РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кравець І.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

(Справа № 285/1120/19, провадження у справі № 2/0285/584/19)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування шкоди заподіяної в наслідок ДТП

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до відповідачів ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в якому просить стягнути з ФОП ОСОБА_4 на свою користь на відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди за пошкоджений автомобіль в розмірі 53008 грн та з ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5150 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 31.10.2015 року о 14 год 10 хвилин у м. Новограді-Волинському Житомирської області по вул. Шевченко, з вини відповідача ОСОБА_5 , який перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем ФОП ОСОБА_4, керуючи автобусом «ЛАЗ-695НГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль марки Хюндай, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .. Вина ОСОБА_5 в зазначеному ДТП встановлена постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 23.12.2015 року, залишеної в силі постановою апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2016 року. ПрАТ «УСК Княжа Вієна Іншуранс Груп» 31 березня 2016 року виплатила йому страхове відшкодування в розмірі 50000 грн в межах ліміту відповідальності. При цьому загальний розмір заподіяної йому матеріальної шкоди складає 103008 грн.

Позивач керуючись ст.ст. 1172, 1194 ЦК України та посилаючись на те, що оскільки відповідач ОСОБА_5 заподіяв шкоду перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем ФОП ОСОБА_4, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_4 подав заяву про відмову в задоволенні позову за строками позовної давності.

Відповідач ОСОБА_5 своїм правом на подачу відзиву не скористався, про місце і час розгляду справи повідомлявся.

Позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити.

Вислухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши наявні докази в справі та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 31.10.2015 року у м. Новограді-Волинському по вул. Шевченко, за участю транспортних засобів автобуса «ЛАЗ-695НГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та Хюндай, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить позивачу ОСОБА_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 23.12.2015 року, залишеної в силі постановою апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2016 року відповідача ОСОБА_5 було визнано винуватим у вчиненні вищезазначеного ДТП /4-8/.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_5 під час вчинення ДТП, керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, а саме перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем ФОП ОСОБА_4. Цих обставин сторони не заперечують. Крім того, згідно повідомлення ГУ ДФС у Житомирській області від 28.08.2019 року саме ФОП ОСОБА_4 подав повідомлення про прийняття ОСОБА_5 на роботу /а.с.108/.

Цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «СК «Княжа Вієна Іншуранс Груп».

Вартість завданого позивачу майнового збитку внаслідок ДТП складає 103008 грн, що підтверджується рахунком фактурою та нарядом №ДО-0004229 від 01 травня 2016 року/а.с.14-17/.

ПрАТ «СК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» 31 березня 2016 року здійснила на користь ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн, що підтверджено квитанцією /а.с.13/.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму («ліміт відповідальності страховика» у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участю деліквента та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому законом порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди.

Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13).

З урахуванням викладеного суд приходить до висновків про те, що саме ФОП ОСОБА_4, як роботодавець відповідача ОСОБА_5 має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої її працівником, в тому числі і на відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, оскільки є безпідставним.

Щодо стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до ст.ст.257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про застосування строку позовної давності /а.с.142-146/.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Як вже було встановлено, ДТП сталося 31 жовтня 2015 року, а з позовом до суду позивач звернувся 27 березня 2019 року.

Доводи позивача та його представника щодо початку перебігу строку позовної давності з моменту виплати страхового відшкодування, не заслуговують на увагу, оскільки стосуються саме правовідносин суброгації. Так, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Проте до суду з цим позовом звернувся саме власник пошкодженого автомобіля до заподіювача шкоди, тому перебіг строку позовної давності у спірних правовідносинах починає обчислюватися з моменту ДТП, а саме з 31 жовтня 2015 року.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2019 року (справа № 755/557/18).

Таким чином, виходячи з встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позивачем на день звернення до суду, а саме 27 березня 2019 року, пропущено строк позовної давності встановлений законом, а саме три роки, для звернення до суду з такою позовною вимогою, в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог відмовляє.

Керуючись ст. 12, 81, 258, 259, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування шкоди заподіяної в наслідок ДТП - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд.

Повний текст рішення виготовлено 09 жовтня 2019 року.

Головуючий