Ухвала

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 166/121/19

провадження № 61-16743ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 25 квітня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 29 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 червня 2018 року він, керуючи транспортним засобом «Фольксваген», в смт Ратне Ратнівського району Волинської області був зупинений працівниками поліції, які із застосуванням невідомого спеціального засобу, спорядженого речовинами сльозогінної та дратівної дії, фізичного впливу (сили) витягли його з транспортного засобу, використали засоби обмежень рухомості (кайданки), нанесли йому тілесні ушкодження (удари по голові, спині, лівій нозі) та доставили його для проведення огляду на стан сп`яніння. Того ж дня працівниками поліції відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2018 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 122-2, частиною першою статті 130, статтею 185 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення.

Постановою Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року постанову Ратнівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2018 року скасовано, а провадження у справах щодо ОСОБА_4 за статтями 122-2, 185, частиною першою статті 130 КУпАП закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу вказаних адміністративних правопорушень.

Позивач вказує, що внаслідок безпідставного складення працівниками поліції відносно нього протоколів про адміністративні правопорушення за статтями 122-2, 130 та 185 КУпАП, порушення його права на захист під час адміністративного затримання, нанесення йому легких тілесних ушкоджень, без обґрунтованої необхідності застосування сили та спеціальних засобів, незаконного вилучення посвідчення водія, абсолютно бездоказового визнання його винним у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень, незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративних стягнень у вигляді штрафу та позбавлення його права керувати транспортними засобами, йому було завдано майнової шкоди в загальному розмірі 20 504 грн.

Окрім того, внаслідок наведених вище обставин позивачу було завдано моральної шкоди, розмір якої оцінений ним у 25 000 грн.

Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 25 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 20 504 грн. у відшкодування майнової шкоди, заподіяної у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 25 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 29 липня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 25 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, 18 900, 80 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, та в дохід держави 1536, 80 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У вересні 2019 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 направив засобами поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 25 квітня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 29 липня 2019 року, в якій просив скасувати оскаржувані рішення в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1 921 грн.

Предметом спору у даній справі є відшкодування матеріальної та моральної шкоди у загальному розмірі 45 504, 00 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн x 100 = 192 100 грн), а відтак зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Наведені заявниками обставини, передбачені підпунктами «а» та «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та заявники позбавлені можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними рішеннями, при розгляді іншої справи. Прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах заявником не наведено і доказів на їх підтвердження не надано. Доводи заявників полягають у незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституцій України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 25 квітня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 29 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов