Справа № 463/2187/19
Провадження № 2/463/1064/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Козак М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики від 01 грудня 2017 року у розмірі 39711,0 доларів США та неустойки у розмірі 1985,55 доларів США, а всього 41696,55 доларів США.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 грудня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів. Відповідачем була надана відповідна розписка про отримання коштів у розмірі 39711,0 доларів США. ОСОБА_2 зобов`язався повернути отриману в позику суму коштів до 31 січня 2018 року. Незважаючи на визначені терміни повернення позики, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав. На звернення про повернення суми позики не реагує жодним чином. Станом на момент звернення до суду із вказаною позовною заявою кошти не повернені. Крім цього, умовами договору позики передбачено, що у разі невиконання зобов`язання позичальник сплачує неустойку розмірі 5% від ціни позики, що становить 1985,55 доларів США. На підставі наведеного, просить позов задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 39711,0 доларів США, неустойку у розмірі 1985,55 доларів США, а також понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду у розмірі 9605,0 гривень.

Справа поступила до суду 25 березня 2019 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 04 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 04 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 28 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи.

Представник позивача ОСОБА_3. у судове засідання 24 грудня 2019 року не з`явилась, належним чином повідомлена про розгляд справи. Скерувала на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 у судове засідання повторно не з`явилися без поважних причин, хоча належним чином були повідомленими про час і місце розгляду справи. Відзив на позов не подали. Клопотання про відкладення розгляду справи, яке повторно скерував відповідач ОСОБА_2 на адресу суду до уваги не береться, оскільки жодного документального підтвердження про перебування відповідача за кордоном ним не представлено, зокрема, фотокопію паспорта громадянина України для виїзду за кордон із відміткою про перетин кордону України, не подав. Також, суд враховує, що відповідач скористався правом на надання йому правової допомоги та у матеріалах справи містяться повноваження його представників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак такі у судове засідання також не з`явилися.

Відтак, суд не вбачає жодних обставин, які перешкоджали відповідачу з`явитися в судове засідання особисто або забезпечити явку свого представника в судове засідання та вжити заходів щодо участі у розгляді даної справи, а тому розгляд справи завершено без участі сторін, які не з`явились у судове засідання.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 24 грудня 2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається, з представленої розписки про отримання позики, складеної 01 грудня 2017 року (а.с.6), оригінал якої оглянуто в судовому засіданні 30 жовтня 2019 року з участю представника позивача, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с.107), ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 , у день її складання грошові кошти у розмірі 39711,0 доларів США, що в еквіваленті становило 1100000,0 гривень та зобов`язався повернути 39711,0 доларів США до 31 січня 2018 року.

Також встановлено, що ОСОБА_2 не повернув борг за договором позики від 01 грудня 2017 року по даний час.

Договір позики відповідачем не оспорювався, письмових доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів, та сплати неустойки відповідачем не надано.

Верховний Суд України у своєму правовому висновку щодо застосування норм права, за наслідками розгляду заяви про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 18 вересня 2013 року у цивільній справі № 6-63цс13, який у відповідності до положень ст.263 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, визначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, факт отримання відповідачем від позивача позики підтверджується написаною відповідачем розпискою, жодних доказів на спростування доводів позивача відповідач суду не надав.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до умов договору позики від 01 грудня 2017 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , у разі неповернення останнім коштів у встановлені договором строки, ОСОБА_2 зобов`язується сплати неустойку у розмірі 5% від суми позики, що становить 1985,55 доларів США.

Водночас, у відповідності до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідачем зобов`язань за договором позики від 01 грудня 2017 року не виконано, строк виконання завершився 31 січня 2018 року, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про підставність заявлених позовних вимог позивача, а тому позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Разом з тим, слід зазначити, що оскільки згідно із змістом розписки зобов`язання визначено в іноземній валюті, а тому з відповідача на користь позивача має бути стягнута сума заборгованості за договором позики саме в іноземній валюті.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 9605,0 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 грудня 2017 року у розмірі 39711,0 доларів США (тридцять дев`ять тисяч сімсот одинадцять доларів США 00 центів) та неустойку у розмірі 5% - 1985,55 доларів США (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят п`ять доларів США 55 центів), а всього 41696,55 доларів США (сорок одна тисяча шістсот дев`яносто шість доларів США 55 центів).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 9605,0 гривень (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень 00 копійок) судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Суддя Р.Р.Грицко