Провадження № 2/760/496/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача 1- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судового засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення коштів, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути солідарно з відповідачів 51 304,40 гр. боргу.

Посилається в позові на те, що 31 серпня 2016 року між ним та відповідачами був укладений попередній Договір купівлі-продажу квартири, який зареєстрований в реєстрі №8088 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П.

Відповідно до умов договору сторони погодили, що в строк до 15 жовтня 2016 року ними буде укладено Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 1 487 827,60 грн., з яких 51 304,40 грн. ним передано відповідачам, як продавцям, у день укладення попереднього договору.

В строк, указаний у попередньому договорі, а саме 15 жовтня 2016 року, основний договір укладений не був, і сплачені ним кошти в розмірі 51 304,40 грн. відповідачі не повернули.

Зазначив, що у вказану дату, а саме 14 жовтня 2016 року угоду не було вчинено з причин святкування Дня захисника України, а 15 жовтня 2016 року двері приміщення, в якому знаходиться робоче місце нотаріуса, були зачинені.

При цьому нотаріус телефоном повідомив йому, що підписання основного договору погоджене з продавцями на 17 жовтня 2016 року на 15.00 год.

При цьому його про це ні продавці, ні нотаріус не повідомили.

17 жовтня 2016 року йому стало відомо, що підписання договору перенесене на 16 год.30 хв. в цей же день.

17 жовтня 2016 року під час спілкування з відповідачами у нотаріуса він повідомив про свою згоду укласти договір, однак зазначив про неможливість розрахунку при підписанні договору, виходячи з суми договору.

Відповідачі відмовилися прийняти його пропозицію та покинули приміщення нотаріальної контори, а також відмовилися повертати грошові кошти в розмірі 51 304,40 грн.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, надіслали до суду заяви, в яких проти позову заперечували, просять розглядати справу в їх відсутності.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Посилалася на те, що при огляді квартири позивач погодився придбати її за 1 487 827, 00 гр., що станом на 31 серпня 2016 року становило 58 000, 00 дол. США.

31 серпня 2016 року сторони уклали попередній договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого продаж квартири мав відбутися у строк до 15 жовтня 2016 року за погодженою ціною, з якої вираховувалася сума у розмірі 51 304, 40 гр., сплачена позивачем як авансовий платіж.

15 жовтня 2016 року був офіційним вихідним днем в Україні, тому укладання договору купівлі-продажу зазначеної квартири було перенесено на 17 жовтня 2016 року.

17 жовтня 2016 року відповідачі з'явилися до приватного нотаріуса Ковальчука С.П.з метою укладання договору, попередньо виконавши всі умови попереднього договору, а саме знявшись з реєстраційного обліку в квартирі.

Позивач з'явився без дружини і повідомив, що в нього відсутні кошти для розрахунку, розраховуватися він буде частинами без зазначення кінцевого строку розрахунків, незважаючи на те, що умовами попереднього договору такого способу розрахунків передбачено не було.

Не дійшовши згоди з даного питання позивач покинув приміщення нотаріальної контори, внаслідок чого договір купівлі-продажу укладений не був.

Пунктом 9 попереднього договору купівлі-продажу квартири передбачено, що у разі односторонньої відмови покупця від укладання основного договору купівлі-продажу, передана сума в розмірі 51 304, 40 гр. залишається у продавця у вигляді штрафу.

Маючи на руках весь необхідний пакет документів, не отримуючи завдатку, 20 жовтня 2016 року відповідачі уклали договір купівлі-продажу квартири за ціною, яка була суттєво нижчою, ніж пропонував позивач.

Отримавши кошти за продаж вказаної квартири відповідачка ОСОБА_3 розпорядилася ними на власний розсуд, придбавши квартиру в Київській області.

Враховуючи викладене, вважає, що основний договір укладений не був саме з вини позивача, а тому просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1 ст.ст. 628, 629 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За правилами ч.ч.1-3 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Судом встановлено, що 31 серпня 2016 року між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який зареєстровано в реєстрі №8088 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П.

( а.с.7 )

Відповідно до п.1 договору сторони зобов'язувалися у строк до 15 жовтня 2016 року укласти Договір купівлі-продажу квартири.

Пунктом 2 договору сторонами визначені істотні умови договору купівлі-продажу, в тому числі, продаж квартири за ціною 1 487 827, 60 грн., що еквівалентно 58 000 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення цього договору, з яких 51 304,40 грн., що еквівалентно 2000 дол. США за офіційним курсом НБУ гривні до долара США станом на день укладення цього договору, передано покупцем продавцям 31 серпня 2016 року.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.9 попереднього договору в разі неукладення основного договору з вини продавців сплачена позивачем сума підлягає поверненню йому та додатково така ж сума сплачується як штраф.

В разі односторонньої відмови покупця від укладення договору сплачена ним сума залишається у продавців у вигляді штрафу.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що після отримання коштів відповідачі втратили інтерес до нього, як покупця, активно займалися пошуками іншого покупця, він спілкувався з нотаріусом та намагався організувати зустріч для підписання договору.

Зазначив, що станом на 17 жовтня 2016 року відповідачі уже знайшли іншого покупця, а тому відмовилися від укладення основного договору.

Судом встановлено та не спростовувалося представником відповідачки, умовами попереднього договору чітка дата укладення основного договору визначена не була, а лише в п.1 договору зазначено, що сторони домовилися укласти договір купівлі-продажу /Основний договір/ до 15 жовтня 2016 року.

При цьому, як чином сторонами мала узгоджуватися дата підписання основного договору Попереднім договором не визначено.

Встановлено та не спростовувалося представником відповідачки, 15 жовтня 2016 року був вихідним днем, нотаріус Ковальчук С.П. був відсутній на робочому місці.

Представник відповідача не заперечувала, що позивач продавцями до відома про день підписання основного договору не ставився.

Як зазначив позивач і не спростовувала представник відповідачки, саме позивач через нотаріуса дізнався про погоджену ним з продавцями дату підписання договору 17 жовтня 2016 року.

Крім того, представник відповідачки не спростовувала, що позивач з»явився 17 жовтня 2016 року в офіс нотаріуса, однак зазначила, що з»явився він без грошових коштів для розрахунку, а тому договір не міг бути укладений.

Заперечуючи проти тверджень представника відповідачки, позивач зазначив, що він дійсно піднявся в офіс нотаріуса без дружини, оскільки вона знаходилася в автомобілі з грошовими коштами.

Він намагався вирішити питання з продавцями порядок розрахунків, виходячи з суми продажу, однак вони не повідомили йому будь-які реквізити, куди він міг їх перерахувати.

Зі змісту попереднього договору вбачається, що ним дійсно не було врегульовано порядок розрахунків та сплату позивачем вартості квартири за умовами договору, яка була визначена в розмірі 1 487 827, 60 гр., що еквівалентно 58 000, 00 доларів США.

Відповідно до ч.3 ст.1087 ЦК України граничні суми розрахунків у готівковій формі для фізичних, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

Відповідно до пункту 2 постанови Правління Національного банку України від 06 червня 2013 року №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою" / в редакції на момент виникнення спірних правовідносин /закріплено граничну суму розрахунків готівкою фізичних осіб між особою за договором купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 150 000,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні не спростовувала, що дане питання в попередньому договорі врегульовано не було і яким чином мали проводитися розрахунки, виходячи з викладеного вище, не пояснила.

Суд при цьому враховує, що Закон України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, який регулює роботу нотаріусів України, не містять положень, які б зобов»язували нотаріусів при посвідченні договорів купівлі-продажу нерухомого майна витребовувати у сторін договору документи, підтверджуючі безготівковість розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

За змістом до ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.

У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Таким чином, передана позивачем відповідачам сума є завдатком.

Це ж випливає і з п.9 Попереднього договору.

Виходячи з викладеного вище, підстав не укладення основного договору купівлі-продажу квартири, виходячи з визначених ст.2 ЦПК України засад справедливості при розгляді справ, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача.

Суд при цьому не приймає до уваги заперечення представника відповідачки ОСОБА_3, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Аналізуючи викладене вище, суд вважає, що відповідачами не доведено факту односторонньої відмови позивача від укладання основного договору, в той час, як матеріали справи містять підтвердження того, що відповідачами уже 20 жовтня 2016 року був укладено договір купівлі-продажу квартири з іншими особами.

/ а.с. 149 - 197 /

Виходячи з викладеного вище, умови укладеного між сторонами попереднього договору, відсутність доказів, які б підтвердили відмову позивача від підписання основного договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Виходячи з цього та розміру задоволених судом вимог позивача, враховуючи звернення позивача до суду в жовтні 2016 року, віднесення витрат, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, до витрат, пов»язаних з розглядом справи, ч.3 ст.79 ЦПК України / на момент виникнення спору /, та понесені в зв»язку з цим позивачем витрати, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на його користь сплачений ним судовий збір при зверненні до суду та витрати, пов»язані з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідачів до суду.

Керуючись ст.ст.3,14,15,16, 626,628, 629, 635, 655 ЦК України, ст. ст. 2,4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 /адреса: 08000, АДРЕСА_2; ІПН: НОМЕР_1/, ОСОБА_4 /адреса: 08000, АДРЕСА_2; ІПН: НОМЕР_2/, ОСОБА_5 /адреса: 08000, АДРЕСА_3; ІПН: НОМЕР_3/, ОСОБА_6 /адреса: 08000, АДРЕСА_4; ІПН: НОМЕР_4/, ОСОБА_7 /адреса: АДРЕСА_6/ на користь ОСОБА_1 /адреса: АДРЕСА_5; ІПН: НОМЕР_5/ 51 304, 40 гр. та 971, 20 гр. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 лютого 2019 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва