П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання недійсними умов кредитного договору в частині,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи його наступним:

Між сторонами 22.07.2005 року був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав йому кредит у розмірі 125 000 доларів США на термін до 22.07.2020 року, а він зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Позивач вважає, що договір укладено з порушенням законодавства, оскільки, надання та одержання кредиту в іноземній валюті можливо при дотриманні суб`єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Також сплата відсотків у валюті на думку позивача є неправомірною, а така умова порушує засади справедливості, добросовісності та розумності. Крім того, визначений для позивача порядок та розмір сплати комісії за послуги банку є незаконним та несправедливим, відтак порушує права позивача. У зв'язку з наведеним позивач вважає, що кредитний договір в частині встановлення розміру, періодичності та умов сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування є незаконним, а тому наявні підстави для визнання цієї умови кредитного договору недійсною.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року провадження по справі на підставі положень п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України закрите.

Позивач, не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаргу мотивував тим, що судом не було досліджено і не надано правову оцінку фактам і доказам порушення прав позивача; висновок суду про тотожність позовних вимог із зустрічними вимогами у справі №752/2236/15-, є помилковим. Крім того зазначає, що закриття провадження по даній справі позбавляє його можливості в судовому порядку захистити порушені права. Окремо звертає увагу на те, що до суду з даним позовом він звернувся ще у вересні 2016 року, суд тривалий час здійснював розгляд справи, однак в кінці травня 2019 року вирішив припинити розгляд та закрити провадження.

На апеляційну скаргу банк направив відзив, я кому просив залишити скаргу без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін. Доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а ухвалу суду - законною та обґрунтованою, такою, що в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Постановляючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що в рамках вже розглянутої цивільної справи №752/2236/15-ц судом були розглянуті зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1, які є в повній мірі тотожними до вимог в даній справі, відтак їх повторний розгляд в судовому порядку є протиправним. З даною позицією суду першої інстанції позивач не погоджується, вказав про наявність ряду відмінностей між вказаними справами.

З матеріалів справи вбачається, що як в цивільній справі №752/2236/15-ц, так і в даній справі предметом судового розгляду були і є умови укладеного між сторонами кредитного договору №KIVPGK01550411 від 22.07.2005 року в частині сплати щомісячної комісії у розмірі 18% від суми виданого кредиту за розрахункове касове обслуговування. При цьому як в одній, так і в іншій справі, позивачем оскаржувалися вказані умови на тій підставі, що така комісія була встановлена в залежності від суми виданого кредиту, а не від розміру фактично наданої банківської послуги. Іншою підставою для недійсності такої комісії в обох справах позивачем називалося її встановлення в іноземній валюті. Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про тотожність позовних вимог в цій частині, відтак наявності передбачених законом підстав для закриття провадження по справі. При цьому колегія суддів апеляційного суду критично відноситься до тверджень апелянта щодо відмінності цих позовів на тій підставі, що в цивільній справі №752/2236/15-ц він оскаржував дійсність кредитних договорів в цілому, в той час як в даній справі - лише в частині врегулювання сплати комісії. Оскаржуючи договір в цілому, позивач таким чином оскаржує й усі його частини. Таким чином оскарження частини договору з тих самих підстав, з яких позивач оскаржував договір в цілому, не може вважатися іншою позовною вимогою. Крім того, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з позицією апелянта щодо відмінності вказаних спорів з тих підстав, що предметом цивільної справи №752/2236/15-ц були порушення банком вимог закону при укладенні договору, в той час як в даній справі позивачем сформульовані вимоги як вимоги про захист його прав. Дана позиція не може бути прийнята судом, оскільки наявність порушення своїх прав позивач обґрунтовує саме порушеннями вимог закону, наявність чи відсутність яких і були предметом дослідження в рамках цивільної справи №752/2236/15-ц. За таких умов доводи апелянта в цій частині не знайшли свого підтвердження.

В той же час колегія суддів апеляційного суду зважає на те, що закриваючі провадження по справі, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що позивач свою позицію в даній справі обґрунтовував не тільки обставинами, заявленими в рамках цивільної справи №752/2236/15-ц, але й на твердженнях про дискримінаційному встановленні для нього в оскаржуваному договорі розміру спірної комісії по відношенню до норм, що діяли в банку на той період для з цього приводу. Дане посилання не заявлялося в рамках цивільної справи №752/2236/15-ц, відтак позивач має право на отримання судової оцінки такої своєї позиції, чому закриття провадження по даній справ буде безумовно перешкоджати.

Окремо зважає колегія суддів апеляційного суду і на ту обставину, що позов було подано 30.09.2016 року, а оскаржувана ухвала була постановлена 27.05.2019 року, тобто через значний період часу, при цьому без закінчення такого розгляду постановленням судового рішення по суті справи, що порушує право позивача на справедливий суд в розумінні прав, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі наведеного, враховуючи порушення процесуального закону, допущені при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла до висновку про те, що ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П.Приходько