Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

місто Київ

справа № 704/432/16-ц

провадження № 61-10330св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Чорна Кам'янка»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року у складі судді Фролова О. Л. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Демченка В. А., Бородійчука В. Г., Василенко Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чорна Кам'янка»

(далі - ТОВ «Чорна Кам'янка», товариство) у березні 2016 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору оренди землі поновленим та визнання додаткової угоди укладеною.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що між ТОВ «Чорна Кам'янка» та ОСОБА_3 18 березня 2010 року укладений договір оренди землі (без номера), відповідно до умов якого товариству в користування передана земельна ділянка, площею 2, 17 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до пункту 8 договору строк дії договору становив 5 років. Державна реєстрація договору оренди землі проведена Тальнівським районним відділом Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24 листопада 2010 року за №37.

Умовами договору сторонами погоджено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У такому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Маючи намір продовжити договірні відносини із ОСОБА_3, ТОВ «Чорна Кам'янка» листом-повідомленням від 21 жовтня 2015 року за вих. № 11612 звернулось до орендодавця з пропозицією поновити договір оренди земельної ділянки. До листа-повідомлення долучено додаткову угоду від 20 жовтня 2015 року, в якій відображені основні пункти договору та запропоновано збільшити орендну плату за договором оренди землі від 18 березня 2010 року (б/н) на рівні 7 % від нормативної грошової оцінки землі, а також визначити строк дії договору до 31 грудня 2025 року.

Згідно з особистим підписом ОСОБА_3 у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення 24 жовтня 2015 року орендодавець отримала лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, надіслані на її адресу ТОВ «Чорна Кам'янка». На день складання та направлення до суду позовної заяви від ОСОБА_3 не надходило погоджень або заперечень проти укладення додаткової угоди до договору. Позивач і надалі продовжував користуватись земельною ділянкою, яку йому передано в оренду відповідачем, заперечень проти продовження орендних правовідносин відповідач не надала, пропозиції про поновлення договору оренди відповідач не розглянула, зволікає в укладенні додаткової угоди, а тому у зв'язку з наведеним позивач звернувся до суду з позовом.

Стислий виклад заперечень відповідача

ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, зазначила, що у липні 2015 року направила позивачу лист із заявою про наміри в подальшому не продовжувати оренду її земельної ділянки, надала до суду копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке вручено працівником органу поштового зв'язку позивачу.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року позов ТОВ «Чорна Кам'янка» задоволено. Судом визнано поновленим договір оренди землі від 18 березня 2010 року (б/н), укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Чорна Кам'янка», зареєстрований у Тальнівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі вчинено запис від 24 листопада 2010 року за № 7. Визнано укладеною додаткову угоду від 20 жовтня 2015 року до договору оренди землі від 18 березня 2010 року (б/н), зареєстрованого 24 листопада 2010 року за № 7, з моменту набрання чинності судового рішення на умовах, визначених додатковою угодою. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що, встановивши факт належного виконання ТОВ «Чорна Кам'янка» умов договору оренди, дотримання ним строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, ненадіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови у поновленні договору на новий строк, а також факт продовження користування ТОВ «Чорна Кам'янка» земельною ділянкою, суд на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі» вважав за доцільне позов задовольнити.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, додатково зазначив, що направлення відповідачем до закінчення строку дії договору оренди заяви з проханням не використовувати належну їй земельну ділянку не створює будь-яких прав та обов'язків для сторін у розумінні статті 33 Закону України «Про оренду землі». Необґрунтованим є посилання заявника на відсутність переважного права у орендаря на укладення договору оренди у зв'язку з тим, що відсутня одна з істотних умов, зокрема наявність волевиявлення сторін на укладення договору оренди. Такі доводи за висновками апеляційного суду не узгоджуються з положеннями частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у грудні 2016 року, ОСОБА_3 просила скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що судами не враховано, що 18 липня 2015 року ОСОБА_3 направила на адресу товариства поштове відправлення про наміри не продовжувати дію договору оренди землі, отримання якого підтверджується рекомендованим повідомленням, проте не зареєстровано у журналі вхідної кореспонденції ТОВ «Чорна Кам'янка». Ненадання відповіді на лист-повідомлення товариства з пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди землі зумовлено, за твердженнями заявника, направленням ОСОБА_3 зазначеного повідомлення. Заявник зазначає, що не мала наміру укладати новий договір оренди з іншим орендарем, а тому переважне право ТОВ «Чорна Кам'янка» не порушено та не підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України

(в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року). На обґрунтування доводів касаційної скарги заявник посилається на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2027цс15. Також ОСОБА_3 зазначає, що бажає самостійно обробляти належну їй земельну ділянку, не виявляла бажання на укладення додаткової угоди до договору оренди землі, що є істотною умовою договору.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Чорна Кам'янка» просило залишити без змін оскаржувані судові рішення. Товариство вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно досліджено докази у справі, дотримано норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 07 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у лютому 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, дотримання норм процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 18 березня 2010 року між ТОВ «Чорна Кам'янка» та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі (б/н), відповідно до умов якого передано позивачу в строкове користування земельну ділянку, площею 2, 17 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до пункту 8 договору оренди землі строк його дії становив 5 років. Державна реєстрація договору оренди землі здійснена Тальнівським районним відділом Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24 листопада 2010 року за № 37. Зазначений договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Згідно з відомостями видачі орендної плати продукцією/послугами за період дії договору оренди відповідач отримувала орендну плату від позивача у розмірах, визначених договором оренди.

Відповідно до довідки від 18 березня 2016 року № 25683, виданої ТОВ «Чорна Кам'янка», за умовами договору оренди землі від 18 березня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Чорна Кам'янка», позивачем у період 2013-2015 років нараховано та виплачено відповідачу за користування земельною ділянкою орендну плату: за 2013 рік - 2 908, 90 грн, за

2014 рік - 3 318, 90 грн, за 2015 рік - 5 972, 89 грн.

Відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 18 липня 2015 року, ТОВ «Чорна Кам'янка» отримало від ОСОБА_3 поштове відправлення.

Відповідно до листа-повідомлення від 21 жовтня 2015 року № 11612 про поновлення договору, який направлено на адресу відповідача і отримання якого 24 жовтня 2015 року відповідач не заперечувала, ОСОБА_3 запропоновано укласти договір оренди земельної ділянки на певних умовах, а до листа надано проект додаткової угоди від 20 жовтня 2015 року до договору оренди землі від 18 березня 2010 року.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

У частині четвертій статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до правил статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об'єднує два випадки продовження дії (пролонгації) договору оренди землі.

Відповідно до частин першої-п'ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У частинах восьмій та дев'ятій статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальним правилом частини першої статті 777 ЦК України, якою передбачено, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другою-п'ятою статті 33 цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України 2004 року, статті 15 ЦК України, є порушеним у разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Задовольняючи повні вимоги ТОВ «Чорна Кам'янка», суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що орендар дотримався процедури повідомлення орендодавця про намір реалізувати переважне право на оренду земельної ділянку, поновлення договору оренди землі. Втім, судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що волевиявлення орендодавця щодо продовження дії договору відсутнє; проект договору, направлений товариством ОСОБА_3, не є ідентичним попередньому; орендодавець не укладала нового договору оренди землі із новим орендарем.

За змістом частини третьої статті 33 Закону України «Про оренду землі» договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Натомість, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, у проекті додаткової угоди товариством змінено таку істотну умову договору, як строк його дії. Договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_3 та ТОВ «Чорна Кам'янка» укладено строком на 5 років. У додатковій угоді, яку направляв позивач, змінені істотні умови договору - строк його дії збільшено з 5 до 10 років.

У разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо істотних умов договору, то ТОВ «Чорна Кам'янка» втратило переважне право на укладення договору оренди земельної ділянки.

Такі ж правові висновки викладено у постанові Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 379/338/16-ц (провадження № 61-8479сво18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Зважаючи на наведене, Верховний Суд зробив висновок про часткове задоволення касаційної скарги ОСОБА_3, скасування оскаржуваних судових рішень з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Встановивши фактичні обставини, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили правову природу цивільних відносин між сторонами, дослідили зібрані у справі докази та надали їм відповідну правову оцінку, проте неправильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Розподіл судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що Верховний Суд зробив висновок про задоволення вимог касаційної скарги ОСОБА_3, ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Чорна Кам'янка», судові витрати, понесені у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції, покладаються на позивача; судові витрати, понесені заявником у з зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 640, 00 грн та судові витрати, понесені заявником у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 1 777, 00 грн підлягають стягненню з ТОВ «Чорна Кам'янка» на користь ОСОБА_3

Вирішення питання про поновлення виконання (дії) оскаржуваних судових рішень

За правилами статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала. Суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року зупинено виконання рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 419 ЦПК України з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорна Кам'янка» до ОСОБА_3 про визнання договору оренди землі поновленим та визнання укладеною додаткової угоди відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорна Кам'янка» на користь ОСОБА_3 судові витрати, понесені ОСОБА_3 у з зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 640, 00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорна Кам'янка» на користь ОСОБА_3 судові витрати, понесені ОСОБА_3 у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 1 777, 00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик