Ухвала

11 лютого 2019 року

місто Київ

провадження № 61-14вп19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув клопотання ОСОБА_1 про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21 січня 2019 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду із клопотанням про визначення підсудності справи за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

ОСОБА_1 зазначила, що проживає в Україні, а її чоловік ОСОБА_2 є громадянином Республіки Польща та проживає на її території, проте доказів на підтвердження свого місця проживання та місця проживання відповідача ОСОБА_1 не надала.

Зазначене клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Під час вирішення питання про визначення підсудності спору про розірвання шлюбу Верховний Суд керується положеннями ЦПК України та Законом України «Про міжнародне приватне право», якими встановлено порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Аналіз наведеної норми права свідчить, що підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається ухвалою Верховного Суду у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Оскільки ОСОБА_1 не надала відповідних доказів на підтвердження факту її проживання за межами України та доказів на підтвердження факту проживання ОСОБА_2 на території Республіки Польща, Верховний Суд позбавлений процесуальних підстав й можливості вирішити питання про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Роз'яснити заявникові право звернутися з таким клопотанням в разі усунення підстав для відмови у його задоволенні.

Керуючись статтею 29 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.

Заяву разом з доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний