Провадження №2/760/778/19
Справа №760/552/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі: Ковальській К.О.,

за участю:

позивача : ОСОБА_1,

представника відповідача : Лапшиної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури № 9 про стягнення шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 04.01.2018, з посиланням на норми ст.ст. 23, 1167, 1172, 1176 ЦК України, звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заподіяний незадовільною організацією сумірно-солідарний збиток в розмірі 500 000 грн., спричинений незадовільною організацією слідства, безвідповідальною бездіяльністю, невиконанням судових і прийняттям незаконних рішень.

Ухвалою судді від 12.01.2018 позовну заяву залишено без руху та надано йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали шляхом подання належно оформленої позовної заяви.

23.03.2018 позивачем було усунуто недоліки позовної заяви шляхом подання позовної заяви.

Свою позовну заяву ОСОБА_1 обгрунтував тим, що у 2007 році адвокат-керівник АО «Юрспецсервіс» ОСОБА_4 захищав права його сина у кримінальній справі, пообіцяв для сина, який у той час був під слідством, покарання з випробуванням, для чого виманив у позивача 70 000 тис. дол., обіцяючи їх повернути, однак, не вернув. Вказані правовідносини були предметом розгляду цивільної справи №2-1399/11, Печерським районним судом.

Позивач посилався на те, що у зв'язку з шахрайськими діями ОСОБА_4, у 2013 році та 2016 році Солом'янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві були відкриті кримінальні провадження. Однак, досудове слідство триває, розслідування не прозоре, відповіді на клопотання і заяви позивача не надаються, підозру нікому не пред'явлено. Незадовільну оцінку досудового розслідування також встановлено слідчими суддями Солом'янського районного суду м. Києва.

Позивач вказав, що у зв'язку із незаконними рішеннями, діями і бездіяльністю учасників досудового слідства його моральний стан та стан здоров'я погіршилися, також він і його сім'я перебуває у небезпеці, оскільки, його на вулиці фотографують особи кавказької національності, надзирають за ним, проколюють шини, також відбуваються мовчазні дзвінки.

Зазначено, що бездіяльність органів досудового розслідування, яка триває вже 9 років, шкодить, завдає збитків, паплюжить гідність.

Позивач пояснив, що міг би повернути свої 70 тис. дол.. США ще в 2013 році, однак, 9-річна бездіяльність унеможливила, зашкодила, спричинила особливо великий збиток, який на сьогодні становить 1 890 000 грн.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилається вектор делікту, за зазначає, що презумпція відповідальності в делікті спонукає на відшкодування збитків з відповідача, як органу , що незадовільно організує, керує, управляє досудовим слідством.

В обґрунтування сумірно-солідарного збитку в розмірі 500 000 грн., який він просить стягнути з відповідача, посилався на те, що згідно ст. 4 ЗУ «Про відповідальність юридичних осіб за вчинення корупційних правопорушень» обсяг стягнення у неоподаткованих мінімумах з кожного винного становить: з фізичної особи - до 100, з юридичних осіб - 1000-15000, при цьому, винних у вказаній справі більше 30.

Також вказав, що згідно ст. 20 ЗУ «Про прокуратуру» держава, відшкодувавши шкоду, завдану прокурору, має право зворотної вимоги в розмірі виплаченого відшкодування.

Тому, враховуючи складність розрахунків і особливо великий обсяг виплат, втрат, вважає що коректно і правомірно стягнути 500 000 грн., крім того, наголосив, що таке відшкодування прискорить вручення повідомлення про підозру.

З огляду на наведене, просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 02.04.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

06.07.2018 на адресу суду від відповідача Київської місцевої прокуратури №9 надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позову.

Зазначено, що виходячи із характеру спірних правовідносин, останні регулюються спеціальним нормативно-правовим актом Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Шкода відшкодовується у випадках, прямо передбачених Законом. Проте, право громадянина на відшкодування матеріальної та моральної шкоди виникає у випадках, передбачених ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (надалі Закон), якщо шкода завдана внаслідок постановления виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення, тобто нею визначені правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність дій посадових осіб.

При цьому, вказані статті знаходяться між собою в причинно-наслідковому зв'язку. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб.

З приводу застосування деліктних (не договірних) правовідносин, на які посилається позивач в позовній заяві, відповідач вказав, що загальними підставами, для всіх випадків відшкодування шкоди, є: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювана шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; г) вина заподіювана шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Зазначено, що шкода, завдана юридичній чи фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів ст.1173 ЦК України.

На переконання відповідача, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювана шкоди), спеціальна норма ст. 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

За таких обставин, відповідач вказує, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку відповідача) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій них державних органів, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдипійне значення для справи про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Крім того, посилався на те, що якщо позивач пред'являє вимогу про відшкодування збитків, він має надати докази наявності та розміру таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність пошкоджень, знищення майна, неодержаного прибутку тощо).

Відповідач вказав, що встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як адвокатом АО «Адвокатської колегії «Юрспецсервіс» 03.05.2007 року укладена угода №3/05 про надання юридичних послуг, відповідно до умов якої ОСОБА_4 зобов'язався забезпечити захист прав та інтересів сина позивача на досудовому слідстві по кримінальній справі. В подальшому між ними укладена додаткова угода №77, згідно якої ОСОБА_1 надав ОСОБА_4 гонорар у розмірі 70000 доларів США, при умові досягнення результату - призначення сину позивача, покарання з випробуванням і у разі недосягнення обумовленого результату, зобов'язався повернути вказану суму.

Зазначені правовідносини були предметом розгляду цивільної справи №2-1399/11, Печерським районним судом, та рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2012 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 третя особа: Адвокатське об'єднання «Адвокатська колегія «Юрспецсервіс» про стягнення боргу, штрафних санкцій та відшкодування моральної шкоди. 19.04.2012 Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист, щодо повернення позивачу коштів боржником - ОСОБА_4 Таким чином, позивач відновив своє порушене право.

Таким чином, відповідач стверджував, що проведення процесуальних дій, передбачених чинним законодавством, не може бути беззаперечною підставою для відшкодування шкоди на підставі Закону.

Крім того, відповідач наголосив, що неправомірність судових рішень у кримінальному провадженні або дій слідчого, прокурора, слідчого судді, встановлюється у відповідності з вимогами чинного законодавства і нормами ЦПК дане не передбачено.

Відповідач вказав, що позивачем не надано до суду жодного належного і допустимого доказу щодо визнання дій працівників Київської місцевої прокуратури№9 протиправними, а тому і відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача. Позивачем не доведено фактів, які б могли свідчити, що понесені ним збитки зумовлені виключно діями відповідача, наявність прямого причинного зв'язку між діями або бездіяльністю відповідача та збитками.

У зв'язку з наведеним, позивач вважає, що вимоги позивача про стягнення в розмірі 500 000 грн. шкоди, збитків є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Ухвалою суду від 04.10.2018 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Позивач, звертаючись суду із позовом до Київської місцевої прокуратури №9 про стягнення шкоди у розмірі 500 000, 00 грн., вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом. Крім того, позивач вважає, що Київська місцева прокуратура №9 неналежним досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях за №0002674 та №0000081 унеможливила повернення його коштів, а саме 70 000 доларів США, на що суд зазначає наступне.

Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як адвокатом АО «Адвокатської колегії «Юрспецсервіс» 03.05.2007 року укладена угода №3/05 про надання юридичних послуг, відповідно до умов якої ОСОБА_4 зобов'язався забезпечити захист прав та інтересів сина позивача на досудовому слідстві по кримінальній справі. В подальшому між ними укладена додаткова угода №77, згідно якої ОСОБА_1 надав ОСОБА_4 гонорар у розмірі 70000 доларів США, при умові досягнення результату - призначення сину позивача, покарання з випробуванням і у разі недосягнення обумовленого результату, зобов'язався повернути вказану суму.

У зв'язку з неповерненням позивачу коштів, останній звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом та рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2012 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 третя особа: Адвокатське об'єднання «Адвокатська колегія «Юрспецсервіс» про стягнення боргу, штрафних санкцій та відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з відповідача на користь позивача, зокрема, суму боргу в розмірі 556 087,00 грн., 3% річних в розмірі 69 792,73 грн.

На підставі вказаного рішення суду 19.04.2012 Печерським районним судом м. Києва видано позивачу виконавчий лист.

Як вбачається з витягу з ЄРДР з кримінального провадження №0002674 від 26.02.2013, за заявою ОСОБА_1 прокурором Зацевою А.С. було внесено відомості про кримінальне правопорушення з попередньою кваліфікацією ч. 4 ст. 190 КК України, щодо можливих шахрайських дій адвоката ОСОБА_4 шляхом заволодіння 70 000 дол. США, які належать ОСОБА_1

Згідно витягу з ЄРДР з кримінального провадження №0000081, на підставі самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення, останнім 29.08.2016 було внесено відомості про наявність ознак в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого за попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 384 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржувалася бездіяльність Київської місцевої прокуратури №9 та слідчого Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002674, що підтверджується долученими до позову копіями ухвал слідчих суддів Солом'янського районного суду міста Києва.

Так, позивач, посилаючись на неналежне досудове розслідування з боку відповідача у кримінальних провадженнях за №0002674 та №0000081, що унеможливила повернення його коштів, а саме: 70 000 доларів США, просить стягнути з відповідача на свою користь «сумарно-солідарний» збиток у розмірі 500 000 грн., на що суд зазначає наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, визначені ст.ст. 1174, 1176 ЦК України. Такі підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб вказаних вище органів, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є безумовною підставою покладення цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду саме на державу в особі Державної казначейської служби України, незалежно від вини такої особи.

Таким чином, виходячи із характеру спірних правовідносин, останні регулюються спеціальним нормативно-правовим актом Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Шкода відшкодовується у випадках, прямо передбачених Законом.

Проте, право громадянина на відшкодування матеріальної та моральної шкоди виникає у випадках, передбачених ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (надалі Закон), якщо шкода завдана внаслідок постановления виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення, тобто нею визначені правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність дій посадових осіб.

При цьому, вказані статті знаходяться між собою в причинно-наслідковому зв'язку. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб.

В частині застосування деліктних (не договірних) правовідносин на які посилається позивач в позовній заяві то загальними підставами, для всіх випадків відшкодування шкоди, є: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювана шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; г) вина заподіювана шкоди.

Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Шкода, завдана юридичній чи фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів ст.1173 ЦК України.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювана шкоди), спеціальна норма ст. 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку відповідача) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій них державних органів, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдипійне значення для справи про відшкодування шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути саме з прокуратури сумарно-солідарний збиток у розмірі 500 000 грн., який діючим законодавством не передбачений. При цьому, під час розгляду справи, суд сприяв йому в реалізації ним прав, передбачених ЦПК України, намагаючись з'ясувати у позивача, що являє собою «сумарно-солідарний» збиток, зазначений ним. Крім того, судом надавався строк для усунення позивачем недоліків позовної заяви, однак, позивачем так і не було надано суду належним чином оформленої позовної заяви з роз'ясненням, що становить заявлена ним вимога про стягнення збитків, так і в судовому засіданні на питання суду позивач не зміг пояснити та надати розрахунок збитку, як і визначитися з поняттям сумарно - солідарного збитку.

У судовому засіданні позивач категорично заперечував проти залучення до участі у справі співвідповідачем держави Україна в особі Державної казначейської служби України, так і заміни неналежного відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З вищенаведеного вбачається, що Київська місцева прокуратура № 9 не є належним відповідачем у справі.

Згідно ч. 2 ст. 51 ЦПК України суд якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

В судовому засіданні позивачу було роз'яснено його право на заміну неналежного відповідача на належного і як вже було зазначено вище, позивач категорично відмовився проти залучення до участі у справі співвідповідачем держави Україна в особі Державної казначейської служби України, так і заміни неналежного відповідача.

Суд, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури № 9.

Суд, керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1172, 1173, 1176 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури № 9 про стягнення шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: