ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/2544/17

провадження № 22-ц/4809/295/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Орловського В.В. від 03 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом, -

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати - ОСОБА_3, спадкоємцями за законом якої є вона та ОСОБА_2. Після смерті її матері відкрилася спадщина на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1. Інша частина житлового будинку належить їй на підставі заповіту після смерті її батька - ОСОБА_4. Також зазначила, що її мати була особою похилого віку, часто хворіла, останні роки не могла самостійно себе обслуговувати та потребувала постійної сторонньої допомоги, не могла самостійно пересуватися. Догляд за нею здійснювали, зокрема, вона, її син - ОСОБА_5 та його дружина - ОСОБА_6, а також забезпечували її ліками, продуктами харчування та побутове обслуговування. Про безпорадний стан ОСОБА_3 відповідачу було відомо, проте з 2001 року жодного разу не відвідувала її та не мала наміру надавати їй будь-якої матеріальної чи іншої допомоги, також не брала участі в організації поховання матері та подальших поминальних заходів.

Посилаючись на те, що відповідач ухилялася від надання допомоги матері, позивач просила усунути її від права на спадкування спадщини за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3 у віці 82 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 13.02.2017 року/а.с.6/.

За життя ОСОБА_3 було складено заповіт від 13.12.2001 року, відповідно до якого остання заповіла ОСОБА_1 належну їй частину житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що розташований по АДРЕСА_1 /а.с.76/.

Із заявами про прийняття спадщини звернулися дочки - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с.72, 84/.

На час відкриття спадщини ОСОБА_2 досягла пенсійного віку, а тому в силу частини першої статті 1241 ЦК України має право на половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), незалежно від змісту заповіту.

Згідно виписки із медичної картки, ОСОБА_2 протягом останніх п'яти років хворіє на ряд захворювань, у зв'язку з чим перебуває на диспансерному обліку у кардіолога, травматолога, терапевта, невролога і гастроентеролога /а.с.52/.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до положень частини п'ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини п'ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Також судом встановлено, що підтверджується показами свідків допитаних у суді першої інстанції, що за життя ОСОБА_3 з ОСОБА_2 не спілкувалася та за допомогою до неї не зверталася, разом з тим, стан здоров'я ОСОБА_3 дозволяв їй самостійно себе обслуговувати.

Отже, суд першої інстанції, врахувавши відсутність умисного ухилення відповідача від надання допомоги померлій ОСОБА_3 та її потреби у допомозі, а також матеріальне становище відповідача та стан її здоров'я, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 та частин першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а лише зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновкам суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.02.2019 року.

Головуючий:

Судді: