РІШЕННЯ

іменем України

26 грудня 2019 рокуСправа №451/524/19
Провадження № 2/451/680/19

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Загайської І.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові цивільну справу №451/524/19 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем,-

в с т а н о в и в:

09 квітня 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Миколаїв Радехівського району Львівської області померла його мати ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 , виданим 28 березня 2000 року Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області. Факт родинних відносин між ними стверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 виданим 20 червня 1974 року відділом ЗАГС Радехівського району Львівської області. 15 грудня 1998 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений Радехівською державною нотаріальною конторою зареєстрованим в реєстрі за № 2537/98, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй і на що за законом вона матиме право, заповіла позивачу. Спадкове майно матері складається із будинковолодіння АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності на будівлі, яке видане 25 червня 1998 року на підставі рішення Миколаївської сільської ради і зареєстроване в Червоноградському МБТІ 25 червня 1998 року за реєстром №198 та земельної ділянки площею 0,3089 га на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області на підставі Державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-ЛВ № 081829, який виданий на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року. Позивач являється спадкоємцем після смерті матері як по заповіту так і по закону як спадкоємець першої черги. Батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_3 від 01.12.2000 року. В даний час позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті матері в нотаріальну контору приватного нотаріуса Радехівського нотаріального округу Луців Ірини Пилипівни, але отримав відповідь, що спадщину не може оформити через пропуск 6-ти місячного строку для її прийняття. Просить встановити факт, що ОСОБА_1 постійно проживав з матір`ю ОСОБА_4 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримє на просить їх задовольнити (а.с.45).

Представник відповідача Миколаївської сільської ради Радехівського району, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.26).

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які 30.09.2019 року були залучені в підготовчому судовому засіданні у якості третіх осіб, в підготовче засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви, в яких позовні вимоги визнали в повному обсязі та просили справу слухати без їх участі. Додатково зазначили, що частки в спадковому майні, після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не мають, оскільки заповіт складений на брата ОСОБА_1 (а.с.34-44).

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_4 від 28.03.2005 р., видане Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області, відповідний актовий запис за №6 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 від 01.12.2000 р., видане Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області, відповідний актовий запис за №31 (а.с.9).

Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження позивача, серії НОМЕР_5 , повторно виданим 20 червня 1974 року відділом ЗАГС Радехівського району Львівської області (а.с.10).

15 грудня 1998 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений Радехівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим в реєстрі за № 2537/98, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй і на що за законом вона матиме право, заповіла своєму синові ОСОБА_1 (а.с.11).

З довідки №300 від 22.03.2019 року, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради, вбачається, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня смерті була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку зареєстрованих осіб не було, проживав без реєстрації і проживає по даний час її син ОСОБА_1 (а.с.12,14).

Згідно довідки №301 від 22.03.2019 року, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно по день смерті була зареєстрована і постійно проживала в АДРЕСА_1 . Заповіт від імені померлої виконкомом Миколаївської сільської ради посвідчувався за №1 від 03.02.1995 року, який не змінювався і не скасовувався. Відсутність заборони та арешту на земельну ділянку площею 0,3089 га для ведення товарного с/г виробництва підтверджується державним актом на землю серія ІІІ-ЛВ №081829 від 24.01.2001 року - перевірено. Відсутність заборони та арешту на житловий будинок за АДРЕСА_1 , що належав померлій ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 перевірено (а.с.13).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на будівлі, яке видане 25 червня 1998 року на підставі рішення Миколаївської сільської ради за реєстром №198, будинковолодіння в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 (а.с.15).

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №081829, виданого 24.01.2001 року головою Радехівської районної ради народних депутатів на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 23.06.2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №12771, вбачається, що земельна ділянка, площею 0,3089 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала ОСОБА_4 (а.с.16-зворот).

Маючи намір оформити свої права на спадкове майно, позивач звернувся до приватного нотаріуса Луців І.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , однак причиною відмови нотаріуса від видачі свідоцтва про право на спадщину є недоведеність факту прийняття спадщини позивачем, а саме пропущення строку для прийняття спадщини (а.с.17).

Факт спільного проживання позивача з ОСОБА_4 , підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не довірити показам яких в суду підстав немає (а.с.28).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що позивач пропустив визначений законом строк для прийняття спадщини, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,12,13,81,89,141,200,258-259,263-265,315 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ), жителя с. Миколаїв, Радехівського району Львівської області, судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 26 грудня 2019 року.