Житомирський апеляційний суд
Справа №275/742/17 Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С.
Категорія 39 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Галацевич О.М.

Борисюка Р.М.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №275/742/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Попільнянська державна нотаріальна контора Житомирської області) про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2018 року,ухвалене під головуванням судді Данилюк О.С. у смт. Брусилів,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину після смерті його діда (батька його матері) ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, видане на ім'я ОСОБА_3 22.06.2006 року. В обґрунтування позову заначив, що після смерті діда залишилася спадщина, що складалася з житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після матері ОСОБА_11, яка прийняла спадщину, але за життя не оформила спадкові права. ІНФОРМАЦІЯ_7 року мати померла. Після її смерті позивач зі своєю сестрою ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 та братом ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9 народження прийняли спадщину, оскільки всі були неповнолітніми дітьми і заяву про відмову від спадщини від їх імені опікуни не подавали. У 2017 році будинок був відключений від електропостачання і тоді позивач дізнався, що це зроблено за заявою його тітки ОСОБА_3, яка є власником будинку.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2018 року позов задоволено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що ОСОБА_11 не могла прийняти у спадщину будинок, який не належав ОСОБА_10 на день його смерті, вона та позивач не зверталися до нотаріуса для оформлення спадкових прав, не вчинили жодних дій для цього.

У відзиві ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_10.(а.с.9). Відповідно до записів у погосподарських книгах Брусилівської сільської ради за 1986-1995 роки він був єдиним членом колгоспного двору по АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_10 двір віднесено до робочої групи. Дочка ОСОБА_13 вибула з господарства у 1986 році. З червня 1990 року в господарстві зареєстровані ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка; ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3, онука; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, онук.

Відповідно до ст.563 ЦК УРСР 1963 року після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина на майно двору.

Після смерті ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8 року на підставі рішення виконкому Брусилівської селищної ради Житомирської області від 21.07.1989 р. № 51 на його ім'я видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (а.с.143).

22 червня 2006 року ОСОБА_3 отримала у державного нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з жилого будинку АДРЕСА_1 У даному свідоцтві правовстановлюючим документом, на підставі якого майно належало спадкодавцю ОСОБА_10 зазначено дублікат свідоцтво про право власності від 25 липня 1989 року (а.с.153).

ОСОБА_15., дочка ОСОБА_10, померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року. Позивач ОСОБА_2 є її сином.

Виходячи із системного аналізу розділу 7 ЦК УРСР 1963 року спадкоємством є перехід майна після смерті громадянина, якому воно належало, до спадкоємців на підставі норм спадкового права.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Належні та допустимі докази на підтвердження того, що до складу спадкового майна ОСОБА_10 входив будинку АДРЕСА_1 відсутні.

На підставі показів свідків суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_15. прийняла спадщину після смерті батька. Такий висновок є правильним, оскільки доведено, що остання фактично проживала з ним на день його смерті, отримала у володіння всі його речі та предмети домашнього вжитку.

На день смерті ОСОБА_15. її син ОСОБА_2 був неповнолітнім, отже в силу ч.4 ст.268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину після смерті матері.

Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом видано на нерухоме майно, яке не є спадковим, оскільки свідоцтво про право власності на нього видане після смерті ОСОБА_10, за відсутності правовстановлюючого документу або судового рішення, якими підтверджено право власності ОСОБА_10 на таке майно за життя.

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259, 268,367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: