ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/4050/19

Головуючий у першій інстанції Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1327/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Іванової Г.П., Харечко Л.К.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Державне підприємство Чернігівторф

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Ченцової С.М. від 03 вересня 2019 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 06 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Чернігівторф про стягнення заробітної плати та грошових коштів, невиплачених при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Державного підприємства Чернігівторф, в якому просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену на момент звільнення заробітну плату у розмірі 61 908 грн. 12 коп., вихідну допомогу у розмірі 27 012 грн. 98 коп., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме, за 6 днів у розмірі 3 221 грн. 96 коп. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що з 31.03.2017 року він працював на посаді заступника директора Державного підприємства Чернігівторф. У період з 31.03.2017 року заробітна плата жодного разу не була виплачена своєчасно. 20.05.2019 року позивач подав керівнику підприємства заяву про звільнення за власним бажанням згідно ч.3 статті 38 КЗпП. В останній робочий день, 31.05.2019 року відповідач розрахункових коштів позивачу не виплатив та не перерахував на платіжну банківську картку, при цьому трудова книжка та відповідні розрахунки позивачу також не були видані. 04.06.2019 року позивачу було видано трудову книжку, копію наказу від 31.05.2019 року про звільнення та довідку про заборгованість по заробітній платі станом на 03.06.2019 року. Позивач зазначає, що згідно довідки відповідача №258 від 04.05.2019 року, середньомісячна заробітна плата за березень та квітень 2019 року при відпрацюванні 14 робочих днів склала 7 517 грн. 99 коп., і за даних обставин середньоденна заробітна плата позивача складає 536 грн. 99 коп. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повного розрахунку при звільненні та враховуючи, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 6 робочих днів, позивач просив стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день подачі позову, а саме, за 6 днів, у розмірі 3 221 грн. 96 коп.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.09.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства Чернігівторф про стягнення заробітної плати та грошових коштів, невиплачених при звільненні, задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства Чернігівторф на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 44 069 грн. 60 коп., вихідну допомогу у розмірі 27 012 грн. 98 коп. Стягнуто з Державного підприємства Чернігівторф на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3 186 грн. 72 коп. У задоволенні решти частини позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства Чернігівторф на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.09.2019 року в частині стягнення з Державного підприємства Чернігівторф середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3 186 грн. 72 коп. та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства Чернігівторф на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за 6 робочих днів, а саме, з 31.05.2019 року по 07.06.2019 року, у розмірі 3 186 грн. 72 коп. В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.09.2019 року позивачем не оскаржується. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 року у оскаржуваній частині не узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, а також із фактичними обставинами справи. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскільки повного розрахунку із позивачем відповідачем не проведено, ні на момент звільнення, ні на момент розгляду справи в суді, то суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 6 робочих днів, а саме, з 31.05.2019 року по 07.06.2019 року у сумі 3 186 грн. 72 коп. Доводи апеляційної скарги стверджують, що при цьому у резолютивній частині рішення суд першої інстанції зазначив про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, без зазначення періоду, за який стягується середній заробіток. ОСОБА_1 вважає, що зазначені розбіжності у мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки дата повного розрахунку ні на момент подання позову, ні на момент ухвалення рішення судом не встановлена та невідома. З посиланням на правову позицію рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012, у справі №1-5/2012 та на аналогічні позиції Верховного Суду України, висловлені у постанові від 22.01.2014 року у справі №6-159цс13, у постанові від 29.01.2014 року у справі №6-144цс13, ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги вказує, що оскільки відповідач після ухвалення рішення судом першої інстанції припинив виплату всіх сум, належних при звільненні, то правопорушення є триваючим. При цьому визначений у рішенні суду весь час затримки розрахунку припиняє тривалість такого правопорушення та звільняє відповідача від подальшої відповідальності, встановленої ч.1 статті 117 КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу Державне підприємство Чернігівторф просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. При цьому у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Державне підприємство Чернігівторф просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.09.2019 року в частині стягнення з Державного підприємства Чернігівторф 6 364 грн. заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким зменшити стягнення на користь ОСОБА_1 на 6 364 грн. заборгованості по заробітній платі. Також у відзиві на апеляційну скаргу Державне підприємство Чернігівторф просить апеляційний суд задовольнити заяву Державного підприємства Чернігівторф, адресовану Новозаводському районному суду м.Чернігова та розстрочити виконання рішення суду першої інстанції у даній справі, встановивши термін погашення боргу рівними частинами щомісячно терміном на 12 місяців.

Відповідно до приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Ченцової С.М. від 03.09.2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Чернігівторф про стягнення заробітної плати та грошових коштів, невиплачених при звільненні, без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.87-90), ОСОБА_1 , Державне підприємство Чернігівторф отримали копії ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та копії ухвали апеляційного суду про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що на підставі наказу Державного підприємства Чернігівторф №33-к від 30.03.2017 року (а.с.4-5) ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника директора Державного підприємства Чернігівторф з 31.03.2017 року з оплатою праці згідно штатного розпису.

З наказу відповідача №25-К від 31.05.2019 року (а.с.7) вбачається, що ОСОБА_1 був звільнений з посади заступника директора з економічних та юридичних питань з 31.05.2019 року за власним бажанням, з підстав порушення законодавства про працю згідно ч.3 статті 38 КЗпП України.

Згідно довідки Державного підприємства Чернігівторф №331 від 19.08.2018 року (а.с.49), станом на 19.08.2019 року заборгованість по заробітній платі Державного підприємства Чернігівторф перед позивачем складає 44 069 грн. 60 коп., вихідна допомога складає 27 012 грн. 98 коп., компенсація втрати частини грошових доходів в зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати - 1 346 грн. 72 коп.

Відповідно до листа Державного підприємства Чернігівторф №291 від 08.07.2019 року (а.с.25) та зведених відомостей (а.с.26-29), за період з 27.06.2019 року по 08.07.2019 року відповідачем ОСОБА_1 було перераховано заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 10 063 грн.19 коп.

Відповідно до листа Державного підприємства Чернігівторф №392 від 30.08.2019 року (а.с.50), за період з 23.08.2019 року по 29.08.2019 року позивачу було перераховано заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 6 364 грн. 84 коп.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.09.2019 року стягнуто з Державного підприємства Чернігівторф на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 44 069 грн. 60 коп., вихідну допомогу у розмірі 27 012 грн. 98 коп.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається із апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.09.2019 року, у вказаній частині рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується, і за даних обставин рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 року у вказаній частині апеляційним судом не переглядається, відповідно до ч.1 статті 367 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Державне підприємство Чернігівторф просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.09.2019 року в частині стягнення з Державного підприємства Чернігівторф 6 364 грн. заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким зменшити стягнення на користь ОСОБА_1 на 6 364 грн. заборгованості по заробітній платі. З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказана вимога відзиву Державного підприємства Чернігівторф на апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволенню не підлягає на підставі положень ч.1 статті 367 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга відповідачем на рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 року не подавалась, і за даних обставин рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 року у вказаній частині не може бути предметом перегляду апеляційного суду.

Рішенням суду першої інстанції від 03.09.2019 року стягнуто з Державного підприємства Чернігівторф на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3 186 грн. 72 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.09.2019 року в частині стягнення з Державного підприємства Чернігівторф середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3 186 грн. 72 коп. та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства Чернігівторф на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за 6 робочих днів, а саме, з 31.05.2019 року по 07.06.2019 року, у розмірі 3 186 грн. 72 коп.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції з врахуванням приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини та фактичних обставин справи дійшов обґрунтованого висновку у мотивувальній частині рішення від 03.09.2019 року щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 6 робочих днів, а саме, з 31.05.2019 року по 07.06.2019 року, у розмірі 3 186 грн. 72 коп., оскільки повний розрахунок з позивачем відповідачем так і не було проведено, ні на момент його звільнення, ні на момент розгляду справи в суді.

Разом з тим, у резолютивній частині рішення від 03.09.2019 року суд першої інстанції вказав: Стягнути з Державного підприємства Чернігівторф на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3 186 грн. 72 коп..

Доводи апеляційної скарги вказують, що зазначені розбіжності у мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду першої інстанції від 03.09.2019 року є необґрунтованими, З посиланням на правову позицію рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012, у справі №1-5/2012 та на аналогічні позиції Верховного Суду України, висловлені у постанові від 22.01.2014 року у справі №6-159цс13, у постанові від 29.01.2014 року у справі №6-144цс13, ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги вказує, що оскільки відповідач після ухвалення рішення судом першої інстанції припинив виплату всіх сум, належних при звільненні, то правопорушення є триваючим. При цьому визначений у рішенні суду весь час затримки розрахунку припиняє тривалість такого правопорушення та звільняє відповідача від подальшої відповідальності, встановленої ч.1 статті 117 КЗпП України.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що у резолютивній частині рішення від 03.09.2019 року суд першої інстанції необґрунтовано зазначив про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, не вказавши при цьому періоду, за який стягується середній заробіток.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, при цьому рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.09.2019 року змінити, виклавши третій абзац його резолютивної частини у наступній редакції: Стягнути з Державного підприємства Чернігівторф на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 6 робочих днів, а саме, з 31.05.2019 року по 07.06.2019 року в розмірі 3 186 (три тисячі сто вісімдесят шість) грн. 72 коп..

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.09.2019 року апеляційним судом не переглядається в силу приписів ч.1 статті 367 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Державне підприємство Чернігівторф просить апеляційний суд розстрочити виконання рішення суду першої інстанції у даній справі, встановивши термін погашення боргу рівними частинами щомісячно терміном на 12 місяців. Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказане клопотання задоволенню не підлягає на підставі положень ч.1 статті 435 ЦПК України.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374; п.4 ч.1 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03 вересня 2019 року змінити, виклавши третій абзац його резолютивної частини у наступній редакції: Стягнути з Державного підприємства Чернігівторф на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 6 робочих днів, а саме, з 31.05.2019 року по 07.06.2019 року в розмірі 3 186 (три тисячі сто вісімдесят шість) грн. 72 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 26.12.2019 року.

Головуючий : Судді: