Провадження №2/522/84/19
14 лютого 2019 року Приморський районний суд міста Одеси
у складі : головуючого - судді Домусчі Л.В.
при секретарі судового засідання Вадуцкої В.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський ОСОБА_1" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У грудні 2018 позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство „Всеукраїнський ОСОБА_1" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості по відсотках за кредитним договором № 377/07ф від 15.10.2007 року у розмірі 11 403, 44 дол. США у перерахунку на національну грошову одиницю України 328 465,25 грн..
Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на невиконання відповідачами своїх зобов'язань перед ним за згаданим договором щодо повернення кредиту та внесення плати за користування кредитом у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором. У звязку з чим за рішенням суду від 04.07.2012 року з відповідачів вже було стягнуто на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором за тілом кредиту 102 682.72 дол. США; за відсотками 15 756,57 дол. США; за комісією 1 905,57 грн., за неустойкою 26 138,78 грн.. Посилались на те, що зобовязання за кредитним договором до цього часу невиконане, не зважаючи на вказане рішення суду, тому просили стягнути із відповідачів заборгованість за відсотками за період 15.02.2016 року по 15.09.2016 року у розмірі 11 403, 44 дол. США у перерахунку на національну грошову одиницю України 328 465,25 грн..
Ухвалою суду від 12.12.2018 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову. 03.01.2019 року на виконання ухвали суду від 12.12.2018 року позивачем було надано до суду квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою суду від 08.01.2019 року провадження по справі було відновлено та справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін на 08.02.2019 року.
У судове засідання 08.02.2019 року не зявилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.
У матеріалах справи міститься клопотання представника позивача щодо розгляду справи за відсутністю його представника. В клопотанні представник позивача також зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобовязані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.
Поштова кореспонденція, направлялась відповідачам на адресу їх реєстрації, проте була повернута до суду з відміткою «про закінчення строків зберігання». Причини неявки відповідачі суду не повідомили, жодних клопотань до суду не заявляли. Також не скористались своїм процесуальним правом та відзиву на позов не надали.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
У звязку з цим, датою складення цього судового рішення є 14.02.2019 року.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку.
Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Згідно кредитного договору № 377/07ф від 15.10.2007 року Відкрите акціонерне товариство „Всеукраїнський ОСОБА_1", назва якого згодом була змінена на ОСОБА_4 акціонерне товариство „Всеукраїнський ОСОБА_1", надало ОСОБА_2 кредит в сумі 105 000,00 дол. США, що складає еквівалент 530 250,00 грн. за курсом НБУ дату укладення цього договору, для проведення розрахунків по договору пайової участі у фінансуванні будівництва № 185/41-0073 від 12.01.2006р., що укладений між позичальником ОСОБА_2 та ТОВ „Консоль", згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно - трикімнатну квартиру №30, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Ковалевського, 20-28 (будинок №3), яке стане власністю позичальника у майбутньому, на строк користування з 15.10.2007 року по 14.10.2027 року, із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 13 % річних та плати за обслуговування кредиту в розмірі 31,5 дол. США, що ставить 0,03% від суми кредиту, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитними коштами і внесенням плати за обслуговування кредиту щомісячно в порядку, розмірах та строки, визначених в цьому договорі, з датою кінцевою повернення кредиту та усіх нарахувань за ним -14.10.2027 року.
Наданий ОСОБА_2 кредит також забезпечений порукою відповідача ОСОБА_3, про що 15.10.2007 року між поручителем ОСОБА_3 і позивачем укладено договір поруки б/н.
Відповідно до п.п.1.1, 2.1, 3.1 цього договору поруки, у разі невиконання боржником ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором № 377/07ф від 15.10.2007 року, поручитель ОСОБА_3 та боржник ОСОБА_2 відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники, в тому числі за повернення основної суми боргу, сплату нарахованих відсотків по кредиту та інших платежів, передбачених кредитним договором.
11 вересня 2007 року між позивачем у відповідачем ОСОБА_2 підписано додаткову угоду № 01 до кредитного договору № 377/07ф від 15.10.2007 року, згідно умов якої плата за користування кредитними коштами встановлена в розмірі 15% річних.
01 грудня 2008 року між позивачем і відповідачем ОСОБА_2 підписано додаткову угоду № 02 до кредитного договору № 377/07ф від 15.10.2007 року, згідно умов якої плата за користування кредитними коштами встановлена в розмірі 16,5 % річних.
Позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором № 377/07ф від 15.10.2007 року щодо надання відповідачу ОСОБА_2 кредитних коштів у відповідності до умов цього договору.
Судом встановлено, що у звязку з недотримання позичальником встановлених кредитним договором із додатковими до нього угодами терміну повернення кредиту та внесення плати за кредитним, у останнього виникла заборгованість, тому в січні 2010 року банк звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором із ОСОБА_2, ОСОБА_3.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2012 року (справа №2-4268/11) позов Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський ОСОБА_1" було задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський ОСОБА_1":

1) заборгованість за кредитним договором № 377/07ф від 15 жовтня 2007 року з додатковою угодою № 01 від 11 вересня 2008 року та додатковою угодою № 02 від 01 грудня 2008 року у розмірі 119 439 (сто дев'ятнадцять тисяч чотириста тридцять дев'ять) доларів США 29 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ (7,9960грн. за 1дол.США) станом на 24 листопада 2009 року складає 955 036 (дев'ятсот п'ятдесят п'ять тисяч тридцять шість) грн. 56 коп., та 28 044 (двадцять вісім тисяч сорок чотири) грн. 35 коп., з яких : заборгованість за кредитом -102 682,72 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 821 051,03 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 15 756,57 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 125 989,53 грн. ; заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування -1 905,57 грн. ; плата за пропуск платежів -26 138,78 грн. ;

2) судові витрати в сумі 1 820 (одна тисяча вісімсот двадцять) грн. 00 коп.

У задоволені решти частини позовних вимог відмовити.

При цьому, судом за розглядом справи №2-4268/11 було встановлено, що унаслідок підписання між банком та ОСОБА_2 11.09.2007 року додаткової угоди № 01 до кредитного договору № 377/07ф від 15.10.2007 року, а 01.12.2008 року додаткової угоди № 02 до цього кредитного договору, згідно умов яких плата за користування кредитними коштами була збільшена, відповідно з 13 % до 15% річних та з 15 % до 16,5 % річних, без згоди та повідомлення поручителя, то фактично була збільшена відповідальність поручителя ОСОБА_3.

За розглядом справи №2-4268/11 суд прийшов до висновку, що у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України порука ОСОБА_3 вважається припиненою у звязку зі зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується його відповідальність. Тому позовні вимоги банку в частині стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором № 377/07ф від 15.10.2007 року були залишені без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2012 року набрало законної сили 28.11.2012 року.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України).

Звертаючись 06.12.2018 року до суду з відповідним позовом, представник банку посилався на те, що незважаючи на рішення суду від 04.07.2012 року зобовязання за кредитним зобовязання залишається невиконаним, тому просили стягнути солідарно з відповідачів різниці заборгованості по відсотках за кредитним договором за період із 15.02.2016 року по 15.09.2016 року у розмірі 11 403, 44 дол. США у перерахунку на національну грошову одиницю України (в еквіваленті на курсу НБУ 28,080405 грн. за один дол.. США на 23.10.2018 року) 328 465,25 грн..

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статей 530,612,625 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).с

Суд вбачає, що ПАТ «ВіЕйБі Банк», використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у січні 2010 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3., за яким судом постановлено рішення.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги банку.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також інші обумовлені в договорі платежі (комісію та пеню) припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Саме такі висновки містяться у постановах ОСОБА_7 Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа N 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц).

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов'язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

З огляду на викладене суд вбачає, що дострокове стягнення кредиту відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, ч.2 ст. 1054 ЦК України є наслідок неналежного виконання боржником своїх кредитних зобовязань. Це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому при невиконанні рішень суду у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання не припинилися. У ст. 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється в силу його виконання, проведеного належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду).

При цьому, суд керується положеннями ч.1 ст. 1050 ЦК України та виходить із того, що стягнення суми процентів за ст. 1048 ЦК України є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а стягнення за положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобовязання.

Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цих Кодексом.

Оскільки ПАТ «ВіЕйБі банк» вимог про стягнення з позичальника сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв, з огляду на викладене, суд не знаходить підстав відступити від правових висновків ВСУ, висловлених у постановах від 28 березня 2018 року (справа N 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа N 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), та відмовляє у задоволенні позовних вимог банку, предявлених до ОСОБА_2 за їх необґрунтованістю.

Стосовно вимог банку, предявлених до ОСОБА_3, суд звертає увагу, що з урахуванням рішення Приморського районного суду м. Одеси за розглядом справи №2-4268/11 про припинення поруки ОСОБА_3 на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України, то банк взагалі не має права предявляти будь-які вимоги до поручителя, повязані з невиконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором № 377/07ф від 15.10.2007 року. В частині вимог банку до поручителя ОСОБА_3 суд відмовляє за їх безпідставності, при цьому також вважаючи що на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, і оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

У звязку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати також не підлягають стягненню із відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 16, 509, 524, 525, 526, 530, 536, 549, 550-551, 610-612, 625-626, 629, 638, 639, 1048, 1050, 1052, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 43, 64, 76, 81, 82, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України; суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Дегтярівська, 27-Т) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_2) про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення буде складено 14.02.2019 року.

Суддя: Домусчі Л.В.