_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5116/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2019

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 27.03.2013р. ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 87000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не виконує зобов`язання щодо повернення коштів належним чином, у нього утворилася заборгованість з 18.10.2016р. по 22.05.2019 року у розмірі 110780,94 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 72769,62 грн., відсотками 32259,85 грн. та штрафів 500 та 5251,47 грн., які позивач просив стягнути з відповідача.

Ухвалою судді від 21.08.2019р. у справі відкрито провадження.

Представник відповідача адвокат Бєлов О.О. подав до суду відзив, у якому проти позову заперечував, зазначив, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження укладання його довірителем кредитного договору та кредитної картки, та посилаючись на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 3.07.2019рю. у справі №342/180/17, просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.81ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Банк посилається на існування договірних відносин з відповідачем та на підтвердження укладання кредитного договору ним надана копія анкети-заяви від 27.03.2013р. від імені позивача про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Суд вважає, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. А тому відповідно до ст.77-80 ЦПК України вказана анкета-заява не є належним, допустимим та достатнім доказом, який підтверджував би факт надання відповідачу кредитного ліміту в сумі 87000 грн. та самого Договору приєднання, відповідно до ст.634 ЦК України.

У вказаній анкеті-заяві відповідач лише погодив, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПАТ КБ "ПриватБанк".

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За правилами ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, оскільки суд встановив відсутність того, що саме надані суду Умови є складовою частиною Договору приєднання і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, то відсутні підстави вважати, що між ОСОБА_4 та позивачем укладався Договір приєднання, і що позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім цього суд зауважує, що зазначена заява-анкета не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 3.07.2019р. у справі №342/180/17.

Також, як вбачається із змісту позовної заяви, було заявлено вимогу про стягнення заборгованості за пенею та штрафів, посилаючись на умови кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 546, ст. 547, ч. 3 ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки, як вже зазначалося судом, умови кредитного договору (анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг) не містять письмової форми угоди про неустойку, до того ж пункт про стягнення неустойки не відображений у заяві позичальника, а додані банком до позову Умови не містять підпису відповідача, не мають реквізитів необхідних для офіційного документа, то у задоволенні цих вимог слід відмовити.

Розглядаючи справу №342/180/17 Верховний Суд зазначив, у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Суд також зазначає, що стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу того, що позивачу видавалася і коли саме банківська картка позивача і відкривався картковий рахунок, а сам по собі розрахунок заборгованості без встановлення факту укладання договору, не може вважатися доказом надання-отримання чи використання кредиту.

Враховуючи вимоги ст.81ч.1 ЦПК України, суд вважає, що позивачем не доведено суду ті обставини, на які він посилається у позові як на підставу своїх вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Бескровний Я. В.