_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/458/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В. при секретарі Бундєвій Я.І., розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою в якій просять встановити факт укладання договору купівлі-продажу від 21.06.2017р. квартири АДРЕСА_1 між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_3 та факт припинення нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 з 21.06.2017р., обґрунтовуючи її тим, що встановлення такого факту необхідно їй для відображення та підтвердження припинення права власності на нерухоме майно, у зв`язку з поданням її чоловіком декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, оскільки існують розбіжності з даними у відповідному Державному реєстрі.

Представник заявника та заявник підтримали вимоги заяви.

Заінтересована особа у судове засідання не явилася, мешкає на території проведення операції Об`єднаних сил.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні дала пояснення, що дійсно на підставі довіреності, яка була видана їй заявницею 21.06.2017р ІНФОРМАЦІЯ_1 уклала в м.Луганську договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 , передавши йому ключі від квартири, а він передав їй 380000 грн. які вона в подальшому передала заявниці.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що він є батьком ОСОБА_6 . чоловіка заявниці, проживає в м.Луганську та підтвердив факт того, що зазначена квартира була продавана 21.06.2017р. і в ній мешкає ОСОБА_3 .

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, розглянувши справу в межах заявлених вимог на підставі доказів, наданих заявником, вважає вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник на підставі договору купівлі продажу №3310, посвідченого Приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області Алейніковою К.Л., придбала у ОСОБА_7 квартиру, розташовану в АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано 1.10.2010р.

21.06.2017р. ОСОБА_4 , на підставі довіреності яка була видана заявницею, в м.Луганську продала зазначену квартиру ОСОБА_3 , передавши йому ключі від квартири, а ОСОБА_8 передав їй грошові кошти за квартиру у сумі 380000 грн. Договір купівлі-продажу був посвідчений нотаріусом Любінецькою В.Р.

ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 зазначену суму грошових коштів в подальшому передала їх заявниці. Отже сторони виконали усі істотні умови укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу.

В подальшому чоловік заявниці ОСОБА_6 , який працював в органах Національної Поліції України, вніс у декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави відповідні зміни, зазначивши в п.11 джерелом доходу від продажу нерухомості дружини 380000 грн.

В цей час покупець квартири ОСОБА_8 відмовляється виїхати на підконтрольну територію України для укладання відповідного договору купівлі-продажу квартири за нормами законодавства України.

У зв`язку з тим, що заявник не має можливості зареєструвати угоду купівлі-продажу квартири на території підконтрольній Україні, виникли розбіжності з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у якому власником квартири після внесення відомостей у зазначену Декларацію, залишилися заявник.

Місто Луганськ є тимчасово окупованою територією України.

Відповідно до ст.ст.9,11 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України. За державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, у тому числі територіальною громадою міста Севастополя, державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України.

На тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 953/3 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» від 17.06.2014р. вбачається, що Державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України наказано тимчасово припинити доступ користувачів до Єдиних та державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру, Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, Єдиного реєстру довіреностей, Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, до закінчення антитерористичної операції на сході України Луганської та Донецької області.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі, зокрема, відчуження власником свого майна.

Відповідно до ч. 7 ст. 19, ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факт відчуження заявником зазначеної квартири відбувся 21 червня 2017 року, що підтверджується доказом - «Договором купли-продажи квартиры 21 июня 2017 года, зарегистрированного в реестре за №394 нотариусом ОСОБА_9 .».

Судом при наданні оцінки «Договора купли-продажи квартиры 21 ІНФОРМАЦІЯ_2 2017 года», як доказу, приймається до уваги, що хоча такий документ не є юридично дійсним, оскільки виданий після 20.02.2014р., але він може підтверджувати, що певна юридична особа, яка не діє у відповідності з українським законодавством, але de facto існує на окупованій території, зареєструвала факт відчуження квартири. Європейський суд з прав людини, наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії», зазначає, що "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Тобто суд зазначає, що жодним іншим доказом підтвердити факт відчуження зазначеної квартири 21.06.2017р. та припинення права власності заявниці на цю квартиру неможливо, хоча заявниця і не мешкає постійно в м.Луганську, однак таке знаходження її або її родини в м.Луганську може бути небезпечним для її життя.

Таким чином, хоча національним законодавством передбачено припинення права власності у разі проведення відповідної його державної реєстрації, однак, враховуючи обставини справи та сукупність доказів, і те, що зробити реєстрацію зазначеної угоди купівлі-продажу квартири не є можливим, суд вважає необхідним застосувати загальне правило, передбачене нормою ст.346ч.1п.1 ЦПК України та встановити факт укладання договору купівлі-продажу від 21.06.2017р. квартири АДРЕСА_1 між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_3 і встановити факт припинення права власності ОСОБА_1 на цю квартиру саме з 21.06.2017р.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 60, 212, 213 215, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт укладання договору купівлі-продажу від 21.06.2017р. квартири АДРЕСА_1 між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_3 .

Встановити факт припинення права власності ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 з 21.06.2017р.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському Апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.