Справа № 761/7085/17
Провадження № 2/761/427/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Притули Н.Г.

при секретарях: Припутневич В.І., Грицик В.Л.,

за участі позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особистою приватною власністю майна, набутого під час шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2017 року до суду надійшла зазначена позовна заява та була розподілена на суддю ОСОБА_14

В позовних вимогах позивач просить: визнати автомобілі марки BMW, моделі 320, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, марки KIA, моделі CERATO, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2, марки FORD, моделі FIESTA, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 особистою приватною власністю позивача; визнати планшет Apple А1489 iPadmini особистою приватною власністю позивача; визнати грошові кошти в розмірі 1 966 701,00 грн. особистою приватною власністю позивача.

Вимоги обгрунтовані тим, що 09.10.2013 року між сторонами був зареєстрований шлюб.

До шлюбу позивач набула у власність нерухомість - квартиру АДРЕСА_1, яка є її особистою приватною власністю - Ѕ частина набута до шлюбу, Ѕ частина - набута під час шлюбу за рахунок особистого майна.

Вказану квартиру 24.05.2016 року позивач відчужила за договором купівлі-продажу. Продаж вчинено за ціною 2 732 400,00 грн., що є еквівалентом 108 000,00 доларів США.

В той же день, як зазначає позивач, сторонами було придбано планшет вартістю 6 699,00 грн.

Крім того за отримані від продажу квартири кошти були придбані три автомобілі:

-BMW, моделі 320, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1,

-KIA, моделі CERATO, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2,

-FORD, моделі FIESTA, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3.

Право власності на зазначені автомобілі було зареєстровано за відповідачем. Загальна вартість вказаних автомобілів, як зазначає позивач, становить 30 000,00 доларів США. Автомобіль BMW придбавався для користування сім'ї, а два інших - для перепродажу та отримання прибутку в майбутньому.

Решта коштів - 1 966 701,00 грн. була поміщена до індивідуального сейфу в ПАТ «Укрсиббанк».

Також позивач зазначає, що вона не має доступу до грошових коштів та не має змоги користуватися автомобілями. Відповідач з дня реєстрації шлюбу і по день звернення до суду з позовом не працював та не мав і не має прибутку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 10.04.2017 року з метою забезпечення позову було накладено арешт на автомобілі марки BMW, моделі 320, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, марки KIA, моделі CERATO, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2, марки FORD, моделі FIESTA, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3.

Так як суддя ОСОБА_14 була звільнена у відставку, на підставі розпорядження керівника апарату та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 08.11.2017 року справа надійшла в провадження судді ОСОБА_15

Оскільки суддя ОСОБА_15 був звільнений, на підставі розпорядження керівника апарату та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 31.05.2018 року справа надійшла в провадження судді Притули Н.Г.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про час та місце слухання справи за адресою реєстрації.

А тому у відповідності до положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача та її представника, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із положеннями ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною першою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічні висновки щодо презумпції права власності подружжя на майно, яке набуто ними в період шлюбу, викладені у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.

Як встановлено в судовому засіданні, 09 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на «ОСОБА_1».

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11.05.2017 року шлюб між сторонами розірвано.

Як вбачається з матеріалів справи, за договором купівлі-продажу квартири від 15.12.2000 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 представником якої був ОСОБА_6, неповнолітня ОСОБА_9 законними представниками якої є батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (далі - Продавці) продали, а ОСОБА_10, ОСОБА_11, неповнолітня ОСОБА_1, представниками якої є ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (далі - Покупці) купили в рівних частинах кожний нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.11.2005 року до ОСОБА_1 перейшло право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

За договором міни нерухомого майна від 13.12.2015 року ОСОБА_1 передала а ОСОБА_13 прийняла у власність ѕ частки квартири АДРЕСА_3 в обмін на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_13 передала, а ОСОБА_1 прийняла у власність Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 в обмін на ѕ частки квартири АДРЕСА_3.

Як вбачається, ѕ частки квартири АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 на праві власності: Ѕ частина на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири від 24.09.2010 року та ј частка квартири на підставі дублікату Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.09.2010 року.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 - на Ѕ частку квартири виникло до реєстрації шлюбу, а на іншу Ѕ частину квартири за рахунок майна, яке було набуто до шлюбу. Тобто вказана квартира була особистою власністю ОСОБА_1

24 травня 2016 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу відчужила квартиру АДРЕСА_1. Продаж квартири було вчинено за згодою сторін за ціною 2 732 400,00 грн., що є еквівалентом 108 000,00 доларів США.

Як зазначено в Договорі, Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру до моменту підписання та нотаріального посвідчення цього договору.

24.05.2016 року ОСОБА_3 придбав в ТОВ «Розетка.УА» планшет Apple А1489 iPadmini вартістю 6 699,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 24.05.2016 року №314844 та квитанцією №1310 від 24.05.2016 року.

Як зазначила позивач в судовому засіданні, планшет придбавався для спільного користування, але після припинення спільного проживання відповідач забрав планшет із собою. Де на даний час знаходиться планшет позивач не могла пояснити.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 придбав наступні автомобілі:

27.05.2016 року марки BMW, моделі 320І, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Позивач не надала суду доказів щодо реєстрації за відповідачем станом на 2019 рік вказаного автомобіля.

02.07.2016 року марки KIA, моделі CERATO, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2, 17.05.2017 року вказаний автомобіль був зареєстрований за новим власником.

22.09.2016 року марки FORD, моделі FIESTA, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, 28.02.2017 року вказаний автомобіль був зареєстрований на нового власника.

Суду не було надано копій договорів купівлі-продажу, а тому суд позбавлений можливості встановити суму за яку було придбано вказані автомобілі.

Також суд не може взяти до уваги пояснення позивача, що вказані автомобілі були придбані за 30 000,00 доларів США, так як така їх вартість не підтверджується матеріалами справи.

Як зазначила позивач в судовому засіданні та позовній заяві, планшет та автомобілі придбавались в інтересах сім'ї.

Крім того позивач не зверталась до суду з вимогами про визнання договорів купівлі-продажу автомобілів недійсними.

Згідно з інформацією Головного управління ДФС у м.Києві, в інформаційному фонді державного реєстру фізичних осіб - платників податків Державної фіскальної служби України відсутні відомості про доходи ОСОБА_3 за період з 01.10.2013 року по 31.03.2017 року.

Слід зауважити, що суду не надано жодного доказу, який би підтверджував вкладення коштів, отриманих від продажу особистого майна в придбання спірного майна, а відсутність доходів у відповідача не свідчить, що він не мав можливості придбати вказане майно.

Також позивач просила визнати право особистої власності на грошові кошти в сумі 1 966 701,00 грн., які були поміщені до індивідуального сейфу, що розташований в приміщенні ПАТ «Укрсиббанк» по вул.Мирного Панаса,12 на підставі Договору №2400 майнового найму (оренди) індивідуального сейфу в спеціальному сховищі.

Проте так як судом не встановлено суми, яка могла б залишитись від продажу квартири та чи дійсно вона була поміщена до індивідуального сейфу, так як позивач пояснила, що вона не була присутня при поміщенні коштів до індивідуального сейфу, а наявність укладеного договору не свідчить, що кошти дійсно було поміщені до нього,грошові кошти не мають індивідуальних ознак, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині та визнання права особистої власності позивача на грошові кошти.

Отже, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не грунтуються за законі, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особистою приватною власністю майна, набутого під час шлюбу - в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08 лютого 2018 року

Суддя: Н.Г.Притула