Справа № 741/1881/18
2/729/111/19 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2019 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі: судді Бойко В.І., за участю секретаря судового засідання Шлапак Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом КП «Носівські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: на стороні позивача Носівська міська рада, на стороні відповідачів служба у справах дітей Носівської міської ради про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якій просив усунути перешкоди у користуванні майновим комплексом, який складається з нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 та об`єкту незавершеного будівництва, що розташований за нежитловим приміщенням за вищевказаною адресою на земельній ділянці розміром 0,41 га і належить Комунальному підприємству «Носівські теплові мережі» на праві постійного користування, шляхом примусового видворення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 із зазначеного нежитлового приміщення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на балансі Комунального підприємства «Носівські теплові мережі» перебував об`єкт спільної власності територіальних громад сіл, міста Носівського району, а саме майновий комплекс у складі одноповерхового будинку (будівля колишньої контори КП «Носівські теплові мережі») та незавершеного будівництва виробничої бази за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням двадцять другої сесії шостого скликання Носівської районної ради від 22 травня 2013 року частина цього комплексу, а конкретно нежитлове приміщення було передане в оренду управлінню Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області. На виконання цього рішення між КП «Носівські теплові мережі» та управлінням Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області 15 серпня 2013 року було укладено договір оренди, погоджений з Носівською районною радою, із строком дії до 15 серпня 2014 року. Згідно умов договору оренди він пролонгований на один рік, тобто до 15 серпня 2015 року. Подальше продовження строку дії договору самим договором не передбачене і не здійснювалося. Будь-які правовідносини стосовно оренди вказаної будівлі між управлінням Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області та КП «Носівські теплові мережі» були припинені. Коли КП «Носівські теплові мережі» намірилося використати вказаний майновий комплекс у складі одноповерхового будинку та незавершеного будівництва виробничої бази за адресою АДРЕСА_1 для виробничих потреб, з`ясувалося, що у нежитловому приміщенні без будь-яких на те законних підстав проживає ОСОБА_1 разом з членами своєї сім`ї, зокрема дружиною ОСОБА_2 . Крім того, він заблокував парканом в`їзд до об`єкту незавершеного будівництва, який знаходяться безпосередньо за нежитловим приміщенням, змінив замки на дверях нежитлового приміщення, внаслідок чого позивач не може потрапити ні в нежитлове приміщення, ні на територію об`єкту незавершеного будівництва, балансоутримувачем яких він є.

Намагаючись у позасудовому порядку врегулювати конфлікт, за таких обставин 12 березня 2018 року підприємство надіслало Макеєнку А.В. листа з вимогою надати доступ до нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Однак жодної реакції від ОСОБА_1 не надійшло. В подальшому члени створеної на підприємстві 4 травня 2018 року комісії намагались у присутності старшого дільничного інспектора поліції ОСОБА_3 потрапити в приміщення 7 травня 2018 року. Однак навіть на територію огородженого подвір`я їх не допустили сторонні особи, які за ознаками перебували в будівлі колишньої контори підприємства. Рішенням вісімнадцятої сесії сьомого скликання Носівської районної ради від 26 квітня 2018 року цілісний майновий комплекс КП «Носівські теплові мережі» Носівської районної ради безоплатно переданий із спільної власності територіальних громад сіл, міста Носівського району у комунальну власність Носівської міської ради; права засновника підприємства передані Носівській територіальній об`єднаній громаді в особі Носівської міської ради. Рішенням тридцять шостої сесії сьомого скликання Носівської міської ради від 04 травня 2018 року передані майно та права прийняті. 04 травня 2018 року все майно, що перебуває на балансі КП, серед якого майновий комплекс у складі одноповерхового будинку та незавершеного будівництва виробничої бази за адресою: АДРЕСА_1 . із власності територіальних громад сіл, міста Носівського району перейшло у власність територіальної об`єднаної громади м. Носівка, яку уособлює Носівська міська рада. З моменту припинення договору оренди позивач взагалі не допускався до приміщення будівлі колишньої контори КП «Носівські теплові мережі», про що складений акт від 17 липня 2018 року. При цьому дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка перебували в будівлі колишньої контори підприємства та на подвір`ї, знов не впустила членів комісії. Факт створення перешкод у користуванні нерухомим майном був додатково підтверджений доповідними записками працівників КП «Носівські теплові мережі», які, як сумісно з працівниками відділення поліції, так і окремо, намагались потрапити до вищевказаних будівель. Також ОСОБА_1 неодноразово запрошувався на зустрічі до керівництва підприємства, проте спілкування не призвело до звільненням ОСОБА_1 та його сім`єю незаконно утримуваної будівлі.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Про те, що відповідачі покинули майно, яке було предметом позову, з 11.06.2019 йому відомо.

Відповідачі надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутність, повідомляють, що з 18.06.2019 вони з двома малолітніми дітьми не проживають в будівлі по АДРЕСА_1 . Повертатися та проживати у будинку за вказаною адресою не планують взагалі.

Представник третьої особи Носівської міської ради на стороні позивача у заяві до суду просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував щодо їх задоволення.

Представник третьої особи на стороні відповідачів служба у справах дітей Носівської міської ради у заяві до суду просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, та керуючись законом, суд приходить до наступного:

За правилами ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд вважає, що оскільки представник позивача підтвердив факт залишення відповідачами майна, яке було предметом дослідження в процесі розгляду справи, а тому маються правові підстави для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

До такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17.

Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

У відповідності до положення статті 141 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог КП «Носівські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майновим комплексом , який складається з нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 та об"єкту незавершеного будівництва,що розташований за нежитловим приміщенням на земельній ділянці 0,41 га шляхом примусового їх видворення із зазначеного нежитлового приміщення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Бойко