РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/340/19
Провадження № 2/327/140/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.12.2019 року смт. Розівка
Розівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Завіновської А.П.,
при секретарі судового засідання - Літвіновій Т.А.,
за відсутністю учасників справи,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - територіальна громада в особі Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
08.10.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із наведеним вище позовом, в обґрунтування якого зазначала наступне.
Їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих Розівською державною нотаріальною конторою, 14.06.1999 року, реєстровий № 866, та 09.11.2017 року, реєстровий № 1273, відповідно, належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний будинок зареєстровано в установленому законодавством порядку.
У вказаному будинку з 1999 року проживала та була зареєстрована її дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте з 2001 року дочка за вказаною адресою не проживає і місце її фактичного проживання не відомо. Водночас факт реєстрації ОСОБА_2 у вказаному житловому будинку позбавляє її (позивачку) можливості вільно розпорядитися своїм майном.
З огляду на вказане, позивачка просила визнати ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Розівського районного суду Запорізької області від 12.11.2019 року у вказаній справі було відкрито провадження та її призначено до підготовчого судового засідання на 12 год. 00 хв. 03.12.2019 року (а.с. 23).
Ухвалою суду від 03.12.2019 року підготовче провадження у справі було закрито, та її призначено до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 13.12.2019 року, яке в подальшому відкладено на 10 год. 00 хв. 26.12.2019 року (а.с. 40-41).
Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Комар Г.І., в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Крім того, звернулися до суду із заявами, в яких просили розгляд справи здійснювати у їх відсутність, позовні вимоги задовольнити, та за наявності для цього правових підстав ухвалити у справі заочне рішення (а.с. 68, 69).
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, судові повістки, які були направленні останній за зареєстрованим місцем проживання, повернулися до суду без вручення адресату із поміткою поштового відділення на конверті «не проживає» (а.с. 47-49, 57-59).
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Згідно до ч. 1ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
З огляду на вказані норми закону, ОСОБА_2 , вважається такою, що була сповіщена про час, дату і місце розгляду справи. Відзив не подала.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - територіальної громади в особі Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю, в якій додатково зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 71, 74).
Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів, та за письмової згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих Розівською державною нотаріальною конторою, 14.06.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 866, та 09.11.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1273, відповідно, належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 5, 6).
Факт належності позивачці вказаного майна також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копією технічного паспорту на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7, 8-10).
Відповідно до копії домової книги на житловий будинок АДРЕСА_1 , у вказаному будинку зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11-13).
Згідно до свідоцтва про народження, матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є - ОСОБА_1 (а.с. 15).
Виходячи з довідки, виданої виконавчим комітетом Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області за № 2167 від 29.07.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але з 2001 року за вказаною адресою не проживає (а.с. 14).
Згідно до вимог, викладених в статтях 16, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Виходячи зі статті 41 Конституції України, статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно до п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
За правилами статті 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги містить стаття 383 ЦК України.
Виходячи з норм, викладених в ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, за виключенням випадків, визначених законом згідно до яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців (ч. 1, ч. 3 ст. 71 ЖК України).
Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_2 , тривалий час, з 2001 року не проживає у спірному будинку, не веде з позивачкою спільного господарства, то її реєстрація в даному будинку порушує право останньої на вільне розпорядження своїм майно.
За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а тому задовольняє позов останньої.
В силу ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Питання про розподіл судових витрат позивачкою не порушувалось.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 317, 319, 321, 346, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 71, 150 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 19, 76, 81, 141, 211, 223, 247, 259, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - територіальна громада в особі Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, - Розівським районним судом Запорізької області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції, - Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.П. Завіновська