КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/667/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Остапчук Т.В.

Унікальний №757/41137/17-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Ратнікової В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визначення частки померлого в праві спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору дарування та витребування майна із незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визначення частки померлого в праві спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору дарування та витребування майна із незаконного володіння.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року провадження у справі було зупинено до розгляду Верховним Судом справи №757/17090/16-ц за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Київської міської ради, третя особа: Шоста державна нотаріальна контора м. Києва про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1, 29 жовтня 2018 року подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права, просила ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що здійснені судом першої інстанції висновки щодо зупинення провадження у справі 18 квітня 2018 року та 26 вересня 2018 року є діаметрально протилежними, що порушує основні принципи правосуддя, оскільки зупинення провадження було здійснено судом за власною ініціативою з тих самих підстав, які були заявлені відповідачем раніше.

Під час вирішення даного питання всі сторони у справі заперечували проти зупинення провадження у справі.

Наголошувала на наявності в матеріалах справи доказів, які дають можливість оцінити всі обставини (факти), які є предметом розгляду в даній справі.

У визначений законодавством строк позивач до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звернулась. Наявна в матеріалах справи заява про прийняття спадщини від 23 березня 2016 року жодних юридичних наслідків не створює та не є належним прийняттям спадщини.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року набрало законної сили 03 березня 2017 року, а тому визначений судом строк для подачі заяви про прийняття спадщини у позивача тривав з 03 березня 2017 року по 03 травня 2017 року.

Проте будь-яких заяв у визначений судом строк позивачем подано не було, що свідчить про пропуск ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини після смерті сина.

Наявна в матеріалах справи заяви позивача від 14 червня 2017 року №1138 на видачу свідоцтва про право на спадщину також подана з пропуском встановленого строку, і не може бути підставою для визнання її такою, що прийняла спадщину.

Оскільки заява про прийняття спадщини від 23 березня 2016 року не свідчить про прийняття спадщини, а у встановлений судом строк позивач нової заяви не подавала вона є такою, що спадщину не прийняла, тому її позовні вимоги не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Всі вказані обставини свідчать про можливість ухвалення судом першої інстанції законного та обґрунтованого рішення по справі без зупинення провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який є сином ОСОБА_2, колишнім чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_3

У період з 13 червня 1999 року по 28 грудня 2012 року померлий перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1

У період шлюбу ОСОБА_1 було укладено договір купівлі продажу об'єкта нерухомості розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності на нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_1

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року позов ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Київської міської ради, третя особа: Шоста київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було задоволено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 було відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року було залишено без змін. (Том 2 а.с.6-9)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року було відкрито касаційне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Київської міської ради, третя особа: Шоста київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 (Том 2 а.с.10-11)

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2018 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 та зупинено виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року до закінчення касаційного провадження. (Том 2 а.с.57-58)

Зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції виходив із взаємопов'язаності предметів спору та неможливості в повному обсязі встановити та оцінити всі обставини справи на підставі наданих доказів, посилаючись як на підставу зупинення на п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України. Наголошував на необхідності такого зупинення, оскільки виконання рішення, з яким позивач пов'язує виникнення у неї права власності на спірну квартиру було зупинено ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2018 року в справі №757/17090/16-ц.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам процесуального законодавства та наявним в матеріалах справи доказам, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Визначаючи наявність підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

За змістом ст. 260 ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

В абзаці 4 пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність зупинення провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між справами, що розглядаються, повинен існувати правовий зв'язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати значення для іншої справи.

Положеннями ст. 273 ЦПК України визначено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що підставою зупинення провадження у справі не може бути касаційне оскарження попередніх судових рішень в іншій справі, оскільки рішення суду вже набрало законної сили. Така позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року (справа №752/9802/17).

Крім того, положеннями ч. 8 ст. 394 ЦПК України визначено, що за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд касаційної інстанції у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

З наданої до суду ухвали Верховного Суду від 04 червня 2018 року вбачається, що клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року до закінчення касаційного провадження було задоволено. (Том 2 а.с.57-58)

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом розгляду цивільної справи №757/41137/17-ц є визначення частки померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності з ОСОБА_1 на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1, у вигляді Ѕ частки, відповідно до договору купівлі-продажу від 21 червня 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №3427; визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири розташовану за адресою АДРЕСА_1, яка залишилась після померлого ОСОБА_5; визнання недійсним договору дарування квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладеного ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_6, посвідченого 29 грудня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міхніч Т.І., серія та номер: 3023; витребування з володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Предметом розгляду як у Печерському районному суді м.Києва, Апеляційному суді м. Києва так і у Верховному Суді у цивільній справі №757/17090/16-ц є:визначення ОСОБА_2 додаткового строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, строком у два місяці з моменту набрання рішенням законної сили.

Зупинення виконання рішення суду у цивільній справі №757/17090/16-ц, яке є правовою підставою для звернення позивача до суду з позовом про визначення частки померлого в праві спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору дарування та витребування майна із незаконного володіння, на думку колегії суддів є об'єктивною перешкодою для розгляду даної справи.

Об'єктивна неможливість розгляду справи, у даному випадку, підтверджується і тим, що зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом даного судового розгляду, як того вимагають положення п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Відтак, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні в частині зупинення провадження, за переконанням колегії суддів, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції основних принципів судочинства та прийняття двох діаметрально протилежних рішень щодо зупинення провадження у справі, спростовуються матеріалами справи.

Заявляючи клопотання про зупинення провадження у справі 18 квітня 2018 року апелянт посилався на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року, у якій питання про зупинення виконання рішення суду або зупинення його дії, не вирішувалось.

Питання про зупинення виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року було розглянуто лише 04 червня 2018 року Верховним Судом та постановлено відповідну ухвалу, яка давала суду першої інстанції правові підстави для прийняття такого рішення.

Положеннями ст.251 ЦПК України встановлено саме не право, а обов'язок суду по зупиненню провадження у справі в разі наявності обставин перелік яких в ній міститься. Заперечення сторін щодо зупинення провадження не є підставою для невиконання обов'язкових вимог закону.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції в не спростовують. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Враховуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року є обґрунтованою та такою, що прийнята з дотриманням норм законодавства.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді А.А. Пікуль

В.М. Ратнікова