22-ц/804/3405/19

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„24 грудня 2019 року місто Маріуполь Донецької області
Номер провадження 22-ц/804/3405/19
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Попової С.А., Ткаченко Т.Б.
за участю секретаря: Єфремової О.В.
учасники справи :
відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 листопада 2019 року, головуючого судді Хараджи Н.В. із складанням повного тексту судового рішення 08 листопада 2019 року по цивільній справі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на майно, поділ майна подружжя,-
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги.
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_5 та її представник адвокат Филимонов С.М. не з*явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання ,просили справу розглядати без їхньої участі (а.с.203-204 ).
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_3 не з*явився,належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.10-12 за №№ 1264, 1374 (а.с 177, 201-телефонограма отримана представником ОСОБА_6 ).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 , дослідивши виділені матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі. Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N 9).
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Аналогічна правова позиція висловлена 02 вересня 2019 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 917/137/19 (ЄДРСРУ № 83958431).
Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки наявністю передбачених ст. 149 ЦПК України підстав для застосування заходів забезпечення позову.
Такі висновки суду є правильними, відповідають обставинам справи і вимогам закону. При вжитті заходів забезпечення позову судом обґрунтовано враховано як зміст вимог позивача, які полягають у поділі майна , так і співмірність вжитих заходів із позовними вимогами (пункти 3 і 4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).
Проаналізувавши викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доцільність забезпечення позову, оскільки реалізація спірного майна під час розгляду справи може призвести до неможливості виконання рішення суду та своєчасного розгляду справи, що є завданням цивільного судочинства.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем до клопотання надано копію витягу з РПВ на нерухоме майно та копію витягу з ДЗК.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_2 надано цивільно-правові угоди та копії витягів з реєстрів з яких вбачається наступне.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 листопада 2019 року до участі у справі залучено у якості співвідповідача ОСОБА_3 (а.с.113).
Як вбачається з матеріалів справи , предметом позову є визнання права спільної сумісної власності на майно та поділ майна подружжя з визнанням за позивачем ОСОБА_1 права власності на ? частку спірного майна та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи. Нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт є предметом спору у справі.
Таким чином, обраний позивачем вид забезпечення позову знаходиться у прямому зв`язку із предметом спору, і невжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності його вимог щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, призведе до порушення майнових прав позивача.
Кадастровий номер ділянки землі це індивідуальна, що не повторюється на всій території нашої країни,послідовність знаків і цифр,що присвоюється певній земельній ділянці під час її реєстрації і зберігається за даною ділянкою протягом усього часу її існування.
Присвоюється номер ділянки один раз і на весь період існування такої ділянки,при цьому кадастровий номер не змінюється,навіть коли земля змінює свого власника.
Відповідачем ОСОБА_2 витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не надано ,не доведена наявність чи відсутність технічної помилки при виготовлені документів на земельну ділянку, а тому доводи апеляційної скарги не є слушними .
За вказаних обставин забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане нерухоме майно, є цілком доречним, обґрунтованим та достатнім видом забезпечення позову у цій справі, а обраний судом спосіб забезпечення позову не перешкоджає володінню, користуванню нерухомим майном.
З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Оскільки забезпечення позову носить тимчасовий характер, тому апеляційним судом не встановлено порушень прав скаржника шляхом постановлення оскаржуваної ухвали.
З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи наведені в апеляційній скарзі не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а оскаржувана ухвала відповідає нормам права, тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 27 грудня 2019 року .
Судді: