Справа № 639/4813/18
провадження 2/639/396/19
Жовтневий районний суд м.Харкова
у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.
за участю секретаря-Тущенко Т.В.
учасники справи:
представник позивача- Малойван Є.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики,-
Позивач ОСОБА_1 вважає, що він має право нарахувати також 3 % річних та інфляційні витрати з моменту прострочення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також проценти за користування позикою, оскільки умовами договорів не передбачено, що позика є безпроцентною, тому просив стягнути згідно розрахунків за договорами позики від 07.03.2017 року., від 03.04.2017 року, від 17.05.2017 року проценти за період до 25.05.2017 року відповідно 391,05 грн., 365,53 грн., 3666,21 грн.
Представник позивача надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно, належним чином згідно зі ст. 128 ЦПК України, відзив на позов та доказів, на підтвердження заперечень проти позову не надав. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного.
Судом встановлено, що 07 березня 2017 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір позики на суму 1540 грн. зі строком повернення грошових коштів не пізніше 21 березня 2017 року.
03 квітня 2017 року між ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 укладено письмовий договір, за умовами якого позивач передав у власність, а відповідач прийняв у власність 1500 грн.тазобовязався повернути вказану суму в обумовлений строк, не пізніше 17 квітня 2017 року.
Пунктом 9.3 зазначених договорів позики передбачено, що у разі порушення позичальником будь-якого зобовязання за договором, він зобовязується сплатити на користь позикодавця штраф розміром сто процентів від суми, визначеної в пункті 1 договору.
Крім того, п. 9.4 договору встановлено, що позичальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі десяти процентів від суми, визначеної в пункті 1 договору, за кожен день прострочення виконання будь-якого зобовязання за договором.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року, яке набрало законної сили постановою Апеляційного суду Харківської області від 18.07.2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 07.03.2017 року у розмірі 3 080, 00 грн., яка складається з суми основного боргу 1 540, 00 грн, пені 1 540, 00 грн.; за договором позики від 03.04.2017 року в сумі 3 000, 00 грн., а саме сума основного боргу 1 500, 00 грн, пеня 1 500, 00 грн.; за договором позики від 17.05.2017 року у розмірі 31 810, 00 грн. , яка складається з основного боргу 15 905, 00 грн, пені 15 905, 00 грн.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України).
За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.
Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що рішенням суду від 27.02.2018 року вже стягнута пеня у розмірі суми позики, підстав для повторного стягнення цієї суми суд не вбачає.
Що стосується вимог про нарахування за кожним з договорів позики процентів за користування чужими грошима суд виходить з наступного.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України).
За приписами частини першої ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Встановлені договорами позики конкретні строки виконання зобовязання, а саме: за договором позики від 07.03.2017 року до 21.03.2017 року, за договором позики від 03.04.2017 року до 17.04.2017 року, за договором позики від 17.05.2017 року до 24.05.2017 року, термін виконання зобов'язання збігається зі строком договору.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до частини першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Право позичальника нараховувати за договором позики проценти припиняється після спливу визначеного договором строку надання позики чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.
Отже, суд відхиляє аргументи позивача про те, що він має право нараховувати проценти на рівні облікової ставки Нацбанку України до повного погашення заборгованості за договором позики, оскільки зі спливом строку позики припинилося право позивача нараховувати проценти .
Належних та допустимих доказів на підтвердження існування домовленості між сторонами про порядок повернення позики поза межами строку дії договору суду не надано.
Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2).
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Розрахунок 3 % річних зроблений позивачем правильно, виходячи з періоду прострочення виконання зобов'язання з 22.03.2017 року за договором позики від 07.03.2017 року, за договором позики від 03.04.2017 року-з 18.04.2017 року, за договором позики від 17.05.2017 року-з 25.05.2017 року по 23.11.2018 року и становить відповідно 77,46 грн., 72,12 грн., 716,38 грн.
Позивачем надано розрахунок індексу інфляції за аналогічний період , який складає за договором від 07.03.2017 року-251,02 грн., за договором позики від 03.04.2017 року-228,90 грн., за договором позики від 17.05.2017 року-2191,71 грн.
Судом було встановлено, що 05.04.2017 року між ОСОБА_3 ( позикодавцем) і ОСОБА_4В.( позичальником) укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в сумі 5000 доларів США, що на момент укладення договору позики за згодою сторін складає еквівалент 135500 грн. Пунктом 2 договору передбачено, що позика повертається частинами, а саме по 100 доларів США щомісяця , не пізніше 05.04.2018 року.Останній платіж на погашення боргу становить 3900 доларів США. В разі порушення будь-якого з передбачених термінів часткових повернень або остаточного розрахунку за цим договором позичальник повинен сплатити на користь позикодавця неустойку у вигляді пені в розмірі 3% від всієї суми позики простроченої поверненням суми за кожен день такого прострочення, починаючи з одинадцятого дня.
За договором про відступлення права вимоги від 15.11.2018 року ОСОБА_3 передав новому кредиторові ОСОБА_1, а новий кредитор прийняв право вимоги за договором позики від 05.04.2017 року та належного виконання всіх зобовязань за договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.Надані позивачем розписки містять зобов'язання відповідача повернути борг, що таким чином підтверджує боргове зобов'язання.
За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов.
Таким чином, у частині 1 статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умови, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року № 6-284цс17.
Оскільки розмір плати за користування позикою договором не встановлено, тому у позивача мається право на отримання від відповідача процентів за користування позикою, розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України.
Облікова ставка НБУ та кількість днів прострочення правильно розрахована позивачем по формулі ( сума боргу еквівалентна 138 729 грн. за курсом НБУ станом на 23.11.2018 за 100 доларів США 2774,58 грн. ) х (облікова ставка НБУ) : 100 % : 365 днів х ( кількість днів користування коштами) та становить за період з 25.05.2017 року по 05.04.2018 року в сумі 16 528,72 грн.
У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст. 611 ЦК України).
Зі змісту договору позики вбачається, що при порушенні строків часткових повернень позики або остаточного розрахунку позичальник повинен сплатити на користь позикодавця неустойку у вигляді пені в розмірі 3 % від всієї суми позики , починаючи з одинадцятого дня за кожен день прострочення. У позові , виходячи з невідповідності розміру пені та суми боргу, позивач просить обмежитися сумою 138979,00 грн., що не перевищує розміру заборгованості за позикою.
Враховуючи положення ст. 625 ЦК України три відсотки річних від простроченої суми , що підлягає стягненню з відповідача за період з 16.04.2018 року по 23.11.2018 року, тобто за 222 дня прострочення складає 2524,47 грн.( 138979,14х3%/100/365х222).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6193,39 грн. Отже, враховуючи, що судом задоволені вимоги частково на загальну суму 300 048,78 грн., що складає 48% від заявлених 619 338,39 грн., з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2972,82 грн.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 259, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 07.03.2017 року інфляційні витрати за період з 22.03.2017 року по 23.11.2018 року у розмірі -251,02 грн., три проценти річних від простроченої суми- 77,46 грн., а всього 328 ( триста двадцять вісім) грн.48 коп; за договором позики від 03.04.2017 року інфляційні витрати за період з 18.04.2017 року по 23.11.2018 року в сумі 228,90 грн., три проценти річних від простроченої суми- 72,12 грн., а всього 301( триста одна) грн.02 коп. ; за договором позики від 17.05.2017 року інфляційні витрати за період з 25.05.2017 року по 23.11.2018 року в сумі 2191,71 грн., три проценти річних від простроченої суми- 716,38 грн., а всього 2908 ( дві тисячі девятсот вісім) грн.09 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2972 грн. 82 коп.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, торонни протягом тридцяти днів з дня його проголошеня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Cторонни: Позивач: ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1, прож.м.Харків, вул.Кузнецька, 111).

Відповідач: ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, прож.м.Харків, вїзд Садибний, 3).

Повне судове рішення складено 08.02.2019.

СУДДЯ -