ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 635/5107/19

Провадження № 22-ц/818/5004/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2019 року в складі судді Панас Н.Л.

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 05 вересня 2010 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір за яким останній отримав кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за зазначеним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 03 червня 2019 року становить 12263 грн 84 коп, яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2546 грн 45 коп, пені за прострочення виконання зобов`язання - 7057 грн 21 коп, пені за несвоєчасну сплату боргу понад 100 грн - 1600 грн 00 коп , відсоткової складової штрафу - 560 грн 18 коп, фіксованої частини штрафу - 500 грн. В добровільному порядку відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та понесені ним судові витрати.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 05 вересня 2010 року у розмірі 2546 грн 45 коп та судові витрати у розмірі 398 грн 88 коп, а всього 2945 грн 33 коп.

В задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 7057 грн 21 коп, пені за несвоєчасну сплату боргу понад 100 грн у розмірі 1600 грн 00 коп, відсоткової складової штрафу 560 грн 18 коп, фіксованої частини штрафу 500 грн за кредитним договором від 05 вересня 2010 року відмовлено.

03 вересня 2019 року на зазначене судове рішення засобами поштового зв`язку представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з пені та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 05 вересня 2010 року відповідач підписав анкету -заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. До позовної заяви додані Довідка про умови кредитування з використання кредитної кратки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Вважає, що позиція Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року не може бути прийнята до уваги, оскільки вказана позиція висловлена за інших правовідносин. У даній справі договір у встановленому порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, так і не оспорювалось укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами договору. Щодо стягнення пені вказує, що на підтвердження наявності правових підстав для стягнення заборгованості за відсотками та неустойки банк надав заяву-анкету, довідку про умови кредитування, які містять особистий підпис відповідача. Як вбачається з довідки сторони визначили підстави, розмір та порядок нарахування неустойки. В порушення вимог ст. ст. 263, 265 ЦПК України суд першої інстанції належним чином не дослідив та не надав правової оцінки зазначеному доказу у справі довідці. Докази, надана позивачем на підтвердження свого права нарахування та стягнення неустойки відповідають вимогам ст. ст. 76-80 ЦПК України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргоюпредставника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової О.Л. на рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2019 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року клопотання представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про виклик у судове засідання представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Закінчено підготовку апеляційного розгляду цивільної справи за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не подано.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, щов заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Суд вважав, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, який міститься в матеріалах даної справи, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 вересня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети, оскільки не містить підпису відповідача. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження 14-131цс19).

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17.

Щодо вимог про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 7057 грн 21 коп, суд, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважив, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки суду першої інстанції в оскарженій частині судового рішення не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 05 вересня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за якою отримав кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку відповідачем належним чином умови кредитного договору не виконувалися внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 03 червня 2019 року становить 12263 грн 84 коп, яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2546 грн 45 коп , пені за прострочення виконання зобов`язання - 7057 грн 21 коп , пені за несвоєчасну сплату боргу понад 100 грн - 1600 грн 00 коп , фіксованої частки штрафу - 500 грн, відсоткової частки штрафу - 560 грн 18 коп.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05 вересня 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частиністягнення з ОСОБА_1 пені за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором від 05 вересня 2010 року суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Суд вважав, що Витяг з умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, укладеного між сторонами 05 вересня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви, оскільки не містить підпису відповідача.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Посилаючись на те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, суд першої інстанції не звернув увагу та не дослідив належним чином відповідно до вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України надані банком докази на підтвердження правових підстав для стягнення неустойки (пені).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 05 вересня 2010 року підписав довідку про ознайомлення із умовами кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», до договору, тобто відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування, які передбачали сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, на підтвердження наявності правових підстав для стягнення неустойки банк надав заяву-анкету, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які містять особистий підпис відповідача.

Однак ці обставини судом першої інстанції були залишені поза увагою, що окрім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг до матеріалів справи надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана в день підписання анкети-заяви 05 вересня 2010 року, містить відповідні умови кредитування та підписана позичальником.

За таких обставин, підписавши особисто заяву-анкету та довідку про умови кредитування, позивач ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема щодо відсоткової ставки, підстав, розміру та порядку нарахування неустойки (пені та штрафів). Отже, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Протягом дії кредитного договору позивач не звертався до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим ознайомився та погодився зі всіма умовами такого договору.

Таким чином, відповідальність у разі неналежного виконання своїх зобов`язань, зокрема, порядок, розмір та підстави стягнення пені, визначено сторонами довідкою про умови кредитування, яка підписана ОСОБА_1 особисто.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, не можна вважати правильним.

Разом з цим, стосовно позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості за пенею апеляційний суд враховує наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до приписів ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Викладене відповідає правовій позиції, що висловлена Верховним Судом України 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Статтею 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно наданого позивачем розрахунку за ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка станом на 03 червня 2019 року становить 12263 грн 84 коп, яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2546 грн 45 коп, пені за прострочення виконання зобов`язання - 7057 грн 21 коп, пені за несвоєчасну сплату боргу понад 100 грн - 1600 грн, фіксованої частки штрафу - 500 грн, відсоткової частки штрафу - 560 грн18 коп.

Як вбачається з довідки сторони визначили підстави, розмір та порядок нарахування неустойки. Так, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) - базова процентна ставка за договором/30, яка нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн і більше.

Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості та змісту довідки вбачається, що за порушення грошових зобов`язань за один і той самий період позивачем нараховані як пеня 1 + пеня 2, їх одночасне застосування буде свідчити про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, наслідком чого в разі задоволення цих вимог повністю стане подвійне притягнення відповідача до одного і того ж виду відповідальності.

Крім того, при вирішенні питання про розмір пені, з урахуванням положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ст. 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, суд вважає, що заявлена сума пені за прострочене зобов`язання в розмірі 7057,21 грн підлягає зменшенню до заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2546,45 грн.

Вищенаведені обставини дають суду підстави дійти висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в оскарженій частині про стягнення заборгованості за пенею частково, стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню за прострочене зобов`язання в розмірі 2546,45 грн; в іншій частині позовних вимог про стягнення пені відмовити.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції в оскарженій частині необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню за прострочене зобов`язання в розмірі 2546,45 грн; в іншій частині позовних вимог про стягнення пені відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося і судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, а саме, на 41,53 % (з 12263,84 грн на 5092,9 грн), при подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 797,79 грн (1921 грн*41,53 %) у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволена на 29,41 % (з 8657,21 грн на 2546,45 грн), при подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 847,45 грн (2881,50 грн*29,41%) у зв`язку із переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1645,24 грн (797,79 грн+847,45 грн) у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції та переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» -задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2019 року в оскарженій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею - скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1 "Д") пеню за прострочене зобов`язання в розмірі 2546,45 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення пені відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь публічногоакціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1 "Д") судовий збір в розмірі 1645,24 грн у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції та переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку тільки у випадках, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова