Єдиний унікальний номер 234/1354/17 Номер провадження 22-ц/804/2322/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Соломахи Л.І.

суддів Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/1354/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Краматорської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні, встановлення способів та порядку участі у вихованні дитини з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 червня 2019 року у складі судді Марченко Л.М., -

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Краматорської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, встановлення способів його участі у вихованні.

Зазначав, що з 10 серпня 2002 року він перебував з відповідачем у шлюбі, вони мають двох неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18 травня 2013 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають з відповідачем.

З моменту розлучення відповідач створює йому штучні перешкоди щодо його участі у вихованні дітей, їх відвідуванні, що унеможливлює його та дітей нормальне спілкування.

У 2016 році ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав щодо дітей, який в наступному за її заявою був залишений без розгляду. Відповідач почала цілеспрямовану компанію проти будь-якого його спілкування з дітьми. Всі його намагання щодо спілкування з дітьми натикаються на опір відповідача, а спроби мирним шляхом вирішити цей спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка не бажає його присутності у житті дітей та штучно створює такі обставини, через які він не має можливості спілкуватися з дітьми, настроює дітей проти нього, що негативно впливає на стосунки між ним та дітьми. Зустрітися та поспілкуватися з дітьми він може тільки при випадкових зустрічах або на умовах, які висуває відповідачка, кожне його намагання домовитися з відповідачкою закінчується скандалом або погрозами взагалі заборонити йому спілкуватися з дітьми.

Посилаючись на те, що відповідач перешкоджає його зустрічам з дітьми, чим порушує його право брати участь у вихованні дітей, просив:

1) зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з його неповнолітніми синами ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

2) визначити наступний порядок його участі у вихованні сина ОСОБА_7 , зобов`язавши ОСОБА_1 :

- надати йому можливість зустрічатися з дитиною: в будні 2 рази на тиждень, а саме вівторок та четвер з 17-30 години до 21-00 години; у вихідні дні - кожну першу та третю неділю місяця з 17-30 години п`ятниці до 22-00 години неділі без присутності матері із знаходженням дитини за місцем його проживання, місцем проживання його батьків, з відвідуванням місць дитячих розваг та відпочинку, гуртків тощо;

- надати йому можливість зустрічатися та спілкуватися з сином в святкові дні (день народження дитини, новий рік, Різдво, перше вересня, останній дзвоник) або в наступний день після свята без присутності матері за місцем його проживання, місцем проживання його батьків, або з відвідуванням міст дитячих розваг та відпочинку;

- надавати йому можливість проводити відпустку разом з дитиною не менше двох тижнів на рік, для чого завчасно після його попередження оформляти всі необхідні документи;

- надати йому можливість необмежено спілкуватися з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином;

- вирішувати питання, що стосуються навчання, виховання дитини, лікування і інші подібні питання тільки спільно з ним;

- за одну добу до його зустрічі з сином надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини на час початку побачення;

- за ініціативою відповідача узгоджувати з ним перенесення його побачень з сином на другий день у разі якщо побачення у визначенні судом дні та часи є неможливими через навчальну зайнятість дитини або через її стан здоров`я;

- за його ініціативою узгоджувати з ним перенесення його побачень з сином на другий день у разі якщо побачення у визначенні судом дні та часи є неможливими через його тимчасову відсутність за місцем проживання або через його стан здоров`я;

3) визначити його участь у вихованні сина ОСОБА_8 , зобов`язавши відповідача ОСОБА_1 :

- за наявності бажання дитини надати йому можливість зустрічатися з дитиною: в будні дні два рази на тиждень - вівторок і четвер з 17-30 години до 21-00 години; у вихідні дні - кожну першу і третю неділю місяця з 17-30 години п`ятниці по 20-00 години неділі без присутності відповідача зі знаходженням дитини за місцем його проживання, місця проживання його батьків, або відвідуванням місць дитячих розваг та відпочинку, гуртків тощо;

