КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року

справа 753/3403/18

провадження № 22-ц/824/14199/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Русинчук І.І.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Альфа Банк»

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачів - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року ухваленого під головуванням судді Даниленко В.В. у справі за позовом акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2017 року АТ «Укрсоцбанк» звернулось із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Ухвалою Дарницького районного суду від 17 листопада 2017 року заочне рішення суду скасовано.

12 квітня 2018 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, з урахуванням виправлення описки в заяві, в якій просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором 811 501, 14 Євро, з яких: 551 014,88 Євро заборгованості за кредитом та 260 486,26 Євро заборгованості за відсотками

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року позов акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 380/882/06-Пі від 27.06.2006 року в розмірі 811 501 євро 14 центів.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства « Укрсоцбанк» 3219,00 грн судового збору.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідачів просить рішення суду скасувати, постановити нове про відмову у задоволені позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між банком та відповідачем укладено додаткову угоду, якою визначено порядок повернення боргу та сплати відсотків. Зазначає, що останнє належне погашення заборгованості за кредитом та процентами відбулось 25.12.2008 року, тому строк користування кредитом, відповідно до умов договору, закінчився 27.04.2009 року.

Вказує, що договір поруки припинив свою дію 27.10.2009 року, після спливу 6 місяців з дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором.

Вважає, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, подані квитанції на підтвердження переривання строку позовної давності не є належними доказами, оскільки не містять підпису платника, а тому не можуть свідчити про вчинення відповідачем дій на визнання боргу, відповідач заперечує факт сплати коштів.

Вказує, оскільки строк користування кредитом закінчився 27.04.2009 року, а отже припинилось нарахування процентів за кредитним договором.

В судовому засіданні представники відповідачів апеляційну скаргу підтримали , просили її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні задоволено клопотання представника АТ «Альфа Банк» та замінено позивача АТ «Укрсоцбанк» в порядку правонаступництва на АТ «Альфа Банк».

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявної заборгованості за кредитним договором, та перериванням строку позовної давності.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 27 червня 2006 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «АльфаБанк») укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №380/882/06-Пі. у сумі 350000,000 Євро строком до 26 червня 2011 року зі сплатою за користування кредитними коштами 12,25 % річних ( а. с. 6-8).

17 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «АльфаБанк») укладено договір про внесення змін та доповнень до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №380/882/06-Пі. та збільшено кредитний ліміт до 600 000 Євро строком до 26 червня 2016 року зі сплатою за користування кредитними коштами 12,25 % річних. ( а.с.9-12).

Також 17 квітня 2008 року укладено договор поруки, за яким ОСОБА_2 взяла на себе солідарне зобов`язання перед банком за виконання позичальником його обов`язків на підставі договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №380/882/06-Пі від 27 червня 2006 року ( а. с.13 - 14).

За змістом ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Частиною 4 ст.559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями ч.4 ст.559 ЦК України необхідно зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, від 14 вересня 2016 року у справі №6-1451цс16.

Відповідно до п. 6.6 Договору поруки всі права та обов`язки Сторін за цим Договором виникають з моменту укладення цього договору та припиняються повним виконанням забезпечених порукою зобов`язань, а також інших випадках передбачених законами України

Договором поруки, не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, умовами договорів встановлено, що вони діють до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором. Таким чином, умови договору поруки про їх дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Відповідно до п. 4.4 Договору, про внесення змін та доповнень від 17.04. 2008 року у випадку невиконання Позичальником зобов`язань визначених п.п. 3.3.2, 3.3.3, 3.3.7-3.3.13 протягом більше п`ятнадцяти календарних днів підряд, або невиконання позичальником зобов`язань визначених п.п. 3.3.4, 3.3.5 цього Договору протягом більше ніж дев`яносто календарних днів підряд термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, і, відповідно, Позичальник зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня після закінчення вказаних в цьому пункті строків повернути в повному обсязі заборгованість за цим Договором (строкову та прострочену) та погасити вимоги Кредитора, що випливають з цього Договору. Після сплати Позичальником відповідних сум його зобов`язання за цим Договором вважаються припиненим.

Відповідно до п. 3.3.4 Договору, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти за користування кредитом та комісії в порядку , визначеному п.п. 2.5, 2.6 цього Договору.

Відповідно до п. 3.3.5 Договору, позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі повертати Кредит в порядку визначеному в п. 1.1 цього Договору.

Відповідно до п. 1.1.2 Договору, повернення кредиту має здійснюватись до 25 числа кожного місяця, починаючи з травня 2008 року, рівними частинами в розмірі завантаженого ліміту, зафіксованого станом на 01 травня 2008 року поділеного на кількість місяців кредитування.

Відповідно до довідки погашення заборгованості від 11.04.2018 року ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості здійснено платіж 25.12.2008 року.

Наступним останнім днем погашення заборгованості за кредитом та процентами відповідно до умов кредитного договору є 25.01.2009 року .

Наступний платіж, відповідно до довідки було здійснено 07.07.2010 року.

Таким чином, строк основного зобов`язання для поручителя закінчився 27.04.2009 року тобто після несплати відповідачем протягом 90 календарних днів підряд з 25.01.2009 року заборгованості за кредитом та процентами відповідно до умов щомісячних платежів, визначених п.п. 3.3.4, 3.3.5 договору.

Оскільки з позовом до суду банк звернувся лише у червні 2012 року, вимоги про повернення заборгованості за кредитним договором не було пред`явлено поручителю, то у зв`язку з пропуском шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя апеляційна скарга в частині про визнання припиненою поруки підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що копії заяви, які містяться в матеріалах справи на переказ готівки № кг09853/1 від 04.10.2010 року та квитанція № 09853/1 від 04.10.2010, а також копія заяви на переказ готівки № кг18316/1 від 07.07.2010 року та квитанція № 18316/1 від 07.07.2010 року свідчать про погашення відповідачем ОСОБА_1 прострочених відсотків за кредитним договором. Так, ОСОБА_1 було сплачено 07.07.2010 року та 04.10.2010 року 782,22 долари США та 7000,00 доларів США відповідно, тим самим останній вчинив дії, що підтверджують про визнання його боргу перед позивачем , і як наслідок про переривання строку позовної давності.

Крім того, в матеріалах справи наявна виписка по рахунку ОСОБА_1 , з якої також слідує про здійснення ОСОБА_1 платежів 07.07.2010 року та 04.10.2010 року ( а.с. 231 д т. 4)., що відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Правлінням Національного банку України від 04.07.2018 року є належним доказом на підтвердження вищевказаних обставин.

Оскільки, останній платіж здійснений відповідачем 07.07.2010 року, позов банком пред`явлено 23.06.2012 року, таким чином трирічний строк (загальна позовна давність до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) банком не пропущено.

Доводи апеляційної скарги щодо встановлення Верховним Судом у справі № 753/7572/18 спливу строку позовної давності за вимогами банку 27 квітня 2012 року суд не приймає до уваги, оскільки предметом розгляду у справі № 753/7572/18 є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 28.02.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки , згідно іпотечного договору № 04/І-305 , на погашення частини заборгованості по відсотках за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 380/882/06 Пі від 27.06.2006 року за період з 01 березня 2015 року по 09 січня 2018 року у розмірі 216 135, 59 євро. З наведеного вбачається, судом досліджувалось питання правомірності нарахування відсотків Позивачем за період з 01.03.2015 по 09.01.2018 року. В той час як предметом розгляду у даній справі є стягнення заборгованості по тілу та відсотках за період з 27.06.2006 по 18.06.2012 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Позичальник ОСОБА_1 згідно кредитного договору 27 червня 2006 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «АльфаБанк») про надання невідновлювальної кредитної лінії №380/882/06-Пі , з урахуванням внесених змін до нього від 17 квітня 2008 , взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі термін грошові кошти не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість.

Виходячи з умов договору про внесення змін та доповнень від 17.04.2008 року до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 27.06.2006 року, сторони визначили дату внесення щомісячних платежів та відсотків, при цьому не встановили чіткої суми щомісячного платежу та відсотків.

В судовому засіданні сторони пояснили, що графік погашення кредитної заборгованості сторонами підписаний не був.

Доводи апеляційної скарги щодо припинення права на нарахування процентів після закінчення строку кредитування спростовуються обставинами переривання строку позовної давності як до основної вимоги про стягнення боргу так і до додаткової вимоги про стягнення відсотків, оскільки відсутній графік погашення кредитної заборгованості.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про визнання припиненою поруки за договорами, рішення суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 , як поручителя і солідарного боржника підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника відповідачів - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року скасувати, постановити нове.

Позов акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) заборгованість за кредитним договором № 380/882/06-Пі від 27.06.2006 року в розмірі 811 501 євро 14 центів, з яких 551 014,88 євро заборгованість за кредитом та 260 486,26 євро заборгованість за відсотками.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2019 року

Суддя-доповідач

Судді