Дата документу 19.02.2019 Справа № 314/3971/17
Запорізький Апеляційний Суд
Єдиний унікальний номер 314/3971/17 Головуючий у 1-й інстанції Кофанов А.В.
Номер провадження 22-ц/807/360/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Вільнянський міськкомунгосп» про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до КП «Вільнянський міськкомунгосп» про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 21.01.2017 року в квартирі, № 9 у житловому будинку № 17 по вул. Зачиняєва в м. Вільнянськ Запорізької області, в якій вона проживає, внаслідок непередбачуваної аварійної ситуації утворення отвору на трубі системи опалення, яка закрита шаром утеплювача, сталося затікання води через стелю. 26 січня 2017 року був складений відповідний акт.

За час, що пройшов з моменту затоплення стіни і стеля почали вкриватися цвіллю та грибком, через розмокання пошкодився і став непридатним лінолеум, яким була вкрита підлога, хвіртка і двері на балкон.

Відповідач ухилився від ремонту кімнати, внаслідок чого цей ремонт їй довелось здійснювати самостійно. Витрати на ремонт згідно наданого позивачем розрахунку склали 8313,70 грн. Крім того, ОСОБА_3 зазначала, що їй була завдана моральна шкода, оскільки був порушений звичний уклад її життя та спричинені додаткові хвилювання. Моральну шкоду ОСОБА_3 оцінює у 10000,00 грн.

На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, спричинену залиттям квартири у розмірі 8313,70 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 червня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з КП "Вільнянський міськкомунгосп" на користь ОСОБА_3, грошову суму у розмірі 3061,20 грн. - на відшкодування матеріальної шкоди, та грошову суму у розмірі 1800 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій зазначала, що вищезазначене рішення в частині відмови у повному задоволенні позовних вимог прийнято з порушенням, посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні іншої частини позову скасувати, прийняти нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з КП "Вільнянський міськкомунгосп" на користь ОСОБА_3 майнової шкоди, та моральної шкоди у повному розмірі. Зокрема, витрати понесені нею у звязку з реставрацією меблів, придбанням нового килима, ремонтування підлоги. В іншій частині рішення не оскаржується, а тому не переглядається в апеляційному порядку.

29 серпня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив КП «Вільнянський міськкомунгосп Запорізької області» на апеляційну скаргу ОСОБА_3 Просять рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що факт виникнення аварійної ситуації та відповідальність КП "Вільнянський міськкомунгосп" за її виникнення відповідачем не заперечується, проте ОСОБА_3 доведений факт пошкодження водою лише стелі у кімнаті, стін кімнати та замокріння килиму. Відшкодовані також витрати на ремонт вікон та виходу на балкон. Належних доказів щодо пошкодження підлоги чи меблів, та приведення килиму у повну непридатність, позивачем надано не було. При вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції оцінивши характер душевних страждань позивача, істотність вимушених змін в її побуті, знизив розмір відшкодування до 1800 грн.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_3 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, згідно акту, від 26 січня 2017 року, складеного комісією у складі заступника директора КП «Вільнянський міськкомунгосп Запорізької області» ОСОБА_4, провідного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства виконавчого комітету Вільнянської міської ради ОСОБА_5 та інженера-будівельника ПП «ТСЦ Протсор» ОСОБА_6 при огляді квартири АДРЕСА_1, було встановлено, що у спальній кімнаті на стелі по стикам плит перекриття є сліди затікання води та частково змок ріння килиму. Це сталося 21 січня 2017 року приблизно о четвертій годині ранку внаслідок непередбачуваної аварійної ситуації (утворення отвору) на трубі системи опалення, яка знаходиться над квартирою на горищі будинку (труба вкрита шаром утеплювача) (а.с. 8).

Отже, в вищезазначеному акті зазначено, що на стелі по стикам плит перекриття є сліди затікання води та частково змок килим на підлозі. Інших пошкодь комісією встановлено не було.

Окрім цього, ОСОБА_3 посилається на зазначений акт, його не спростовано під час розгляду справи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови "Про практику розгляду судом цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.92 р. N 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Позивачем не надано договір на проведення ремонтних робіт (реставрації меблів), пов'язаних саме з залиттям 21.01.2017 року, або кошторисної документації на підтвердження проведених робіт тощо, що позбавляє можливості перевірити факт та об'єм виконаних чи необхідність виконання таких робіт.

Кошторис, який міститься в матеріалах справи складений самою ОСОБА_3, що в розумінні ст. 77 ЦПК України не є належним доказом, а отже не може бути прийнятий судом до уваги.

Належним доказом розміру матеріальної шкоди може слугувати, наприклад, висновок експертизи, кошторис складений відповідною будівельною організацією (зазначені висновки містяться в ухвалах ВССУ від 16 листопада 2016 року у справі № 644/11576/15-ц; від 31 травня 2017 року у справі № 761/10016/13-ц; від 17 серпня 2017 у справі № 667/8086/15-ц).

Щодо долучених до апеляційної скарги фотознімків зроблених позивачем, слід зазначити, що вони датовані 17.02.2017 року, в той час, як залиття сталося 21.01.2017 року, тобто майже через місяць, що також унеможливлює дійти до висновку, що пошкодження зазначені на зображеннях виникли саме внаслідок залиття.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження пошкоджень внаслідок залиття, меблів, килиму, ламп, тощо.

Відповідно до роз'яснень п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Проте, колегія суддів погоджується і з розміром стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди, яка визначена судом першої інстанції з урахуванням того, що внаслідок пошкодження квартири, позивач та її донька вимушені користуватись квартирою, яка має незадовільний санітарний стан.

З урахуванням наведеного, колегія вбачає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції, враховуючи вимоги ст.ст. 89 ЦПК України, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384,389 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 червня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 21 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: