ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1531/18
"05" лютого 2019 р. смт. Петриківка
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участі секретаря судового засідання Догадайло М.В., розглянувши в залі суду, у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Іванівська сільська рада Петриківського району,
26.10.2018 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Іванівська сільська рада Петриківського району. В своїй заяві позивач посилається на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 09.03.1987 на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 де крім неї зареєстровані: чоловік - ОСОБА_3, дочка - ОСОБА_4, внуки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також ОСОБА_2, який не має з сім'єю позивачки родинних відносин.
Відповідач не проживає в даному домоволодінні з 2012 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має. Місцезнаходження ОСОБА_2 їй невідомо, оскільки з ним вона не спілкується. Перешкод в користуванні житловим будинком відповідачу ніхто не чинить.
Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 порушує право ОСОБА_1 на вільне розпорядження і користування майном.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 не заперечує проти винесення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання 20.12.2018 та 05.02.2019не з'явився. Про місце, час і день слухання справи був повідомлений за адресою реєстрації належним чином, що підтверджується поштовими відправленнями, які повернулися до суду із відмітками «за закінченням терміну зберігання», «інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення». Факт належного повідомлення про день, час та місце слухання справи також підтверджується судовим оголошенням на офіційному сайті судової влади України про виклик відповідачів в судове засідання. Відзив та будь-які інші клопотання на адресу суду не надано.
Третя особа - Іванівська сільська рада Петриківського району Дніпропетровської області надали до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи повторну неявку у судове засідання відповідача по справі, з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи, зі згоди позивача, суд може ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити із наступних підстав.
Судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них такі правовідносини.
Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.
Позивачу на праві приватної власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджено копією договору купівлі-продажу від 09.03.1987 року.
Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданої Іванівською сільською радою Петриківського району Дніпропетровської області № 1253 від 11.09.2018, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 - чоловік, ОСОБА_4 - дочка, ОСОБА_5- онук, ОСОБА_6- онук, ОСОБА_2 - родинних стосунків не має.
Згідно з Актом обстеження проживання ОСОБА_2 від 06.09.2018 за № 110, проведеного депутатом по виборчому округу ОСОБА_7 за участі двох сусідів: ОСОБА_9 та ОСОБА_10, ОСОБА_2 фактично не проживає з 2012 року за зареєстрованою адресою по АДРЕСА_1, по теперішній час.
При цьому з реєстрації за даною адресою ОСОБА_2 до цього часу в добровільному порядку не знявся.
Вказані обставини обмежують право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись належною їй нерухомістю.
В той же час, як зазначила ОСОБА_1.у позові, відповідач не є і не був членом її сім'ї, та створює їй перешкоди в користуванні таким.
Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідачем житловим будинком, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між сторонами договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі). Також ОСОБА_2 не реалізовує своє право користування вказаним житлом і на даний час фактично проживає за іншою адресою, тому реєстрація відповідача у будинку позивача неправомірно обмежує його правомочності по користуванню та розпорядженню належним йому майном.
Згідно з ч. 1 ст. 311 та ст. 391 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Дана норма визначає право власника, в тому числі житлового будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який він вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України суд дійшов до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 по справі № 6-709цс16.
Враховуючи те, що на даний час ОСОБА_1 є законним власником житлового будинку АДРЕСА_1 а зареєстрований в цьому будинку відповідач ОСОБА_2 не проживає та не перебуває із позивачем у родинних відносинах, суд вважає, що позов є обґрунтованим, ґрунтується на вимогах закону, у зв'язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 704,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 264, 280-283 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Іванівська сільська рада Петриківського району, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) понесені позивачем судові витрати в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В. О. Говоруха