Справа № 165/1000/19 Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М.
Провадження № 22-ц/802/1242/19 Категорія: 70 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей та просить збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20 березня 2017 року, та стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей по 1800,00 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20.03.2017 вирішено стягувати з відповідача на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 800,00 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач вказує, що їй не відомо, чи відповідач на даний час офіційно працює, тому вважає, що він повинен сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі по 1800,00 грн на одну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів просить врахувати, що матеріальний стан відповідача покращився, останній набув у власність 1/2 частини квартири на підставі договору купівлі-продажу та зареєстрував на себе автомобіль 1998 року випуску.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, визначених рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20 березня 2017 року, та ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти по 1200 (одній тисячі двісті) гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1300 (одну тисячу триста) гривень понесених витрат на правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі було враховано матеріальний стан відповідача, а саме те, що він забезпечений житлом, 02 січня 2019 року зареєстрував за собою автомобіль Volkswagen Passat 1998 року випуску, відповідач є працездатним та має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1800 грн на одну дитину.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що позивач фактично нічим не обґрунтувала та не подала жодного доказу того, що розміру аліментів, який визначено стягувати у 2017 році, на даний час не вистачає на утримання дітей, позивач не надала інформації про свої доходи, а обов`язок утримувати дітей покладається на обох батьків.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції взяв до уваги збільшення потреб дітей відповідного віку у витратах на освіту та оздоровлення, врахував обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а також, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, збільшив розмір аліментів, визначений рішенням суду.

Судом першої інстанції встановлено що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 1997 року, який рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 31 березня 2015 року розірвано (а.с.7). Під час перебування у шлюбі у сторін народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8, 9).

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20 березня 2017 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання двох неповнолітніх дітей стягуються аліменти в розмірі по 800,00 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с. 10).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує зміною з часу ухвалення судом рішення від 20.03.2017 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також тим, що відповідач має у власності житло та автомобіль, який був зареєстрований 02 січня 2019 року.

Так відповідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2019 року по 30 червня 2019 року - 2027 грн, з 1 липня 2019 року по 30 листопада 2019 року - 2118 грн, з 1 грудня 2019 - 2218 грн.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанцій врахував зміну витрат на неповнолітніх дітей.

Позивач надала суду першої інстанції відомості щодо себе з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків з 3 кварталу 2018 року по 4 квартал 2018 року (а.с. 12, 13).

Суд врахував те, що відповідач є працездатним за віком, частково визнав позов, доказів перебування на його утриманні інших осіб матеріали справи не містять. Матеріали справи також не містять даних про працевлаштування відповідача та про розмір його доходів. Матеріали справи не містять доказів неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті аліментів.

Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження спроможності відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі.

Суд апеляційної інстанцій враховує, що прожитковий мінімум є мінімальною гарантією загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення такого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків і є обов`язком як відповідача, так і позивача у даній справі, які в рівній мірі повинні нести такий обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді