Постанова

Іменем України

26 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 591/4407/18

провадження № 61-12450св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Управління «Центр надання адміністративних послуг у місті Суми» Сумської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Управління «Центр надання адміністративних послуг у місті Суми» Сумської міської ради про зобов`язання вчинити дії щодо приватизації квартири та державної реєстрації квартири,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2019 року у складі судді Кривцової Г.В. та постанову Сумського апеляційного суду від 27 травня 2019 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Криворотенко В. І., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила зобов`язати Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради здійснити державну реєстрацію квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради вчинити дії шляхом оформлення документів щодо передачі їй у власність вказаної квартири.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилалася на те, що 15 квітня 2010 року на підставі ордеру виконавчого комітету Сумської міської ради вона вселилася до квартири АДРЕСА_1 , де проживає на цей час та не має у власності іншого житла.

За клопотанням Управління внутрішніх справ України від 02 квітня 2012 року виконавчий комітет Сумської міської ради ухвалив рішення, яким виключив вказане житлове приміщення з числа службових у зв`язку з тим, що відпала необхідність у його використанні.

29 березня 2013 року були підписані акти приймання-передачі квартири АДРЕСА_1 в комунальну власність м. Суми на підставі рішення Сумської міської ради від 30 січня 2013 року № 2074-МР.

Реалізуючи право на приватизацію займаної квартири, вона звернулася із відповідною заявою до органу приватизації - Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, але їй було відмовлено з причин відсутності державної реєстрації права власності за Головним управлінням внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України на вказану квартиру.

Вважаючи, що така відмова не ґрунтується на нормі закону, оскільки відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 червня 2012 року спірна квартира виключена з числа службових та не належить ГУВВ МВС України, просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 04 березня 2019 року позов задовольнив частково. Зобов`язав Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 щодо приватизації та вчинити дії з приватизації квартири АДРЕСА_1 , з урахуванням пункту 4.2 рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 червня 2012 року № 326 «Про користування службовими житловими приміщенням» та рішення Сумської міської ради від 30 січня 2013 року № 2074-МР «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Суми нерухомого майна від Головного управління внутрішніх військ міністерства внутрішніх справ України». В решті позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що спірна квартира, до якої позивач вселилася на законних підставах та проживає у ній, виключена із числа службових, перебуває у власності територіальної громади м. Суми, а тому позивач має право на її приватизацію. Відмовляючи у задоволенні вимог до Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, суд виходив з того, що позивач не довела порушення її прав на приватизацію управлінням, яке не є юридичною особою.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Сумський апеляційний суд постановою від 27 травня 2019 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для зобов`язання Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 та вчинити дії з приватизації спірної квартири, оскільки вказане житлове приміщення у визначеному законом порядку у комунальну власність територіальної громади м. Суми не передано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій у червні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2019 року в частині здійснення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та постанову Сумського апеляційного суду від 27 травня 2019 року повністю і ухвалити нове рішення, яким зобов`язати Центр надання адміністративних послуг у м. Суми здійснити державну реєстрацію права власності на вказану квартиру.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Реалізуючи право на приватизацію спірної квартири, вона отримала відповідь про неможливість її приватизації з підстав відсутності державної реєстрації права власності за Головним управлінням внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, проте відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 червня 2012 року вказана квартира не могла належати Головному Управлінню Міністерства внутрішніх справ України, так як вона була виключена з числа службових.

29 серпня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради на касаційну скаргу, який мотивований тим, що рішення апеляційного суду є законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Відповідно до рішення Сумської міської ради від 05 червня 2019 року № 5112-МР «Про Положення про Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради не є самостійною юридичною особою, а тому не може бути відповідачем у справі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Зарічного районного суду м. Суми.

13 серпня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи встановлені судами

06 квітня 2010 року на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради Агібаловій В. Г. видано ордер від 15 вересня 2010 року № 1537 на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 червня 2012 року № 326, на підставі клопотання Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 02 квітня 2012 року № 3/23/4-1007, квартиру АДРЕСА_1 Суми виключено з числа службових жилих приміщень, у зв`язку з тим, що відпала потреба в такому використанні.

25 квітня 2018 року Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на заяву ОСОБА_1 повідомив, що департаменту було відмовлено у державній реєстрації права комунальної власності на квартиру АДРЕСА_1 (рішення державного реєстратора від 04 квітня 2018 року). Підстава - відсутність документа, який підтверджує право власності Міністерства внутрішніх справ України на вказане нерухоме майно.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 07 грудня 2009 року (дата прийняття рішення про державну реєстрацію) квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві державної власності за Державною іпотечною установою, частка власності 1/1, на підставі свідоцтва про право власності від 03 грудня 2009 року САС/581829, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з частиною дев`ятою статті 8 Закону державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

Передача житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ чи організацій у комунальну власність, визначається відповідно до Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 листопада 1995 року № 891 (далі - Положення).

Згідно з пунктом 8 Положення акт приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність складається в чотирьох примірниках, підписується членами комісії з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність та затверджується держадміністрацією або виконкомом, який утворив цю комісію.

Отже, приватизації підлягають, зокрема, квартири багатоквартирних будинків, що не віднесені у встановленому порядку до числа службових та входять до складу житлового фонду місцевих рад, тобто перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади.

Матеріали справи не містять документів про передачу квартири АДРЕСА_1 в комунальну власність.

Встановивши, що спірна квартира у визначеному законом порядку в комунальну власність територіальної громади м. Суми не передана, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог заявлених до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, оскільки такі вимоги є передчасними. Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради не є юридичною особою, а тому не може бути відповідачем у справі.

Аргументи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з їх оцінкою, наданою судом апеляційної інстанції щодо неналежності спірної квартири до комунальної власності територіальної громади, які, на думку заявника, встановлені судом неповно і неправильно, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні

підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського апеляційного суду від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило