума заборгованості за кредитом у розмірі 52213,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 07.08.2013 року еквівалентно 417340,00 гри., заборгованість з нарахованих за користування кредитними коштами відсотками у розмірі 33466,33 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на вказану дату еквівалентно 267496,37 грн. та заборгованість з нарахованої пені у розмірі 2316115,52 грн.

З 30 червня 2009 року була змінена назва Банку на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк».

28.05.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю. Відповідно до умов пункту 3.1 цього договору Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» продало (переуступило) Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» права на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» прийняло такий Кредитний портфель, зі сплатою на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» винагороди.

Таким чином, до позивача ТОВ « ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права Банку щодо права вимоги до позичальника з виконання зобов`язання за договором.

На підставі викладеного, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ « ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № ML-700/1005/2007 від 22.11.2007 року у розмірі 3000951,62 гри. та судові витрати у розмірі 3441,00 гривень.

05 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, у якій просив визнати поруку ОСОБА_2 , встановлену договором поруки № SR - 701/1005/2007 від 22.11.2007 року такою, що припинилась.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 22.11.2007 року, між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML - 701/1005/2007 та отримано кредит в сумі 54681,04 дол США на придбання нерухомості, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку було передано ЗАТ «ОТП Банку» в іпотеку.

За вищевказаним договором ОСОБА_2 , виступив поручителем згідно договору поруки від 22.11.2007 року № SR - 701/1005/2007 та зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 її боргових зобов`язань перед ЗАТ «ОТП Банком» за кредитним договором № ML - 701/1005/2007 від 22.11.2007 року в повному обсязі.

У відповідності до п. 1.1 договору поруки ОСОБА_2 зобов`язався відповідати за повне та своєчасне повернення кредиту ОСОБА_1 , а саме: п. а) обов`язок повернути Банку кредит рівними частинами, у терміни, визначені договором, але не пізніше 22.11.2019 року.

У відповідності до п. 4.1 договору поруки - цей договір набирає чинності з дати його підписання (22.07.2007) і діє до повного виконання кредитних зобов`язань.

07.06.2010 року ЗАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1.

У відповідності до п. 1.1 договору купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н 28.05.2010 року між Фактором та Клієнтом, Банк передав Фактору право вимоги за кредитним договором № ML - 701/1005/2007 де боржником є ОСОБА_1 .

У відповідності до п. 1.5.1 споживчого кредиту № ML - 701/1005/2007 від 22.11.2007 року позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з 22.11.2007 в сумі 690,39 дол. США.

Таким чином, у відповідності до умов кредитного договору ОСОБА_1 мала обов`язок повертати кредит частинами, щомісяця по 690,39 дол. США.

З графіка погашення кредиту, вбачається, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 22 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Таким чином, ОСОБА_2 вважає що останній платіж боржником ОСОБА_1 був до 24.09.2009 року, внаслідок чого 6 місячний строк, протягом якого кредитор мав право звертатися до суду з позовною заявою до поручителя, сплив ще до 25.03.2010 року, тому дія поруки припинилася.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2019 року позовну заяву ПАТ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором ML 700/1005/2007 від 22.11.2007 року у розмірі 175576,5 доларів США, що еквівалентно 1369672 грн. (один мільйон триста шістдесят дев`ять тисяч шістсот сімдесят дві грн.. 37 коп. ), яка складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 52213,19 доларів США, що еквівалентно 417340 ( чотириста сімнадцять тисяч триста сорок гривень), заборгованості з нарахованих за користування кредитними коштами відсотками у розмірі 33466,33 доларів США що еквівалентно 267496,37 грн. (двісті шістдесят сім тисяч чотириста дев`яносто шість гривень тридцять сім копійок) та заборгованість з нарахованої пені у розмірі 684836 грн. ( шістсот вісімдесят чотири тисячі вісімсот тридцять шість гривень 00 коп.)

В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором VL 700/1005/2007 від 22.11.2007 року відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг України», третя особа: ОСОБА_1 про припинення поруки за договором № SR- 701/1005/2007 від 22.11.2007 року задоволено.

Визнано поруку ОСОБА_2 , встановлену договором поруки № SR - 701/1005/2007 від 22.11.2007 року, такою, що припинилась.

Стягнуто з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ІН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (адреса: 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, ІК 36789421, р/р НОМЕР_2 у Регіональному відділенні АТ «ОТП Банк» у м. Харків) суму сплаченого судового збору у розмірі 3441,00 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Камінська М.І. просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в повному обсязі, відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, судові витрати покласти на відповідача по справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при винесенні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права.

Вказала, що умовами укладеного сторонами кредитного договору передбачено, що погашення кредиту та сплата процентів за його користування повинно здійснюватися відповідачем частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно враховувати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Кредитним договором та графіком платежів передбачено, що чергові платежі Боржник повинний був здійснювати не пізніше 23 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним говором. Тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого до частиною 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяці після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України поруки припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Саме така правова позиції була викладена в постанові Верховного Суду України від 29.06.2016 року у справі № 6-272 цс16. Тому, з урахуванням зазначеної правової позиції ВСУ, з урахуванням пред`явлення позовної заяви до суду 10.09.2013 року, кінцевого строку повернення кредиту 22.11.2019 року, стягненню з поручителя ОСОБА_2 підлягає заборгованість за період з 10.03.2013 року по 22.11.2019 рік (81 місяць), що становить 45647,42 долара США. Щомісячний платіж за тілом кредиту визначений у графікі платежів, який укладено до додаткового договору № 2 від 28.07.2009 року.

Згідно з п. 4.1.1. ст. 3 частини 2 Кредитного договору 1, за порушення прийнятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, Позичальник (Відповідач) зобов`язаний сплатити Банку Позивачу) пеню в розмірі 1% (один відсоток) від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання, боргових зобов`язань за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум. В матеріалах справи міститься відзив на зустрічну позовну заяву, в якій ТОВ «ОТП Факторинг Україна» висловив свої заперечення проти заявлених вимог поручителя та виклав свою позицію щодо строків позовної давності та обґрунтування суми нарахованої пені. Окрім цього, згідно тієї ж Правової позиції ВСУ, правовідносини поруки за договором можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення заборгованості за кредитом до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

З огляду на вищевикладене, вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 та задоволення зустрічного позову не обґрунтовані та не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначила, що Позивачем були заявлені позовні вимоги у розмірі 85 679,52 долара США, які складаються з: заборгованості за тілом кредиту - у розмірі 52213,19 доларів США, заборгованості відсотками - 33466,33 доларів США та 2316115,52 грн. - заборгованість за пенею. Натомість, судом першої інстанції помилково ухвалено про стягнення з позичальника ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № ML-701/1005/2007 від 22.11.2007 року у розмірі 175 576,50 доларів США, стягнуто суму більшу ніж заявлену в позові. В спірному рішенні судом помилково зазначено найменування Позивача ПАТ «ОТП Фактор Україна» замість найменування юридичної особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

З висновками суду про визначення в рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті не можна погодитись з наступних підстав. Суд першої інстанції вирішуючи питання характеру грошового зобов`язання, визначив стягненні боржника суми в іноземній валюті разом із зазначенням її еквівалента у національній валюті Україні встановленому, виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 07.08.2013 рік. Великою Палатою Верховного Суду висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс 18. У постанові вказано, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, а саме ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулюванні валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), чинного на момент виникнення спірних правовідносин. Суд має право ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, ч.1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позика, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, визначення в резолютивній частині судового рішення заборгованості не лише у валюті кредитного зобов`язання, але і гривневому еквіваленті стягнутої в іноземній валюті коштів, не відповідає вказаним вимогам законодавства, є зайвим і неправильним, у зв`язку із чим, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в цій частині, виключивши посилання на гривневий еквівалент стягуваних сум.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому зазначив, що у позивача відсутнє право вимоги до відповідача ОСОБА_2 , оскільки за договором від 07.06.2010 року про відступлення права вимоги банк відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги лише за кредитними договорами, де боржником є відповідач ОСОБА_1 , за договорами поруки право вимоги не передавалося.

Вказав, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що у даному випадку порука ОСОБА_2 припинилася відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, що відповідає правовій позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 725/5291/16-ц, провадження № 61-802св18.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що порука ОСОБА_2 припинилася відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, та зменшив розмір заявленої до стягнення пені відповідно до ч. 3 ст. 531 ЦК України до 684836 грн. замість 2316115 грн. 32 коп. При цьому суд першої інстанції на обґрунтування свого висновку про припинення поруки послався на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 23.05.2012 у справі № 6-33цс12 щодо застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Суд першої інстанції зазначив, що порука за кредитним договором у даному випадку є припиненою, оскільки позивач, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості боржником, не звернувся до поручителя протягом установлених законом шести місяців із позовом про стягнення заборгованості.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Судом першої інстанції встановлені наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідношення.

22.11.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML700/1005/2007, відповідно до якого відповідач отримав від Банку кредит в розмірі 54861,04 доларів США зі строком повернення 22.11.2019 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в Кредитному договорі.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22.11.2007 року між ОСОБА_2 та Банком був укладений договір поруки № SR 701/1005/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 умов Кредитного договору. (а.с.15-16).

30 червня 2009 року державним реєстратором Голосіївської районної у м. Київ державної адміністрації проведено реєстрацію змін до установчих документів Позивача, відповідно до яких була змінена назва Банку замість Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк».

28.05.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю, відповідно до умов пункту 3.1. якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» продає (переуступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» прав на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» приймає такий Кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» винагороду. Таким чином, до позивача перейшли усі права Банку щодо права вимоги до ОСОБА_1 з виконання зобов`язання за договором № ML700/1005/2007, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримала від Банку кредит в розмірі 54861,04 доларів США зі строком повернення 22.11.2019 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в Кредитному договорі . (а.с.8-14)

У пункті 1.5.1 кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що сума кредиту та нарахованих відсотків щомісяця погашається рівними частинами протягом усього строку дії договору згідно з графіком платежів.

Відповідно до пункту 1.9.1 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених пунктами 2.3 та 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

У подальшому до кредитного договору та договору поруки неодноразово вносилися зміни шляхом укладення додаткових угод.

При розгляді вказаної справи судом першої інстанції було встановлено, що останній платіж за кредитним договором був здійснений 24 вересня 2009 року.

Станом на 07.08.2013 року утворилась заборгованість, загальна сума якої складає 3 000 951,62 грн. та складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 52213,19 доларів США, що еквівалентно 417340,00 грн., заборгованості з нарахованих за користування кредитними коштами відсотками у розмірі 33466,33 доларів США, що еквівалентно 267496,37 грн. та заборгованість з нарахованої пені у розмірі 2 316 115,52 грн.

Суд обґрунтовано та відповідно до змісту норми ч. 3 ст. 531 ЦК України зменшив розмір стягнення пені, з урахуванням розміру основної заборгованості, наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними і тому колегія суддів їх відхиляє.

Щодо стягнутої з основного боржника суми 175576,5 доларів США, то в цій частині, з огляду на зміст описової та мотивувальної частини рішення суду першої інстанції він припустився помилки у формі описки, яку не позбавлений можливості виправити відповідно до ч. 1 ст. 269 ЦПК України, згідно якої суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Що стосується доводів скарги про валюту стягнення, то оскільки позивач заяв вимоги про стягнення боргу у в еквіваленті вказаної суми у доларах США - ці доводи скарги перебувають поза межами ст. 367 ЦПК України, внаслідок чого вони також підлягають відхиленню (а.с. 5 т. 1).

Що стосується розглянутих судом позивних вимог до поручителя відповідача ОСОБА_2 та його зустрічного позову, то в цій частині оскаржене рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Згідно правової позиції, яка була викладена у постанові Верховного Суду України від 23.05.2012 по аналогічній за обставинами щодо умов договору поруки справі № 6-33цс12, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України. Тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, а оскільки банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основного зобов`язання, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителів можуть бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку.

Суд першої інстанції неправильно застосував вказану правову позицію.

У даній справі кредитор досудових вимог до солідарних боржників про погашення поточної заборгованості та дострокове повернення кредиту не звертався. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України докази з цього приводу. Такі вимоги були заявлені до них лише у позові при зверненні до суду 10.09.2013, як до основного боржника, ОСОБА_1 , так і до поручителя за цим договором, ОСОБА_2 .

Згідно умов договору кредиту повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником ОСОБА_1 щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів. Нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та встрок передбачений в графіку платежів (п.п. 1.5.1, 1.5.1.1, а.с. 10).

У постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року по аналогічній справі № 6-272цс16 було висловлені висновки щодо застосування відповідних норм права, від яких Верховний Суд не відступив у подальшій своїй касаційній практиці, тому відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд апеляційної інстанції їх враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій справі.

Так, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця (у даній справі 22 числа кожного місяця), а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, за відсутності досудової вимоги у даному випадку, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

З огляду на вищевказані обставини, з урахуванням вказаних норм права та правових висновків касаційного суду, укладений 22.11.2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 договір поруки № SR 701/1005/2007 припинився лише в частині обов`язку ОСОБА_2 сплатити у солідарному з ОСОБА_1 порядку боргові зобов`язання за кредитним договором ML 700/1005/2007 від 22.11.2007р. в межах шести місяців до звернення до суду з цим позовом.

При цьому колегія суддів не вбачає підстав для застосування правових висновків, які були висловлені у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 335/7020/15-ц та від 02 вересня 2019 року по справі № 344/1319/17, в яких було припинено поруку з мотивів спливу передбаченого у ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення кредитора до поручителя, оскільки у даній справі встановлені інші обставини, у цій справі до звернення до суду з позовом кредитором не заявлялись вимоги до основного боржника, поручителя про сплату заборгованості або про дострокове повернення кредиту.

У разі звернення кредитора до солідарного боржника поручителя з вимогами про сплату поточної заборгованості та про дострокове повернення кредиту, відповідно до вищевказаних висновків судів касаційної інстанції договір поруки припиняється щодо обов`язку сплатити поточну заборгованість лише в межах шестимісячного строку до такого звернення та повністю зберігається стосовно вимог про дострокове повернення боргу.

Внаслідок цього також підлягає зміні порядок стягнення заборгованості з основного боржника, частина заборгованості, яка не охоплюється солідарною відповідальністю поручителя має сплачуватися основним боржником самостійно.

Крім того, з цих же мотивів, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно умов договору кредиту та поруки, стягнення пені з поручителя у солідарному порядку з основним божником обмежено відповідальністю на протязі 6-ти місяців до звернення кредитора з цим позовом. Згідно наданого представником відповідача під апеляційного розгляду справи розрахунку, який відповідає графіку повернення кредиту та умовам договорів кредиту і поруки, солідарному стягненню з відповідачів підлягає пеня в сумі 30597 (тридцять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) гривень 20 коп, в іншій частині присуджена судом першої інстанції пеня залишається до стягнення з основного боржника.

З цих мотивів оскаржене по справі рішення про припинення обов`язків поручителя за договором у повному обсязі не відповідає вказаним обставинам справи та нормам матеріального права, висновкам касаційних судів про їх застосування.

Заперечення відповідача ОСОБА_2 щодо відсутності у позивача права вимоги є також недоведеними і спростовуються наданими позивачем доказами. При цьому ОСОБА_2 у доводах свого зустрічного позову визнав ці повноваження повивача, тому колегія суддів вказані доводи скарги також відхиляє.

Тому, відповідно до ч.ч. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржене рішення суду першої інстанції в частині розглянутих позивних вимог до поручителя відповідача ОСОБА_2 та його зустрічного позову підлягає скасуванню та ухваленні в цій частині нового судового рішення.

Тому необхідно стягнути з основного боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором ML 700/1005/2007 від 22.11.2007р. у розмірі 85679,52 - 45 647,42 = 40 032,1?0 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.08.2013 еквівалентно ?319 976, 58 грн. ?та ?684836,00 30597,20 = 654 238,80 грн. пені.

У солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором ML 700/1005/2007 від 22.11.2007р. у розмірі ?45 647,42 доларів США, що станом на 07.08.2013 за офіційним курсом НБУ складає 364 859, 83 коп. та пеню в сумі 30597, 20 грн.

Договір поруки в частині обов`язку ОСОБА_2 сплатити у солідарному з ОСОБА_1 порядку боргових зобов`язань за кредитним договором ML 700/1005/2007 від 22.11.2007р. слід припинити лише в межах шести місяців до звернення до суду з цим позовом.

В іншій частині у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Внаслідок часткового задоволення скарги відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають відповідному перерозподілу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «ОТП Факторинг України» - адвоката Камінської Марини Ігорівни задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2019 року скасувати в частині вирішення позову ТОВ ««ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ІН НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (адреса: 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, ІК 36789421, р/р НОМЕР_2 у Регіональному відділенні АТ «ОТП Банк» у м. Харкові ) суму заборгованості за кредитним договором ML 700/1005/2007 від 22.11.2007р. у розмірі 129929,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.08.2013 еквівалентно ?319 976 (триста дев`ятнадцять гривень дев`ятсот сімдесят шість) гривень 58 коп. ?та ?654 238 (шістсот п`ятдесят тисяч двісті тридцять вісім) гривень 80 коп. пені.

Також стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 ІН НОМЕР_3 ) у солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором ML 700/1005/2007 від 22.11.2007р. у розмірі ?45 647,42 доларів США, що станом на 07.08.2013 за офіційним курсом НБУ складає 364 859 (триста шістдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 83 коп. та пеню в сумі 30597 (тридцять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) гривень 20 коп.

Змінити порядок відшкодування судових витрат. На відшкодування сплаченого за подання позовної заяви судового збору стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» з ОСОБА_1 ? ?2 030,19 грн. та з ОСОБА_2 ?1 410,81? грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 24.12.2019.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.