Постанова

Іменем України

14 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 554/1479/17

провадження № 61-1449св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на заочне рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 03 липня 2017 року у складі судді Тімошенко Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Хіль Л. М., Одринської Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 05 жовтня 2016 року невідомими особами в Сполучених Штатах Америки здійснено незаконне без його відома списання грошових коштів з його банківської картки, тоді як він в цей час перебував на території України. Банк на його неодноразові звернення кошти не повернув, а запропонував звернутись до правоохоронних органів чи суду, щодо незаконного списання коштів, у зв'язку з цим звернувся з вказаним позовом до суду.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_4 просив стягнути з ПАТ «ОТП Банк» заборгованість у розмірі 2709,73 дол. США, що еквівалентно 71 443,60 грн по курсу Національного банку України на день подачі позову та пеню в розмірі 1 585,17 грн.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 липня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 2709,73 дол. США, що еквівалентно 71 443,60 грн по курсу Національного банку України на день подачі позову 22 лютого 2017 року та пеню в розмірі 1 585,17 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підставі статей 1066, 1073 ЦК України на банку лежить обов'язок відновити попередній стан карткового рахунку власника у випадку безпідставного списання банком з рахунку клієнта грошових коштів без дозволу клієнта. Відповідач не довів, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У зв'язку із чим, наявні правові підстави для стягнення на користь позивача пені за неналежний переказ коштів на підставі пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 30 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Вказане свідчить про відсутність вини позивача, а тому відмова банку у відшкодуванні позивачу коштів, що були списані з його рахунку, є неправомірною, та вказані кошти підлягають стягненню на користь позивача.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду, ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій, залишено поза увагою, що положення статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» не підлягають застосуванню в даному випадку, оскільки переказ коштів відбувався не з вини банку. Судами не встановлена наявність протиправних діянь з боку відповідача, направлених на порушення майнових прав та заволодіння майном позивача.

У скарзі вказується, що статтею 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» встановлений часовий період на вирішення питання повернення коштів - 90 календарних днів, який банком не порушено. Тому скаржник вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що між ПАТ «ОТП-Банк» та ОСОБА_4 укладено договір про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток (особистих), який вступив в дію з 31 серпня 2016 року.

На підставі укладеного договору позивачу видано особисту міжнародну платіжну пластикову картку зі строком дії до серпня 2017 року.

В подальшому основний банківський рахунок, до якого приєднана вищевказана пластикова банківська карта, було поповнено позивачем, а саме внесено долари США на даний рахунок.

Згідно з випискою по рахунку, сформованої 05 жовтня 2016 року, в цей день у Сполучених Штатах Америки здійснено списання (зняття) грошових коштів з рахунку ОСОБА_4 на загальну суму 2 709,73 дол. США, що еквівалентно 70 195,54 грн по курсу обслуговуючого банку на день списання.

Списання грошових коштів відбулось нерівномірними сумами, а саме: 05 жовтня 2016 року о 02 год. 30 хв. - 505,95 дол. США; 05 жовтня 2016 року о 02 год. 32 хв. - 505,95 дол. США; 05 жовтня 2016 року о 02 год. 34 хв. - 1011,90 дол. США; 05 жовтня 2016 року о 02 год. 37 хв. - 505,95 дол. США; 05 жовтня 2016 року о 02 год. 49 хв. - 100,00 дол. США; 05 жовтня 2016 року о 02 год. 51 хв. - 79,98 дол. США.

05 жовтня 2016 року, отримавши СМС повідомлення на мобільний телефон про зняття коштів, ОСОБА_4 звернувся до ПАТ «ОТП Банк» із заявою про несанкціоноване зняття коштів у доларах США з його особистої картки.

В заяві зазначив про те, що вищевказана транзакція є шахрайською і просив заблокувати його картку.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

06 жовтня 2016 року актом прийому-передачі платіжних пластикових карток представником позивача ОСОБА_5 передана банківська карта представнику відповідача, у зв'язку з її блокуванням та для здійснення службового розслідування.

12 жовтня 2016 року ОСОБА_4 подав заяву про надання інформації щодо перебігу службового розслідування та щодо заходів, вжитих для повернення незаконно списаних (знятих) грошових коштів.

Листом від 17 листопада 2016 року ПАТ «ОТП Банк» повідомив ОСОБА_4 про проведення ретельної перевірки вказаної ситуації та рекомендовано самостійно звернутись до суду чи правоохоронних органів щодо факту незаконного списання.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев'яносто календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний, зокрема негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу, негайно відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15.

Згідно з положеннями частини третьої статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Установлено, що відсутні обставини, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, при цьому про списання коштів з його рахунку позивач невідкладно повідомив відповідача та просив заблокувати його, проте банк не перевірив обставин наведених у заяві.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, дійшли правильного висновку про те, що безпідставно списані банком із рахунку позивача грошові кошти у розмірі 2709,73 дол. США, що еквівалентно на час пред'явлення позову 71 443,60 грн підлягають поверненню.

Крім того, суди правильно врахували повідомлення відповідача про цей факт та те, що ОСОБА_4 05 жовтня 2016 року перебував на території України, належними і допустимими доказами встановлено, що платіжна картка з володіння позивача у цей день не вибувала.

Також суди дійшли правильного висновку про стягнення з ПАТ «ОТП Банк» на користь позивача передбачену пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» пеню у розмірі 1 585,17 грн (71 443,60 грн х 10% х 81днів).

Доводи касаційної скарги про те, що норми зазначеної статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не підлягають застосуванню у даному випадку, оскільки переказ коштів відбувався не з вини банку, відхиляються судом як безпідставні. Пункт 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачає відповідальність банку перед неналежним платником.

У разі встановлення емітентом, що неналежний переказ відбувся з вини ініціатора переказу, що не є платником, на емітента (відповідач), крім обов'язку щодо переказу на рахунок неналежного платника (позивача) відповідної суми грошей за рахунок власних коштів, законодавцем також покладено відповідальність у вигляді сплати пені неналежному платнику (позивачу) в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Інші доводи касаційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки, що відповідно до положень статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 03 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк