Єдиний унікальний номер справи 373/612/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Ігнатченко Н.В., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з вище зазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

06 серпня 2015 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 6000,00 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30.00 % річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим за кредитом утворилася заборгованість. Станом на 10 березня 2019 року загальна сума заборгованості становила 20 004,90 грн, з яких: 3343,10 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 5411,39 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8599,42 гривень - заборгованість за пенею; 1222,19 гривень - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 928,80 гривень - штраф (процентна складова). Зважаючи на наведене, банк просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2019 року позов задоволений частково, стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 4771,10 грн., в тому числі 3343,10 грн. непогашеного тіла кредиту, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 928,80 грн. штрафу (процентна складова); в рахунок відшкодування понесених судових витрат - 458,15 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить змінити рішення суду, скасувавши його в частині відмови у стягненні заборгованості по простроченому тілу кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, в іншій частині рішення залишити без змін. Скаргу обґрунтовує тим, що суд безпідставно прийшов до висновку про відмову в задоволенні частини позовних вимог, оскільки банк діяв у відповідності до умов кредитного договору. Основними вимогами банку є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. В той же час суд відмовив у стягненні такої заборгованості, чим порушив вимоги ст. 1054 ЦК України, стягнув лише першу складову заборгованості за кредитом та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення іншої складової, а саме заборгованості за простроченим тілом кредиту.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. Сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав до суду копію анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг; розрахунок заборгованості відносно ОСОБА_1 станом на 10.03.2019 р., який підписаний від імені представника банку без зазначення прізвища, імені та по батькові останнього та його посади; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг із Умов і правил надання банківських послуг; виписку з особового рахунку відповідача з 01.08.2015 р. по 26.06.2019 р. Інших документів суду не надано, клопотань з цього приводу - не заявлено.

Як слушно зазначив суд першої інстанції, з наданої копії анкети-заяви, яка є єдиним з наданих банком документом, підписаним відповідачем, вбачається лише фактична зава відповідача на отримання кредитної картки та її згода про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому у вищезазначеній анкеті-заяві відсутні умови кредитування, зокрема розмір кредитного ліміту, відсутні умови про надання позивачем тієї чи іншої суми, про обов`язок повернення цих коштів, відсутні дані про вид договору, реквізити розрахункових рахунків, номер платіжної карти, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, не зазначена процентна ставка.

Посилання позивача на те, що умови кредитування відображені в наданих до суду Тарифах на обслуговування кредитних карт та Умовах та правилах надання банківських послуг в ПриватБанку, не можуть бути прийняті судом, оскільки вказані документи не містять підпису відповідача, відтак неможливо ідентифікувати, чи саме з ними було ознайомлено відповідача при підписанні вищевказаної анкети-заяви, а сама відповідач заперечує факт ознайомлення її з наданою позивачем версією Тарифів та Умова і Правил надання банківських послуг. Таким чином без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг за умови відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При вирішенні даного питання суд першої інстанції цілком слушно посилався на численну встановлену судову практику з цього приводу, в тому числі й позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Не можуть вважатися належними доказами щодо заявленої банком заборгованості відповідача й інші представлені до суду документи, в тому числі розрахунки, які виготовлені та підписані самим же банком та по своїй суті є черговим викладенням позиції позивача без належного її підтвердження відповідними доказами.

Звертає увагу суд і на те, що не було представлено позивачем й доказів того, що заява відповідача, яка по своїй суті є лише пропозицією щодо видачі кредиту шляхом надання платіжного інструменту (банківської карти), за допомогою якої позичальник б отримав доступ до кредитних коштів, фактично була прийнята банком. Жодного доказу з приводу емісії такої кредитної карти та фактичної її передачі відповідачу матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо недоведення позивачем своїх вимог. Фактично рішення про часткове задоволення позову ґрунтується на визнанні відповідачем частини вимог, підстави для неприйняття якого у суду були відсутні. Суд у відповідності до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, за умови відсутності інших належних доказів на підтвердження позовних вимог, задовольнив позов в тій частині, яку фактично визнала відповідач, що в повній мірі відповідає як вимогам процесуального закону, так і обставинам справи.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді Ігнатченко Н.В.

К.П. Приходько