Справа № 345/3539/19
Провадження № 22-ц/4808/1568/19
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю ОСОБА_1 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене у складі судді Миговича О.М. 30 жовтня 2019 року в м. Калуші,

в с т а н о в и в :

12.08.2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

В заяві зазначила, що відповідно до виконавчого листа від 06 жовтня 2014 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 600 грн. щомісячно.

Посилаючись на те, що відповідач починаючи з березня 2014 року не проводив оплати нарахованих аліментів, в результаті чого станом на 01 липня 2019 року за період з 12.09.2014 року по 01.07.2019 року утворилась заборгованість в сумі 27 780 грн., позивач просила стягнути на її користь 5 710 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 30 жовтня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у сумі 5 710 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.07.2019 року становить 27 780,00 грн., яка утворилася з вини відповідача, тому враховуючи факт наявності у останнього заборгованості по аліментах та його вину у цьому, а також правильність проведення позивачкою розрахунків по пені, позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме не врахував його матеріальний стан та неможливість працювати за станом здоров`я.

Вказує, що заборгованість утворилася у зв`язку із складними сімейними обставинами, які зумовлені, зокрема, періодичним проходженням курсів лікування з 2014 року по 2019 рік та отриманням в січні 2018 року травми, а суд вказавши на неподання ним належних та допустимих доказів відсутності його вини щодо несплати аліментів, не врахував, що в матеріалах справи наявна копія виписки із медичної карти амбулаторного хворого, де викладено короткий анамнез (історію хвороби), та те, що як тільки в нього з`являлися кошти він сплачував аліменти.

При цьому зазначає, що відповідно до ст. 196 СК України право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) виникає у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, та розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що отримання відповідачем травми у січні 2018 року відбулося з його вини та до розрахунку пені за прострочення сплати аліментів не включено період його перебування на лікуванні з 17.01.2018 року по 08.10.2018 року, а також ті періоди, за які було сплачено аліменти. Однак перебування відповідача на лікуванні не спростовує його вини в несвоєчасній сплаті аліментів та при повному звільненні відповідача від сплати неустойки, про що просить апелянт, не буде враховано інтереси дитини, буде порушено її права на належне утримання та таке не відповідатиме обов`язку батька надавати відповідне утримання.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 17 жовтня 2014 року, постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 12 вересня 2014 року і до його повноліття 21 березня 2032 року (а.с. 4).

06 жовтня 2014 року на виконання вказаного рішення суду Калуським міськрайонним судом видано виконавчий лист № 345/3734/14-ц (а.с. 5).

Згідно розрахунку сплати аліментів, що проведений старшим державним виконавцем Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби управління ГТУЮ в Івано-Франківській області Побуцькою Р.Б., станом на 01 липня 2019 року сума коштів, яка підлягала до стягнення за виконавчим листом № 345/3734/14-ц, становить 34 580 грн., сума коштів, сплачених боржником/стягнутих виконавцем 6 800 грн., сума заборгованості по стягненню аліментних платежів 27 780 грн. (а.с. 6).

При цьому, заборгованість по стягненню аліментних платежів з моменту відкриття виконавчого провадження станом на березень 2018 року становить 25 580 грн., за період з квітня 2018 року по грудень 2018 року нараховано 5 400 грн., заборгованість 400,00 грн., за період з січня 2019 року по червень 2019 року нараховано 3 600 грн., заборгованість 1 800 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України (чинної на час виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року за № 2037-VIII, який набрав чинності 08.07.2017 року, частину першу статті 196 СК України викладено в новій редакції, згідно якої у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Встановлено, що станом на березень 2018 року заборгованість зі сплати аліментів становила 25 580 грн., а їх стягнення відбувається починаючи з 12 вересня 2014 року, тобто з розрахунку 380 грн. за вересень 2014 року (600грн./30днів*19днів), 1800 грн. за жовтень-грудень 2014 року (600грн.*3міс.), 7 200 грн. за 2015 рік (600грн.*12міс.), 7 200 грн. за 2016 рік (600грн.*12міс.), 7 200 грн. за 2017 рік (600грн.*12міс.) та 1800 грн. за січень-березень 2018 року (600грн.*3міс.), а всього 25 580 грн., відповідно за період з 12 вересня 2014 року по березень 2018 року ОСОБА_2 взагалі не сплачував аліменти та розпочав їх сплату в грудні 2018 року за період з квітня по грудень 2018 року, при цьому недоплата становить 400 грн., та сплачено аліменти за січень-березень 2019 року в сумі 1 800 грн.

Таким чином, відповідачем не сплачено аліменти сукупно за 3 повних місяці 2014 року, 36 повних місяці 2015-2017 років, 3 повних місяці 2018 року та 3 повних місяці 2019 року, а всього за 45 повних місяців, за 19 днів вересня 2014 року та в повному обсязі за грудень 2018 року (недоплата становить 400 грн.).

З проведеного позивачкою розрахунку суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів вбачається, що така нарахована починаючи з 12 вересня 2014 року, тобто з розрахунку 19 днів за вересень 2014 року, 3 місяці за жовтень-грудень 2014 року, по 12 місяців за 2015 рік, за 2016 рік та за 2017 рік, за 3 місяці січень-березень 2018 року, на недоплату аліментів в сумі 400 грн. за грудень 2018 та 3 місяці за квітень-червень 2019 року (а.с. 7).

При цьому, позивачка нараховувала пеню на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти, а кількість днів прострочення обчислювала виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Відповідачем до матеріалів справи додано копії довідки від 29.10.2018 року за № 3/969 про те, що він знаходився на стаціонарному лікуванні з 25.10.2018 року, та копії виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та з історії хвороби № 1324/17 від 03.05.2017, № 935/19 від 02.07.2019, № 6524 від 02.07.2018, № 2782 від 30.03.2018, № 1344 від 15.02.2018 року, № 179418 від 06.02.2018, № 598 від 25.01.2018, № 1754/18 від 14.11.2018, де вказано про перебування відповідача на стаціонарному лікуванні з 01.05.2017 року по 03.05.2017 року, з 18.01.2018 року по 25.01.2018 року, з 25.01.2018 року по 06.02.2018 року, з 06.02.2018 року по 15.02.2018 року, з 16.03.2018 року по 30.03.2018 року, з 18.06.2018 року по 02.07.2018 року, з 25.10.2018 року по 14.11.2018 року та з 06.06.2019 року по 02.07.2019 року (а.с. 25-34, 37).

Колегія суддів вважає, що перебування відповідача на безперервному стаціонарному лікуванні впродовж січня-лютого 2018 року, а також у березні 2018 року та у червні 2019 року виключає наявність його вини у несплаті аліментів за вказаний період. Таким чином, невірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів відсутності його вини щодо несплати аліментів у повному обсязі, а посилання позивачки у відзиві на апеляційну скаргу на те, що за період січня-березня 2018 року пеня не нараховувалася, спростовуються поданим нею розрахунком.

Таким чином, визначений позивачкою розмір пені підлягає зменшенню на суму її нарахування за січень-березень 2018 року та червень 2019 року, а саме на 720 грн. (186+168+186+180).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Позивачка при нарахуванні пені обчислювала кількість днів прострочення виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались, а не виходячи з кількості днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати, тому за таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки згідно ч. 2 ст. 196 СК України, на яку посилається апелянт, оскільки таке буде непропорційним втручанням в права позивачки і права її малолітнього сина та враховуючи, що відповідно до висновку, викладеного у виписці із медичної карти стаціонарного хворого № 935/19 від 02.07.2019 року, стійка втрата працездатності відповідача є частковою, а згідно довідки до акта огляду МСЕК друга група інвалідності встановлена з 17 жовтня 2019 року, тобто після пред`явлення позову про стягнення пені. Крім того, відповідачем не подано належних та допустимих доказів, якими підтверджується його скрутний матеріальний стан.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Калуського міськрайонного суду від 30 жовтня 2019 року змінити шляхом зменшення розміру суми стягнутої на користь ОСОБА_1 пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів до 4 990 грн.

Згідно з п. п. 3, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка та відповідач звільнені від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 30 жовтня 2019 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів до 4 990 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто грн. 00 коп.) гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 27 грудня 2019 року.