Справа № 316/856/18
Провадження № 2/316/58/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2019 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі

головуючого судді Бульби О.М.

секретар судового засідання Черкашина О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в загальному позовному провадженні, цивільну справу № 316/856/18 за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, треті особи: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності «Енергодарської міської ради Запорізької області, Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації «Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання права постійного користування та визнання права на приватизацію житлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

25.05.2018 р. ОСОБА_1 (далі позивач), в особі свого представника, яка діє на підставі письмового доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 05.05.2018 р. (а.с.13) - адвоката ОСОБА_2 (далі представник позивача) звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою (а.с.2-4) до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області (далі відповідач, Виконавчий комітет ЕМР), треті особи: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради Запорізької області (далі КП «ПКВ» ЕМР), Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради Запорізької області, (далі КП «Енергодарське БТІ») в якій, після надання до суду 01.08.2018 року заяви про зміну предмету позову, просить суд: визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право на користування житловим приміщенням та право на його приватизацію у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.41-43).

В обґрунтування позовних вимог, сторона позивача зазначає, що 17.01.2001 р. на сім'ю ОСОБА_1 (позивача по справі), яка складалась з чотирьох осіб: ОСОБА_3 - мати позивачки, ОСОБА_4 батька позивачки, ОСОБА_5 брата позивачки та на саму позивачку ОСОБА_1, на підставі рішення адміністрації ВП «ЗАЕС» було видано ордер за №193 на житлове приміщення розташоване в сімейному гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2. Відразу після отримання ордеру вся родина заселилась в надане житлове приміщення та зареєструвалась в ній.

18.01.2012 р. - помер батько позивачки ОСОБА_4 та на підставі свідоцтва про смерть його було знято з реєстраційного обліку у вказаному приміщенні.

На підставі рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 19.07.2012 р. за №210, кімната №407 у будинку 1, корпус 3 по вул. Лісовій в м. Енергодарі, в якій зареєстрована позивачка, перенумерована у квартиру № 33.

В 2013 році брат позивачки - ОСОБА_5, знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою та переїхав на постійне місце проживання до м.Запоріжжя.

22.12.2017 р. померла мати позивачки - ОСОБА_3.

З дати отримання ордеру 17.01.2001 р. і по теперішній час, позивачка зареєстрована та проживає за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про надання інформації Сектора реєстрації Енергодарської міської ради від 21.05.2018 року №1158. Факт реєстрації місця проживання позивачки, за вказаною адресою, підтверджується також штампом про реєстрацію в її паспорті громадянина України.

Представник зазначає, що позивачка, відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 р. № 500-VІ, має підстави скористатися правом на приватизацію кімнати у гуртожитку, оскільки більше п'яти років на законних підставах зареєстрована за місцем проживання у гуртожитку, фактично проживає в ньому і не має власного житла.

З метою отримання ордеру на вказану квартиру, позивачка зверталась до ДП «НАЕК «Енергодатом» BП «ЗАЕС» з заявою про видачу ордеру, однак відповіддю №50-54/5714, яка надійшла на її адресу 07.03.2018 р., позивачці було відмовлено у видачі ордеру та роз'яснено, що гуртожиток «Енергетик» який перебував у віданні Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на праві повного господарського відання у ДП «НАЕК «Енергоатом» від імені якого володіння, користування та розпорядження ними здійснював ВП «Запорізька АЕС» - був переданий в комунальну власність територіальної громади м.Енергодара Запорізької області, у звязку з чим позивачці було рекомендовано звернутися до Енергодарської міської ради.

На заяву позивачки до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради, надійшла відповідь згідно якої зазначено, що направлення на заселення до гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 видавалось ВП «ЗАЕС». Чим, відповідач підтвердив факт законного поселення у гуртожитку на підставі направлення на поселення у гуртожитку та не оспорює правомірності заселення позивачки до квартири.

Зазначаючи на те, що позивачка вселилась та проживає у приміщенні на законних підставах, а відсутність ордеру позбавляє її права на приватизацію, вона змушена звернутися до суду за захистом свого права.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі за присутності представника адвоката ОСОБА_2, позовні вимоги просить суд задовольнити (а.с.54).

Представник позивача адвокат ОСОБА_2, яка діє на підставі письмового доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 05.05.2018 р. (а.с.13) в судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.103).

Представник відповідача: Виконавчого комітету ЕМР - в судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, проти заявлених вимог не заперечує (а.с.86)

В судове засідання представник третьої особи: КП «Підприємства комунальної власності» ЕМР не зявився повторно, заяв або клопотань про відкладення слухання справи, заперечень на позовну заяву до суду не надав. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення представнику третьої особи судового поштового відправлення (а.с.60, 100).

В судове засідання представник третьої особи: КП «Енергодарське БТІ» - не зявився, від директора установи надійшло до суду повідомлення про розгляд справи без участі представника, в якому також зазначено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 19.07.2012 р. №219 «Про реєстрацію нумерації житлових приміщень» було змінено нумерацію з визначенням статусу та житлове приміщення: квартира 407, корп.3, буд.1 по вул.Лісовій - має нумерацію: квартира 33, корпус 3, буд.1 по вулиці Лісовій (а.с.63). Заперечень на позов від третьої особи до суду не надійшло.

Враховуючи зазначене вище, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності учасників справи на підставі наявних у ній матеріалах.

У звязку з неявкою всіх сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 (Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов'язане з позбавленням його субєкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно свідоцтва про народження серія 1-ЖС №060394, позивачка: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.108). Родині позивача, яка складалась з чотирьох осіб: ОСОБА_3 (мати позивача), ОСОБА_4 (батька позивача), ОСОБА_5 (брата позивача) та на ОСОБА_1 (позивачку по справі), на підставі рішення адміністрації ВП «ЗАЕС», що також підтверджується відповіддю з Виконавчого комітету ЕМР від 19.02.2018 р. №01-05-17-Л/0259 (а.с.10), було видано 17.01.2001 р. направлення на заселення до житлового приміщення розташованого в сімейному гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 (далі спірна квартира) та після отримання зазначеного направлення, родина заселилась у вказане житлове приміщення та зареєструвалась в ньому.

Батько позивачки: ОСОБА_4 помер 18.01.2012 р., про що видано свідоцтво про смерть серія І-ЖС №226585 (а.с.12), а також 22.12.2017 р. померла мати позивачки ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖС №402189 (а.с.17).

Згідно ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Вiдповiдно до статті 11, ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно змісту ч.1 ст.177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є також майно, майнові права.

Під вiдсутнiстю правової підстави - розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту.

Факт реєстрації позивача за адресою АДРЕСА_4 підтверджується довідкою з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради №1158 від 21.05.2018 р. (а.с.8) та згідно довідки №12024 від 15.11.2018 р. (а.с.106) за вказаною адресою позивачка зареєстрована з 26.01.2001 р., при цьому станом на 15.11.2018 р. інших осіб за зазначеною адресою не зареєстровано, що підтверджує посилання сторони позивача з цього приводу. Крім того, встановлено, що в період з дати народження позивачки: 21.01.1999 року до часу реєстрації у спірній квартирі: 26.01.2001 р. - позивачка постійно проживала в місті Енергодарі.

Також судом встановлено, що позивачем по справі не було використано право на приватизацію житлового приміщення в м.Енергодарі, що підтверджується довідкою від 16.11.2018 р. в якій зазначено, що ОСОБА_1 у списках на приватизацію державного житлового фонду не значиться та приватизаційний чек не використовувала (а.с.104), а відповідачем право позивача на приватизацію спірної квартири не заперечується.

Судом, також встановлено та не оспорюються іншими учасниками справи, а підтверджується повідомленням з ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «Запорізька АЕС» від 07.03.2018 р. №50-54/5714 (а.с.9), що будинок 1, корпус 3 по вулиці Лісовій в місті Енергодарі Запорізької області (гуртожиток «Енергетик-3»), в якому знаходиться спірна квартира №407 була передана та перебуває у є комунальній власності територіальної громади м.Енергодара, що також підтверджується Актом приймання-передачі житлового фонду у комунальну власність від 01.10.2002 р. (а.с.47).

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Відповідно до п.п. 6, 14 ст.18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад.

Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами ЖК Української РСР, а права та обов'язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208.

Згідно зі ст.4 ЖК Української РСР, житловий фонд створюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що розміщуються на території України. Він призначений для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень, так і гуртожитків.

Згідно із ч.1 ст.9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

Відповідно до норми ст.129 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Норма п.14 Розділу ІІІ Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. №208 (в редакції, чинній на момент заселення в відповідний гуртожиток позивача) зазначено, що вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера.

Відповідно до ст.58 ЖК Української РСР, ордер на жиле приміщення видається громадянинові на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Як встановлено у судовому засіданні ордер на жиле приміщення не видавався, у відповіді Виконавчого комітету ЕМР від 19.02.2018 р. також зазначено про відмову позивачу у видачі ордеру на отримання житла, оскільки позивачу видавалось направлення на заселення до квартири 407, корпус 3, будинок 1 по вулиці Лісова в місті Енергодарі з ВП «Запорізька АЕС», а отже підстави видачі ордеру відсутні (а.с.10).

Згідно відповіді з КП «Енергодарське БТІ» №01-25/536 на імя ОСОБА_1 за поданою нею заявою щодо приватизації житлового приміщення у гуртожитку, повідомлено про відмову у здійсненні такої приватизації за відсутності ордеру про надання жилої площі (а.с.105).

Згідно приписів частини 3 статті 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року, №7-рн/2009 по справі №1-9/2009, за змістом якого вбачається, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Тобто, у світлі положень ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», належне виконання органами місцевого самоврядування і їх посадовими особами обовязків втілює гарантію стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене.

З вищезазначених досліджених доказів, судом встановлено, а стороною відповідача не заперечується законності перебування позивача у спірному жилому приміщенні.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Вказаний перелік підстав для відмови в приватизації квартири, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується.

Відповідно до п.17 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009 р. (із змінами) (далі Положення) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Відповідно до п.18 вказаного Положення, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів, які б спростовували факт законного проживання та використовування позивачем спірного жилого приміщення, відсутність ордеру в даному випадку не є підставою незаконного перебування позивача у спірній квартирі, оскільки, як зазначалось вище, на час поселення позивача у спірну квартиру, гуртожиток не перебував на балансі територіальної громади м.Енергодара, а отже і ордер позивачам не видавався Виконавчим комітетом, при цьому не встановлено наявності вини позивача у відсутні в неї ордеру на спірне приміщення, крім того довідка з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради, про яку судом зазначалось вище, щодо реєстрації позивача у спірній квартирі є документом в розумінні ст.95 ЦПК України, що засвідчує законність користування позивачем спірним приміщенням, враховуючи також й те, що від відповідача заперечень з цього приводу не заявлялось.

Згідно рішення Виконавчого комітету ЕМР №210 від 19.07.2012 р. «Про реєстрацію нумерації житлових приміщень» (а.с.64-67), що також підтверджується і повідомленням з КП «Енергодарського БТІ» №01-24/393 (а.с.63) квартира №407 в корпусі №3 в будинку №1 по вулиці Лісова в місті Енергодарі змінила свою нумерацію та є квартирою № 33 в корпусі №3 в будинку №1 по вулиці Лісова в місті Енергодарі, що підтверджує посилання на уточнення стороною позивача вимог в цій частині, у звязку з чим, суд враховуючи вищенаведене, вважає необхідним зазначити, що в даному випадку, зміна нумерації спірної квартири не спростовує встановленого судом того, що позивачка набула права користування квартирою за достатніх правових підстав та у спосіб, що не суперечить законодавству, а отже на законних підставах користуються квартирою №33 в корпусі №3 в будинку №1 по вулиці Лісовій в місті Енергодарі.

З урахуванням усіх встановлених по справі обставин та відповідних їм правовідносин, відсутність ордеру та у звязку з цим неможливість органу приватизації надати дозвіл позивачу на приватизацію спірної квартири, позбавляє позивача можливості реалізувати наявне у неї право на приватизацію квартири, а отже, зазначене право позивача підлягає захисту, у звязку з чим, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, треті особи: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності «Енергодарської міської ради Запорізької області, Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації «Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання права постійного користування та визнання права на приватизацію житлового приміщення задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на користування житловим приміщенням та право на його приватизацію у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_5.

Повний текст рішення складено 13.02.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. із змінами).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. М. Бульба