П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 грудня 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Куштан Б.П.,

секретаря: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 року у справі №308/13313/16-ц (Головуючий: Шепетко І.О.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ПАТ «АІСЕ Україна» звернулися в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 борг у сумі 113 181,48 грн..

Позовні вимоги мотивовано тим, що між Закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна», яке змінило назву на Приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» та ОСОБА_1 07.11.2008 року було укладено Угоду №216375 та підписано Додатки №1 та 2 до них, які є невід`ємними частинами Угоди, відповідно до якої, при виконанні умов Угод, укладених з Учасниками в рамках системи Автоплан, позивач надає учасникам послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля на основі системи Автоплан. Зазначені послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні у групах Асигнаційних актів, а також інших послуг, передбачених Угодою, які гарантують придбання автомобіля кожним Учасником системи Автоплан. На Асигнаційному акті від 27.01.2009 року ОСОБА_1 було надано право на отримання автомобіля CHERY AMULET.

18.03.2009 року ОСОБА_1 отримав автомобіль CHERY А 15 AMULET, кузов № НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який зареєстрував на своє ім`я (д.н.з. АО 7470 АР), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 зобов`язався сплатити стовідсоткову вартість автомобіля (100 % ціни автомобіля) та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 100 (ста) щомісячних Повних внесків (стаття 5 Угоди).

Відповідно до п.12.2 статті 12 Додатку 2 до Угоди, ОСОБА_1 були надані гарантії повного виконання зобов`язання за Угодою №216375, а саме надано Приватному акціонерному товариству «АІСЕ Україна», в якості забезпечення виконання зобов`язань гарантії поручителів, щодо солідарної відповідальності за зобов`язаннями ОСОБА_1

09.02.2009 року між Закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна», яке змінило назву на Приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким вона зобов`язалася відповідати перед кредитором у разі невиконання зобов`язань ОСОБА_1 за Угодою №216375.

11.02.2009 року між Закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна», яке змінило назву на Приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким він зобов`язався відповідати перед кредитором у разі невиконання зобов`язань ОСОБА_1 за Угодою №216375.

На виконання умов Угоди ОСОБА_1 було сплачено 62,4463% зі 100% в оплату чистих внесків та 62 внески із 100-та внесків в оплату послуг ПАТ «АІСЕ Україна». Розмір боргу ОСОБА_1 перед позивачем за Угодою станом на грудень 2016 року складає 37,5537% від ціни автомобіля, актуальної в грудні 2016 року (місяць звернення з позовом до суду), та 38 внесків в оплату витрат позивача.

ОСОБА_1 протягом грудня 2008 року по лютий 2014 року належним чином сплачував щомісячні внески, а починаючи з березня 2014 року припинив сплачувати внески, у зв`язку з чим виник борг у сумі 113 181 грн. 48 коп. за Угодою №216375.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 року позов ПАТ «АІСЕ Україна» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» суму заборгованості за Угодою №216375 в розмірі 113 181,48 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» суму сплаченого судового збору в розмірі 1 697,72 грн..

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ПАТ «АІСЕ Україна» подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду у цій частині та постановити нове рішення у цій частині про задоволення позовних вимог, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для відмови у позові в оскаржуваній частині відсутні, так як з матеріалів справи та правовідносин, які виникли між сторонами позивач та ОСОБА_1 не вносили жодних змін до Угоди, сторони виконували взяті на себе зобов`язання, які чітко зазначені в угоді, які були відомі відповідачам, як поручителям та відповідно погодилися відповідати за виконання взятих зобов`язань боржником.

Рішення суду першої інстанції у частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «АІСЕ Україна» 113 118,48 грн. заборгованості по Угоді №26375 сторонами не оспорено і відповідно до ст.273 ЦПК України набрало законної сили у цій частині.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 і який представляє інтереси ОСОБА_3 , які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга в оспореній частині не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Представник ПАТ «АІСЕ Україна» у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить розписка про вручення йому поштового відправлення і дана обставина не перешкоджає розгляду справи у його відсутності відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України.

Встановлено, що 07.11.2008 року між Закритим акціонерними товариством «АІСЕ Україна» та ОСОБА_1 було укладено Угоду №216375 та підписано Додатки № 1 та 2 до неї, які є невід`ємними частинами Угоди.

Відповідно до укладеної угоди, при виконанні умов Угод, укладених з учасниками в рамках системи Автоплан, ЗАТ «АІСЕ Україна» надає ОСОБА_1 послуги, спрямовані на придбання ним автомобіля на основі системи Автоплан. Зазначені послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах Асигнаційних актів, а також інших послуг, передбачених Угодою, які гарантують придбання автомобіля кожним учасником системи Автоплан.

09.02.2009 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким вона зобов`язалася відповідати перед кредитором у разі невиконання зобов`язань ОСОБА_1 за Угодою №216375.

11.02.2009 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким він зобов`язався відповідати перед кредитором у разі невиконання зобов`язань ОСОБА_1 за Угодою №216375.

Відповідно до п.2.1 ст.2 Договору поруки укладеного між ПАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_2 від 11.02.2009 року, а також Договору поруки укладеного між ПАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_3 від 09.02.2009 року зазначається, що Порукою згідно цього Договору забезпечено виконання боржником зобов`язань за Угодою, в тому числі виконання обов`язків щомісячно сплачувати передбачені Угодою Повні внески, які складаються з сум Чистого внеску, Адміністративних витрат та Страхового внеску, а також виконання обов`язків сплачувати інші платежі, передбачені Угодою.

Згідно із частиною 1 статті 553, частиною 1 статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із щомісячних рахунків, які надходили ОСОБА_1 та розрахунку платежів за Угодою №216375 з березня місяця 2009 року ТОВ «АІСЕ Україна» почав надсилати рахунки ОСОБА_1 із збільшеною відсотковою ставкою за Цілим Чистим внеском 1,0053%, і останній здійснював їх оплату, що підтверджується копіями квитанцій.

Статтею 9 Угоди №216375 від 07.11.2008 року передбачено, що Угода може бути змінена за згодою сторін.

Матеріали справи не містять доказів і такі не надані суду позивачем, що поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були належним чином повідомлені про зміни до умов Угоди та в свою чергу надавали згоди на збільшення відсоткової ставки за Чистим внеском.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та виплати користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення процентної ставки навіть за згодою кредитора і боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладання на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх обов`язків перед кредитором. Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі №6-97цс13, від 21 жовтня 2015 року у справі 6-1161цс15.

За таких обставин, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до даних правовідносин, обґрунтовано вважав, що внесення змін додатковою угодою між ПАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_1 до Угоди №216375 щодо збільшення розміру процентної ставки без згод поручителів призводить до збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та відмовив у задоволенні позовних вимогПАТ «АІСЕ Україна» у цій частині.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набираєзаконної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 03 січня 2020 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой