справа № 755/8815/19 головуючий у суді І інстанції Марфіна Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, поданою представником - Панасюк Наталією Костянтинівною на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Свої вимоги мотивувало тим, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві перебуває ОСОБА_1 , який отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Позивач зазначає, що в редакції ч.ч. 1, 2, 3 ст. 27 ЗУ «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 року (набрання чинності 03 серпня 2017 року) щомісячне довічне грошове утримання судді Конституційного Суду у відставці виплачують органи Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України у розмірі 50 відсотків винагороди судді Конституційного Суду України. У разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного утримання судді Конституційного Суду у відставці. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми винагороди судді з дня виникнення права на відповідний перерахунок. 19.02.2018 року, відповідачу було проведено відповідний перерахунок з 01.01.2018 року, при цьому, для розрахунку розміру щомісячного довічного утримання судді автоматизовано (програмою технічного забезпечення АСОПД/КОМТЕХ) було застосовано відсоток - 90 %, що призвело до завищеного розміру грошового утримання до виплати. Після приведення матеріалів пенсійної справи у відповідність до норм Закону №2136 було визначено вірний розмір щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2018 року, який склав 82 594,00 грн. та розраховано суму надмірно виплачених відповідачу коштів, яка склала 286 266,52 грн. за період з 01.01.2018 року по 31.05.2018 року. Позивач зазначає, що відповідача було повідомлено листом про виникнення переплати пенсії від 12.11.2018 року №110013/04, яке залишилось без належного реагування з боку відповідача. За таких обставин, посилаючись на ст. 1212 Цивільного кодексу України, позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в сумі 286 266,52 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

При цьому зазначає, що до Управління ПФУ не надходив відзив відповідача, що поданий до суду, позивач був позбавлений можливості надати відповідь на відзив, а тому вважає, що судом розгляд справи проводився з порушенням норм процесуального права.

Крім того, судом першої інстанції, було порушено норми матеріального права. У даному випадку підлягають застосуванню правила ст. 1212 ЦК України, які встановлюють порядок повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, та застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

В судовому засіданні представник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві просив апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві перебуває ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зі змісту розпорядження Головного Управління пенсійного фонду України м. Києва від 19 лютого 2018 року №887438, вбачається, що ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання у розмірі 148 669,20 грн. з 01.01.2018 року та з 01.02.2018 року, виходячи із середньомісячної заробітної плати у розмірі 165 188,00 грн., загальний процент від середнього заробітку - 90% (а.с. 9).

05 червня 2018 року, Начальник відділу з питань призначення перерахунків пенсій №8 Управління застосування пенсійного законодавства Попова Є.В. звернулась до Управління застосування пенсійного законодавства Начальника відділу контролю за додержанням законодавства з питань пенсійного забезпечення з вимогою надати дозвіл на макетну обробку по пенсійній справі ОСОБА_1 , о/р НОМЕР_1/02, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», при перерахунку пенсії з 01.01.2018 року програма невірно розраховує відсоток щомісячного утримання судді 50%. Виконати перерахунок коректно засобами АСКОПД/КОМЕХ неможливо. Та додатково просить відкоригувати: код надбавки 108 з 01.01.2018 року по довічно - 148 669,20 грн. - видалити; код надбавки 108 з 01.01.2018 року по довічно - 82 594,00 грн. - прописати; код виплати 158 з 01.01.2018 року по довічно - 148 669,20 грн. змінити суму на 82 594,00 грн.

Згідно довідки №186 про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії за період 01.01.2018 року по 31.05.2018 року ОСОБА_1 , о/р НОМЕР_1 (Дніпровський район), розмір фактично виплаченої пенсії становить 690 719,70 грн., розмір пенсії до виплати становить 404 453,18 грн. переплата становить 286 266,52 грн. (а. с. 12)

Позивач посилаючись на те, що для розрахунку розміру щомісячного довічного утримання судді автоматизовано (програмою технічного забезпечення АСОПД/КОМТЕХ) було застосовано відсоток - 90 %, що призвело до завищеного розміру грошового утримання до виплати, та посилаючись на ст. 1212 Цивільного кодексу України, просив суд стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в сумі 286 266,52 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту недобросовісного набуття відповідачем коштів, а також, не встановлено наявність рахункової помилки зі сторони позивача, натомість, посилання позивача, що для розрахунку розміру щомісячного довічного утримання судді автоматизовано (програмою технічного забезпечення АСОПД/КОМТЕХ) було застосовано відсоток - 90 %, що призвело до завищеного розміру грошового утримання до виплати не доводить факту недобросовісного та безпідставного набуття відповідачем коштів.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повній мірі, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

До осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванні відносяться особи, зокрема, які працюють на виборних посадах в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, громадських об`єднаннях та отримують заробітну плату (винагороду) за роботу на таких посадах (ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»)

Згідно ч. 1 ст. 142 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» суддя Конституційного Суду у відставці отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке виплачується у розмірі 50 відсотків винагороди судді Конституційного Суду. У разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду у відставці. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми винагороди Судді з дня виникнення права на відповідний перерахунок. Щомісячне довічне грошове утримання судді Конституційного Суду у відставці виплачується безвідносно до заробітку (прибутку), що його Суддя одержав після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання судді Конституційного Суду у відставці виплачують органи Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 2 Розділу І «Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» затвердженою Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року за № 3-1, щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.

Згідно Розділу ІІІ Порядку, до заяви про призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці додаються: копія рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади; наказ про звільнення судді з посади; документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637; довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2); розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 3); документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи, що засвідчують особливий статус особи.

Згідно Розділу IV Порядку, при прийманні документів орган, що призначає щомісячне довічне утримання: оформлює заяву про призначення щомісячного довічного утримання; здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення наданих документів. Для призначення (перерахунку) щомісячного довічного утримання подаються оригінали документів. Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення щомісячного довічного утримання документами або надання додаткових документів орган, що призначає щомісячне довічне утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного утримання або відмову в його призначенні відповідно до пункту 5 розділу І цього Порядку. Орган, що призначає щомісячне довічне утримання, не пізніше 10 днів після винесення рішення інформує особу про призначення щомісячного довічного утримання із зазначенням його розміру або про відмову в призначенні щомісячного довічного утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Як встановлено Розділом V Порядку, щомісячне довічне утримання виплачується у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується щомісячне довічне грошове утримання, у грошовій формі, в установленому законодавством порядку. Виплата щомісячного довічного утримання припиняється у випадках, передбачених статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Порядок виплати щомісячного довічного утримання у разі поновлення його виплати, за минулий час, за час перебування особи на повному державному утриманні, за час перебування в місцях обмеження або позбавлення волі, у разі виїзду на постійне місце проживання за кордон, утримання надміру виплачених сум та відрахувань зі щомісячного довічного утримання здійснюється у порядку, передбаченому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. (ст. 1215 Цивільного кодексу України)

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також, добросовісність набувача презумуються.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Тобто, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивачем не доведено факту набуття відповідачем коштів без достатньої правової підстави, не встановлено наявність рахункової помилки зі сторони позивача, а також, зловживань з боку відповідача.

Доводи апелянта про те, що для розрахунку розміру щомісячного довічного утримання судді автоматизовано було застосовано невірний відсоток - 90 %, що призвело до завищеного розміру грошового утримання до виплати, колегія суддів, також, вважає таким, що не доводить факту недобросовісного набуття відповідачем коштів або наявність рахункової помилки.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновки суду, викладені в рішенні.

Також, апеляційним судом розцінюється критично посилання апелянта на неотримання ним відзиву на позовну заяву, оскільки вказані обставини не є безумовними підставами для скасування рішення суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, подану представником - Панасюк Наталією Костянтинівною залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова