23 грудня 2019 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участі секретаря судового засідання Торчинович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 31.10.2006,
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 23.12.2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 02 січня 2020 року.
Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 31.10.2006.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.10.2006 між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Зазначає, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконувала належним чином, у зв`язку з чим станом на 02.03.2018 утворилася заборгованість у розмірі 8644,87 доларів США, з яких: 2500,00 дол. США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 9815,81 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 353,59 дол. США - заборгованість за пенею та комісією.
Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 4454,05 доларів США, яка була задоволена судовим наказом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2010. Різниця становить - 8215,35 доларів США, а також штрафи відповідно пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 18,75 доларів США - штраф (фіксована частина); 410,77 доларів США - штраф (процентна складова). Таким чином, заборгованість до стягнення становить 8644,87 доларів США.
Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.10.2006 у розмірі 8644.87 дол. США, що за курсом 26,66 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.03.2006 складає 230472,29 грн., та судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3457,08 грн.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04 лютого 2019 в даній справі відкрито провадження та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.
Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.
У судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. В позовній заяві зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, представник позивача не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом.
У судове засідання відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі наведеного суд, керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи.
Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Судом встановлено, що 31.10.2006 між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Згідно з ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Як встановлено судом з матеріалів справи, Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків Закритого Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування із Закритого Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» на Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», що підтверджується копією витягу зі Статуту (нова редакція) Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк», а також копією Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» Серія А01 № 054809 від 17.07.2009 року.
Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором.
Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат на умовах передбачених дійсним договором.
Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Судом встановлено, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, судовим наказом Всупереч вищевикладеним положенням, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.10.2006.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 та ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Звертаючись до суду з цим позовом, банк зазначає, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконувала належним чином, у зв`язку з чим станом на 02.03.2018 утворилася заборгованість у розмірі 8644,87 доларів США, з яких: 2500,00 дол. США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 9815,81 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 353,59 дол. США - заборгованість за пенею та комісією.
Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 4454,05 доларів США, яка була задоволена судовим наказом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2010. Різниця становить - 8215,35 доларів США, а також штрафи відповідно пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 18,75 доларів США - штраф (фіксована частина); 410,77 доларів США - штраф (процентна складова). Таким чином, заборгованість до стягнення становить 8644,87 доларів США.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відтак, позивач, звернувшись із заявою про видачу судового наказу, за результатами розгляду якої було достроково стягнуто заборгованість за кредитом та належні позивачу відсотки за цим договором кредиту.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З огляду на вказане, суд відхиляє аргументи позивача про те, що він право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.
Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.
Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 205/8476/14-ц.
Крім того, у зв`язку з судовим наказом про стягнення заборгованості правовідносини між сторонами за кредитним договором припинилися, тому вимоги банку про стягнення заборгованості за мінусом стягнутої судовим наказом, процентів за користування кредитом, штрафу є безпідставними, оскільки позовних вимог про стягнення коштів з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв.
Однак, оскільки позивач не заявляє позовних вимог про стягнення 3% річних на підставі ст.625 ЦК України після рішення, а суд керуючись принципом диспозитивності не має права самостійно змінювати підстави та предмет позову, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом та пені слід відмовити.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст.223, 280-282 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів і постановляє заочне рішення.
Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судовий збір на користь позивача не стягується.
На підставі ст.ст.2, 15, 526, 530, 536, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, ч.2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд,
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 31.10.2006 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду Фазикош О.В.