Справа № 444/2685/18
Провадження № 2/444/288/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку спадкового майна колишнього колгоспного типу двору та частку в майні двору як члена колишнього колгоспного типу двору,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд із позовом до Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора у якому просили визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , загальна площа якого становить 82,6 кв.м, житлова 53,9 кв.м, допоміжна 28,7 кв.м з такою ж частиною господарських будівель та визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 по 1/4 частині за кожним даного житлового будинку як членами колишнього колгоспного типу двору.

Свої позовні вимоги мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати, ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Туринківською сільською радою, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер і батько ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Туринківською сільською радою.

Батьки проживали в АДРЕСА_1 в будинку, який станом на 30.06.1990 року, 15.04.1991 року відносився до колгоспного типу двору, головою якого був батько ОСОБА_5 , членами двору мати ОСОБА_4 , їх діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , що підтверджується випискою з погосподарської книги Туринківської сільської ради.

Згідно технічного паспорта, виготовленого Червонорадським МБТІ, загальна площа будинку становить 82,6 кв.м, житлова 53,9 кв.м, допоміжна 28,7 кв.м.

Стверджують, що всі члени двору мали право на рівні частки в майні двору, а тому рішенням виконкому Туринківської сільської ради проведено розподіл часток двору в рівних частинах, а саме по 1/4 частині кожному.

При житті мати ОСОБА_4 склала заповіт, яким належне їй майно заповіла ОСОБА_1 . Даний заповіт посвідчено Туринківською сільською радою 13.02.2009 року, не змінено і не скасовано.

Вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року батько також склав заповіт, яким належне йому майно заповів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частинах.

Після смерті матері ОСОБА_4 . Жовківською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №749/2012 і 13.11.2012 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), площею 1,67 га. Щодо спадкування 1/4 частки в майні двору відмовлено, оскільки при житті мати не зареєструвала своє право власності на належну їй частку майна колишнього колгоспного типу двору та роз`яснено про судовий порядок визнання права власності на належну матері частку двору.

Звертають увагу, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відмовилися від спадкування за законом, про що подали в нотаріальну контори заяви.

Після смерті батька відкрилася спадщина за заповітом і Жовківською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №735/2017.

Про спадкування звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Крім того ОСОБА_5 як непрацездатний син померлого відповідно до ст. 1241 ЦК України звернувся про спадкування за законом обов`язкової частки і йому 17.08.1018 року Жовківською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадкування 1/24 частки будинку в АДРЕСА_1 , а 27.08.2018 року видано свідоцтво про право на спадкування за заповітом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 5/48 частин цього ж будинку від належної батькові 1/4 частини будинку.

Крім того ОСОБА_3 та ОСОБА_5 як члени колишнього колгоспного типу двору мають право кожний по 1/4 частині будинку в АДРЕСА_1 , однак не можуть зареєструвати своє право власності на зазначені частки за рішенням виконкому, оскільки, як їм роз`яснено, з 01.01.2013 року реєстрація речового права на нерухоме майно проводиться відповідно до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за рішенням суду.

А тому просять захистити їх право власності та задовольнити позовні вимоги.

Після відкриття провадження у справі, перебування справи на розгляді в суді, ОСОБА_3 померла, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак ним було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Просив залучити його до участі в справі в якості правонаступника ОСОБА_3 та окрім заявлених первісних позовних вимог просить визнати за ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 23.09.2019 року після зупинення провадження у справі на строк шість місяців, витребування належним чином завіреної копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , залучено ОСОБА_1 до участі в справі в якості правонаступника ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності у зв`язку із станом його здоров`я.

Представник відповідача, Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області, в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Однак з Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначили, що позовні вимоги є підставні, не заперечують проти задоволення таких. Просять справу розглядати у відсутності представника сільської ради.

Представник третьої особи, Жовківської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що покладається на розсуд суду при вирішенні справи по суті.

Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явилися, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Суд вважає, що наявних доказів достатньо для ухвалення правильного та законного рішення у справі.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку .

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З виписок з погосподарської книги Туринківської сільської ради № 1460 від 20.08.2018 року вбачається, що житловий будинок в АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_3 , 29 відповідно, станом на 30.06.1990 року та 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою якого був ОСОБА_5 , членами двору ОСОБА_4 , 1931 року народження, дружина голови двору, ОСОБА_3 , 1956 року народження, дочка голови двору, ОСОБА_2 , 1961 року народження, син голови двору.

При будинку станом на 30.06.1990 року було 0,45 га земельної ділянки, з яких під будівлями 0,01 га, ріллі- 0,44 га. Станом на 15.04.1991 року 0,41 га земельної ділянки, з яких під будівлями 0,02 га, ріллі- 0,39 га.

Відомостей про інших членів колгоспного двору станом на 15.04.1991 року з матеріалів справи не вбачається.

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року головою колгоспного типу двору за адресою: АДРЕСА_1 був ОСОБА_5 , членами двору: ОСОБА_4 , 1931 року народження, ОСОБА_3 , 1956 року народження, ОСОБА_2 , 1961 року народження, то відповідно їм належало по 1/4 частці даного двору.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видано Туринківською сільською радою Жовківського району Львівської області 06.05.2011 року, вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації смертей 06.05.2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 10.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Ще протягом життя, а саме 13.02.2009 року, ОСОБА_4 склала заповіт, із змісту якого вбачається, що вона на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: належний їй житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 та все інше її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде належати їй на час смерті і на що законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 , якого зобов`язала надати по життєве проживання у вищевказаному житловому будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Даний заповіт посвідчено Скоропад Марією Ярославівною, секретарем виконкому Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 09. По даних, які є в сільській раді, заповіт заповідачем не змінено і не скасовано.

Наведене підтверджується копією заповіту (аркуш справи № 15).

Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Із копії заяви ОСОБА_1 від 30.11.2012 року, яка була подана ним в Жовківську державну нотаріальну контору, вбачається, що він просив видати йому свідоцтво про право на спадщину, зокрема право на земельну частку (пай), площею 1,67 га, що перебуває у власності ТзОВ «Туринка» Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області.

У даній заяві вказано, що факт прийняття спадщини підтверджується проживанням заявника разом із померлою до дня її смерті згідно довідки Туринківської сільської ради (аркуш справи № 58).

Внаслідок подання даної заяви ОСОБА_1 було зареєстровано спадкову справу № 749/2012, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 32599844 від 30.11.2012 року (аркуш справи № 64).

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань О. Я. 30.11.2012 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , а саме на право на земельну частку (пай), площею 1,67 га, що перебуває у власності ТзОВ "Туринка", Жовківського району Львівської області та належало померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), виданого Жовківською райдержадміністрацією 23.11.2012 року, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів 29.11.2012 року за № 7217 (аркуш справи № 65).

Видача данного свідоцтва є підтвердженням того, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Крім того суд враховує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області заяви, у яких зазначили, що являються спадкоємцями за законом після смерті матері, ОСОБА_4 , зміст заповіту їй відомий, на обов`язкову частку у спадщині вони не претендують.

А тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 єдиний прийняв спадщину за заповітом після смерті своєї матері, ОСОБА_4 , спадкоємці на обов`язкову частку у спадщині від такої відмовилися. ОСОБА_1 не заявив про відмову від спадщини протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, крім того йому вже видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері.

З матеріалів справи не вбачається, що будь-хто інший прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , в тому числі і право на обов`язкову частку.

А тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 фактично прийняв і спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , яка складається із права власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

В той же час як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_4 юридично не зареєструвала право власності на належну їй частину житлового будинку.

Наведене, зокрема, підтверджується і копією довідки Комунального підприємства Львівської обласної ради "Червоноградське МБТІ", з якої вбачаться, що станом на 31 грудня 2012 року житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності за колгоспним двором, голового якого є ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Туринківської сільської ради 31.12.1987 року на основі рішення Нестеровського райвиконкому № 370 від 30.12.1987 року та записано 31.12.1987 року в реєстрову книгу за № 275.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином право власності на колгоспний двір (житловий будинок) в АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі села Туринка, Жовківського району Львівської області.

Суд враховує, що з матеріалів справи не вбачається інформації про те, що даний будинок перебуває в арешті, під забороною або в заставі.

Суд звертає увагу, що позивачу ОСОБА_1 листом Жовківської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Львівській області від 17.08.2018 року № 2062/01-16 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, одним із членів якого булла ОСОБА_4 у зв`язку із неподанням ним оригіналу правовстановлюючого документа на житловий будинкок на померлих.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З копії технічого паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що загальна площа будинку АДРЕСА_1 становить 82,6 м2, житлова 53,9 м2, допоміжна 28,7 м2. При будинку є прибудова, літня кухня, погріб, чотири сараї, вбиральня, колодязь.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, суд приходить до висновку, що право позивача ОСОБА_1 на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 підлягає захисту в судовому порядку і в суду є всі підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на належну їй 1/4 частину данного житлового будинку.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_3 як одному із чотирьох членів колишнього колгоспного типу двору належало право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Як вбачається із копії спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_3 , вона померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_4 , яке видано виконавчим комітетом Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області 16.01.2019 року (аркуш справи № 100).

Ще протягом життя, а саме 15.08.2018 року нею було складено заповіт, із змісту якого вбачається, що вона все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 .

Даний заповіт не змінено і не скасовано (аркуш справи № 107).

Чинність даного заповіту підтверджується копією інформаційної довіди зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (аркуш справи № 110-111).

Суд враховує, що ОСОБА_1 01.07.2019 року звернувся в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області за прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця.

А тому ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину, враховуючи норму ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

Крім того суд враховує, що йому вже видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 (аркуші справи № 126, 150, 151, 152).

А тому суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , права власності на належну їй 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Сумарно за позивачем ОСОБА_1 підлягає визнанню право власності на 1/2 частину даного житлового будинку.

Крім того судом береться до уваги, що позивач ОСОБА_2 також був членами колгоспного типу двору АДРЕСА_1 та до 15.04.1991 року не втратив право на частку в майні, а тому з врахуванням рівності часток членів колгоспного типу двору та наведених обставин справи за ним підлягає визнанню право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 як членом колишнього колгоспного типу двору.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Керуючись статтею 23, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 82,6 м2, житловою 53,9 м2, допоміжна 28,7 м2 з такою ж частиною господарських будівель і споруд, з яких: 1/4 частини в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та 1/4 частини в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 82,6 м2, житловою 53,9 м2, допоміжна 28,7 м2 з такою ж частиною господарських будівель і споруд, як членом колишнього колгоспного типу двору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Зеліско Р. Й.