- надати йому можливість зустрічатися та спілкуватися з дитиною в святкові дні (день народження дитини, новий рік, Різдво, перше вересня, останній дзвоник) або в наступний день після свята за місцем його проживання, місцем проживання його батьків, або з відвідуванням місць відпочинку, дитячих розваг;

- надавати можливість йому проводити відпустку разом з дитиною не менше 2-х тижнів на рік, для чого завчасно після його попередження оформляти всі необхідні документи;

- надати йому можливість необмежено спілкуватися з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином;

- вирішувати питання, що стосуються навчання, виховання дитини, лікування і інші подібні питання тільки спільно з ним;

- за одну добу до його зустрічі з сином надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини на час початку побачення;

- за ініціативою відповідача узгоджувати з ним перенесення його побачень з сином на другий день у разі якщо побачення у визначенні судом дні та часи є неможливими через навчальну зайнятість дитини або через її стан здоров`я(а.с. 2 - 4 т. 1).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 08 серпня 2017 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Краматорської міської ради належною особою - Органом опіки та піклування Краматорської міської ради (а.с. 30 т. 1).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 15 травня 2019 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині вимог про усунення перешкод у спілкуванні, встановлення способів та порядку участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 242 т. 1).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , встановлення способів та порядку участі у вихованні дитини задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначено батьку ОСОБА_2 способи участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом

- щотижневих зустрічей батька з сином щосереди з 18-30 години до 20-00 години, кожну першу та третю неділю місяця з 17-30 години до 20-00 години в загальнодоступних громадських місцях (місцях дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртках, скверах, парках тощо),

з урахуванням режиму дня дитини, стану здоров`я, бажання дитини та його думки щодо присутності матері ОСОБА_1 ,

попередньо погоджуючи з останньою конкретний день, час та місце вищевказаних зустрічей, а також обов`язок привести дитину на зустріч та повернути за місцем проживання.

Роз`яснено сторонам, що реалізація визначених судом способів участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , повинна відбуватися з дотриманням одночасно певних умов - за бажанням ОСОБА_2 та вчиненням ним реальних заходів, спрямованих на реалізацію його прав на підставі судового рішення; з урахуванням бажання дитини та його думки щодо необхідності присутності ОСОБА_1 під час побачень; з об`єктивної можливості ОСОБА_1 бути присутньою під час побачень, якщо на цьому наполягає дитина; в загальнодоступних громадських місцях, зокрема місцях дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртках, скверах, парках тощо, перелік яких з об`єктивних причин не може бути чітко зазначений судом; у визначені судовим рішенням дні та часи, які можуть бути розширеними за згодою сторін.

- шляхом необмеженого спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 320,00 грн. (а.с. 33 - 37 т. 2).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від шлюбу мають двох дітей, зокрема малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, діти перебувають на вихованні матері та проживають разом з нею. Позивач створив нову сім`ю, вдруге одружився. Між колишнім подружжям об`єктивно вбачаються значні напружені відносини, що випливають з підстав розірвання шлюбу, створення позивачем іншої сім`ї, непорозумінням з приводу участі у вихованні спільних дітей, зокрема сина ОСОБА_9 , які з часом віддалилися від біологічного батька, зокрема внаслідок його незацікавленості їх життям та навчанням та випадками агресії.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що непорозуміння між сторонами з приводу участі батька, що мешкає окремо, у вихованні ОСОБА_10 ОСОБА_9 , приводить до порушення його прав, а також ущемляє права та інтереси дитини, яка бажає бачитися з батьком, але матір дуже категорична в своїх судженням щодо позивача, що у підсумку може зовсім позбавити його участі у житті сина. З урахуванням обставин справи, віку дитини, поведінки батьків, відсутності достатніх даних, які б негативно характеризували батька або свідчили про те, що спілкування батька з малолітнім ОСОБА_11 буде перешкоджати його нормальному розвитку, але разом з тим враховуючи наявне на даний час психоемоційне напруження дитини в ставленні до батька, суд визнав можливим визначити батьку участь у спілкуванні та вихованні сина шляхом щотижневих зустрічей щосереди з 18-30 години до 20-00 години, кожну першу та третю неділю місяця з 17-30 години до 20-00 години в загальнодоступних громадських місцях (місцях дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртках, скверах, парках тощо), з урахуванням режиму дня дитини, стану здоров`я, бажання дитини та його думки щодо присутності матері, попередньо погоджуючи з останньою конкретний день, час та місце таких зустрічей, а також обов`язок привести дитину на зустріч та повернути за місцем проживання, а також шляхом необмеженого спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку (а.с. 33 - 37 т. 2).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, упередженість та однобічність судового процесу, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона ніколи не чинила опір позивачу у спілкуванні з дітьми та зацікавлена у спільному вихованні дітей.

Надані нею письмові докази, свідчення свідків з її сторони мали переконати суд у тому, що позивач має агресивні та принизливі наміри стосовно їх неповнолітніх дітей, у нього трапляються невмотивовані напади агресії, внаслідок яких він розпочинає сварки, часто із застосуванням психологічного, а іноді і фізичного насилля, що доказує факт негативного впливу батька на психіку їх неповнолітніх дітей, що у судовому засіданні визнав і сам позивач, відмовившись від своїх вимог щодо старшого сина ОСОБА_12 , який є дорослим і адекватно оцінює негативний вплив батька, відмовляється від спілкування з ним. Отже, діти потребують захисту від батька, а не надання йому вільного спілкування із малолітнім сином ОСОБА_11 , у зв`язку з чим вона категорично заперечує і проти їх побачень наодинці з сином чи в сім`ї позивача, яка також здійснює негативний влив на сина.

Суд свідомо не взяв до уваги показання дружини позивача ОСОБА_13 , яка підтвердила той факт, що на момент їх знайомства з позивачем взимку 2015 року позивач мав можливість завжди вільно спілкуватися із своїми синами, навіть брав їх на всі вихідні, або святкові дні, проте вона була цим незадоволена. Також ОСОБА_13 підтвердила, що позивач щодня працює до 19-00 години, з роботи приходить ще пізніше, крім того перебуває тривалий час у відрядженнях за кордоном, що свідчить про те, що він, фізично не зможе забирати сина ОСОБА_9 , як зазначено в його позовній заяві, о 17-30 годині, чим заздалегідь умисно ввів суд в оману, однак судом задоволені саме ці позовні вимоги.

Свідок ОСОБА_14 (чоловік сестри позивача) показав, що майже через день він разом із позивачем проводить вечори і жодного разу не бачив, щоб з боку відповідача були будь-які перешкоди у спілкуванні позивача з його дітьми.

Мати позивача ОСОБА_15 підтвердила той факт, що за її бажанням вона має згоду завжди бачитися з онуками ( ОСОБА_16 та ОСОБА_11 ) та інколи відвідує їх у квартирі відповідача.

Свідки з її боку - старший син ОСОБА_17 , її мати ОСОБА_18 , її брат ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 підтвердили у суді, що не бачили жодних перешкод з її боку щодо спілкування позивача із своїми дітьми. Навпаки, вони були свідками її спроб долучити позивача до виконання його прямих батьківських обов язків та відвертого спротиву позивача проти цього.

ЇЇ мати ОСОБА_18 підтвердила, що позивач жодного разу не зв`язався з нею (відповідачем) щодо спілкування з дітьми, а всі свої побажання передавав через молодшого сина ОСОБА_9 , якого зустрічав випадково на дворі; що все спілкування позивача зі своїм малолітнім сином зводилось до приниження та образ її, як матері, та їх старшого сина ОСОБА_12 , який вже добре розуміє мету спілкування батька з ним.

Свідок ОСОБА_19 показав, що оскільки позивач з власної волі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, то в деяких випадках йому доводилось супроводжувати відповідача на батьківські збори у середню школу № 35 м. Краматорська та вирішувати деякі питання щодо навчання дітей в школі.

Неповнолітній син ОСОБА_17 пояснив, що жодних перешкод з боку відповідача, як матері, щодо спілкування його з батьком ніколи не було. Їх спілкування з батьком з ініціативи позивача відбувалися вкрай рідко, а останні 3 роки вони мають суто випадковий характер. Спілкування батька з сином на теперішній час носить вкрай агресивний та принизливий характер і він сам не бажає спілкуватися з батьком до тих пір, доки той не змінить такої ганебної риторики. Коли він відвідував батька та залишався у нього ночувати до 2016 року, позивач ніколи не цікавився та не контролював виконання домашніх завдань, він та члени його родини усіляко знецінювали важливість освіти та особистого розвитку (навіть у судовому засіданні позивач негативно висловлювався стосовно відвідування ОСОБА_11 багатьох, як на його думку, гуртків та позашкільних занять обох синів, тим самим порушуючи право дітей на отримання гідного розвитку їх здібностей).

Зазначене стало наслідком того, що старший син ОСОБА_23 взагалі не має бажання спілкуватись з батьком та переймається за психоемоційний стан і фізичне здоров`я свого малолітнього брата ОСОБА_9 , який після спілкування з батьком, стає пригніченим, поводить себе досить дивно.

У висновку психолога ЗОШ № 35 ОСОБА_24 , яка діагностувала психоемоційний стан малолітнього ОСОБА_7 , відображено, що "коли мова заходить про брата і про маму, фон настрою яскравий, світлий, він з особливою теплотою говорить про них. Але коли питання стосуються розмови про тата, то дитина відразу напружується, відчувається тривога в голосі. До батька дитина має суперечливі почуття".

Їхні неповнолітні діти часто ставали свідками насилля позивача по відношенню до неї та її матері (бабусі дітей). Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 27 квітня 2018 року у кримінальній справі № 234/16614/16-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України (заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_18 , яка намагалася припинити застосування фізичного насилля з боку позивача до відповідача та їх старшого сина ОСОБА_12 ).

Також мав місце факт умисного спричинення тілесних ушкоджень позивачем їй та сину ОСОБА_25 , коли вона знаходилась у стані вагітності 01 червня 2010 року, що потягнуло за собою тяжкі наслідки, тобто передчасні пологи та народження сина на 31-му тижні вагітності у вкрай тяжкому стані з загрозою для життя, за яким відкрито кримінальне провадження № 0003556 від 25.11.2016 за частиною першою статті 126 КК України.

В іншому кримінальному провадженні № 0003431 від 16.11.2016 стосовно ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_13 за частиною першою статті 125 КК України також проводиться досудове розслідування.

У родині позивача зараз триває складний період, про що свідчать позовні заяви дружини ОСОБА_13 до позивача у справах № 234/17195/18 та № 234/17193/18 від 05.11.2018 про стягнення аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини та на утримання дружини, тому, розуміючи неврівноважений та агресивний характер позивача, психологічний фон теперішньої родини позивача, вважаю недоречним і неможливим встановлення часу для спілкування позивача із молодшим сином ОСОБА_11 , бо це викликає у нього психологічний стрес та роздратованість, що не на користь здоров`ю малолітньої дитини.

Позивач взагалі не цікавиться життям своїх дітей, не відвідує шкільні та позашкільні заходи, батьківські збори тощо. Згідно довідок зі школи, дитячого садка, лікаря-педіатра позивач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, порушуючи тим самим права дітей, бо навіть в період судового розгляду цієї справи, за його ж позовом, позивач не намагався проявити навіть найменший інтерес до своїх неповнолітніх дітей та жодного разу не з`явився в школі та не поцікавився успіхами та учбовими питаннями Михайла та ОСОБА_9 у їх класних керівників, тощо.

Позивач жодного разу навіть не намагався супроводжувати своїх дітей при відвідуванні ними дитячих гуртків та шкільних олімпіад, в яких приймають участь ОСОБА_23 та ОСОБА_26 , та жодного разу не привітав старшого сина ОСОБА_12 із здобутими перемогами на Всеукраїнських та міжнародних змаганнях з фізики та математики, хоча ця інформація постійно з`являється навіть у засобах масової інформації, де чужі люди вітають сина із перемогами, але не його рідний батько.

Натомість позивач, тільки з йому одному відомих причин, чинить постійні перепони своїм дітям: тривалий час умисно не надавав дозвіл на виїзд ОСОБА_12 з території України для участі у міжнародній олімпіаді; на виїзд обох синів для оздоровлення за кордоном - у Єгипті, що підтверджується рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 червня 2018 року.

Згідно довідок Дитячо-юнацької спортивної школи № 1 Краматорської міської ради та Краматорської міської громадської організації "Розвиток" молодший син ОСОБА_26 відвідує позашкільні зайняття та гуртки у вечірній час та у вихідні дні. Тому втручання в його навчання та розвиток неприпустимі та суперечать насамперед інтересам дитини. '

Жодної матеріальної або моральної допомоги своїм малолітнім дітям, про яку позивач зазначав в позовній заяві, крім аліментів, які примусово стягуються з нього відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 червня 2013 року, він не надає і ніколи добровільно не надавав.

Більш того позивач усіляко намагався принизити її, як мати, подаючи скарги щодо нецільового використання аліментів, що підтверджується Витягом з протоколу № 17 комісії з питань захисту прав дитини, проте і тут він отримав відповідь, яка його не влаштовує, що вона витрачає на дітей набагато більше, ніж його аліменти.

Отримавши ІНФОРМАЦІЯ_3 2003 року у подарунок від її матері 1/3 частку квартири по АДРЕСА_1 , де вона мешкає разом з дітьми, використовуючи психологічний та фізичний тиск на неї та її сім ю, позивач змусив її звернутися до суду з позовом про припинення права власності на частку у спільному майні та виплатити йому 117 728 грн., які мали піти на оздоровлення дітей, їх навчання та розвиток.

Вона переконана, що дії позивача негативно відображуються на психологічному та фізичному здоров`ї їх неповнолітніх дітей, а тому рішення суду є незаконним (а.с. 57 - 62 т. 2).

За апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_27 ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження (а.с. 68 - 70 т. 2).

Копія апеляційної скарги відповідача позивачем ОСОБА_2 отримана 04 вересня 2019 року, третьою особою - Органом опіки та піклування Краматорської міської ради - 03 вересня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 74, а.с. 75 т. 2).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача ні позивачем ОСОБА_2 , ні Органом опіки та піклування Краматорської міської ради на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду 25 вересня 2019 року з`явилася відповідач ОСОБА_1 , яка доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 , представник третьої особи - Органу опіки та піклування Краматорської міської ради у судове засідання не з`явилися; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені.

Позивачу ОСОБА_2 судова повістка-повідомлення була направлена на адресу його місця проживання, зазначену ним в позовній заяві: АДРЕСА_2 . Проте конверт з судовою повісткою-повідомленням був повернутий з позначкою "Повернуто за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с. 89 т.2), у зв`язку з чим позивач був повідомлений про розгляд справи 25 вересня 2019 року телефонограмою 20 вересня 2019 року № 448, яка зареєстрована в Журналі телефонограм Донецького апеляційного суду по цивільним справам (справа № 3.8-22) (а.с. 90 - 92 т. 2).

Позивач про причини неявки в судове засідання не повідомив і відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України вважається, що він не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Третя особа - Орган опіки та піклування Краматорської міської ради 16 вересня 2019 року надіслала до апеляційного суду клопотання про розгляд справи 25 вересня 2019 року у відсутність представника Органу опіки та піклування (а.с. 86 т. 2).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та представника органу опіки та піклування, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, регулюються Сімейним кодексом України, зокрема, статтями 141, 153, 157, 159, а також Законом України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства".

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (із доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.12.2017 року № 2234-VIII).

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Враховуючи зазначені норми закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач, як батько дитини, зобов`язаний брати участь у вихованні сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та має право на безперешкодне особисте спілкування з ним.

Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Доводи апеляційної скарги про те, що спір щодо виховання сина ОСОБА_9 відсутній, що відповідач ніколи не чинила позивачу перешкод у спілкуванні з сином, що вона зацікавлена у спільному вихованні сина, спростовуються матеріалами справи.

Суд першої інстанції правильно встановив, що між батьками ОСОБА_7 існують напружені відносини, що випливають з підстав розірвання шлюбу, створення позивачем іншої сім`ї, непорозумінням з приводу участі у вихованні спільних дітей, зокрема сина ОСОБА_9 , що впливає на стосунки між батьком ОСОБА_2 та сином ОСОБА_6 .

Відповідач, посилаючись на те, що вона ніколи не чинила позивачу перешкод у спілкуванні з сином, що вона зацікавлена у спільному вихованні сина, в той же час категорично заперечує проти встановлення батьку будь-яких способів участі у вихованні сина.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що спілкування батька з сином ОСОБА_11 , що є предметом спору у цій справі, порушує інтереси дитини, оскільки дії позивача негативно впливають на психологічне та фізичне здоров`я дитини, є необґрунтованими.

На виконання ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 18 травня 2018 року (а.с. 140 т. 1) було проведена психологічна діагностики та бесіда психолога з учнем 3-А класу Краматорської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 35 з профільним навчанням ім. В. ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обстеження дитини проводилося без присутності батьків, щоб уникнути можливого впливу на результати діагностики. Під час проведення дослідження відхилень психологічного характеру у хлопчика не виявлено. ОСОБА_26 має достатній для свого віку соціально-комунікативний рівень, активний, контактний, товариський, охоче виконує всі завдання, має позитивне відношення до себе, адекватну, позитивну самооцінку. ОСОБА_26 з цікавістю вступає в контакт, вільний, але стриманий в спілкуванні, відповідає тільки на питання, які йому задають. Під час розмови про брата та маму фон настрою у дитини яскравий, світлий, говорить про них з особливою теплотою. Коли питання стосуються розмови про тата, то дитина напружується, відчувається тривога в голосі. До батька дитина має суперечливі почуття. Ситуація, що сталася в даний момент, пригнічує дитину, він емоційно напружений. У бесіді ОСОБА_26 говорив, що не хоче жити з батьком, а хотів би просто бачити його інколи. Дитині комфортніше і безпечніше перебувати в звичайній для нього обстановці, поруч з близькими, мамою та братом. Якщо порівнювати відносини обстежуваного учня до обох батьків, то емоційно ближче йому мати, саме її він сприймає як носія соціальних норм і правил (а.с. 245 т. 1), що підтверджує, що дитина бажає спілкування з батьком.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно письмового висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради № 01-49/3295 від 12 червня 2019 року орган опіки та піклування, враховуючи вік дитини, психологічні особливості, повсякденний життєвий уклад, вважає доцільним визначити ОСОБА_2 способи участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7 шляхом щотижневих зустрічей батька з сином щосереди з 18-30 до 20-00 години, кожну першу та третю неділю місяця з 17-30 до 20-00 години в загальнодоступних громадських місцях (місцях дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртках, скверах, парках тощо) з урахуванням бажання дитини та його думки щодо присутності матері, до налагодження стосунків між батьком та сином, а також забезпечити йому необмежене спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку; в іншій частині позову - відмовити (а.с. 13 - 14 т. 2).

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування, раніше ОСОБА_2 вже звертався до служби у справах дітей з заявою про встановлення йому способу участі у вихованні сина ОСОБА_9 , але залишив заяву без розгляду.

ОСОБА_2 за місцем роботи характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, на будь-яких видах обліку не перебуває, до відповідальності за жорстоке поводження з малолітнім ОСОБА_6 не притягувався.

Згідно результатів психологічного обстеження малолітнього ОСОБА_7 , яке проводилося психологом Краматорського ЗОШ № 35, де він навчається, малолітній ОСОБА_29 має достатній для свого віку соціально-комунікативний рівень, позитивне відношення до себе, адекватну самооцінку. До батька дитина має суперечливі почуття, ситуація між батьками пригнічує дитину, він емоційно напружений. Із бесіді встановлено, що він хотів би бачити батька іноді (а.с. 13 - 14 т. 2).

Згідно характеристики позивача з місця роботи ОСОБА_2 має спокійний характер, урівноважений, неконфліктний; відносини з колегами ґрунтуються на взаємній повазі та взаємному порозумінні, користується авторитетом у колективі (а.с. 12 т. 1).

Саме з цього і виходив суд, задовольняючи вимоги позивача щодо встановлення йому способів участі у вихованні дитини лише у спосіб, який вважає доцільним орган опіки та піклування, а саме шляхом:

- щотижневих зустрічей батька з сином щосереди з 18-30 години до 20-00 години, кожну першу та третю неділю місяця з 17-30 години до 20-00 години в загальнодоступних громадських місцях (місцях дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртках, скверах, парках тощо),

- шляхом необмеженого спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку.

При цьому суд зазначив, що зустрічі батька з дитиною мають відбуватися з урахуванням режиму дня дитини, стану здоров`я, бажання дитини та його думки щодо присутності матері ОСОБА_1 , що позивач має попередньо погоджуючи з матір`ю дитини конкретний день, час та місце таких зустрічей, а також обов`язок привести дитину на зустріч та повернути за місцем проживання.

Суд роз`яснив сторонам, що реалізація визначених судом способів участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_7 , повинна відбуватися з дотриманням одночасно певних умов - за бажанням ОСОБА_2 та вчиненням ним реальних заходів, спрямованих на реалізацію його прав на підставі судового рішення; з урахуванням бажання дитини та його думки щодо необхідності присутності ОСОБА_1 під час побачень; з об`єктивної можливості ОСОБА_1 бути присутньою під час побачень, якщо на цьому наполягає дитина; в загальнодоступних громадських місцях, зокрема місцях дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртках, скверах, парках тощо, перелік яких з об`єктивних причин не може бути чітко зазначений судом; у визначені судовим рішенням дні та часи, які можуть бути розширеними за згодою сторін.

Незважаючи на такі численні встановлені судом умови щодо зустрічей, позивачем рішення суду не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вона заперечує проти побачень сина з батьком в сім`ї позивача, не ґрунтуються на ухваленому судовому рішенні, яким батьку надано право на зустрічі лише в загальнодоступних громадських місцях (місцях дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртках, скверах, парках тощо).

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що вона заперечує проти зустрічей сина з батьком наодинці, суд зазначив, що такі зустрічі мають відбуватися з урахуванням думки дитини щодо присутності матері ОСОБА_1 і такий висновок суду ґрунтується на законі.

Згідно частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Відповідно до статей 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 1 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

11 липня 2017 року Європейським судом з прав людини було винесено рішення у справі "М. С. проти України", у якому йдеться визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому Європейський суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

У справі "Хант проти України" (рішення від 07 грудня 2006 року) вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Національне законодавство України, зокрема, стаття 155 СК України також передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Отже, чи мають відбуватися зустрічі ОСОБА_9 з батьком у присутності матері має вирішувати саме дитина, про що і зазначено в оскаржуваному судовому рішенні. Малолітньому ОСОБА_30 на теперішній час вже виповнилося повних 9 років і за своїм віком і соціальним рівнем при адекватні самооцінці він може щодо кожної з зустрічей з батьком висловити свою думку чи має вона відбуватися за участю матері чи ні, а відповідач має розуміти, що вона зобов`язана поважати інтереси дитини та не здійснювати вплив на думку дитини, яка постійно проживає з нею, що буде сприяти виявленню дитиною справжнього, а не залежного від думки матері, ставлення до батька та досягненню якнайшвидшого налагодження взаємовідносин між батьком та дитиною та, як наслідок, сприятиме забезпеченню права дитини на належне батьківське виховання.

Посилаючись на те, що позивач не цікавиться життям своїх дітей, не відвідує шкільні та позашкільні заходи, батьківські збори, відповідач, якщо вона зацікавлена у налагодженні стосунків між сином ОСОБА_11 та його батьком, має реально сприяти участі батька у вихованні дитини, а не заперечувати проти спілкування батька з сином, про що йдеться в її апеляційній скарзі. Непорозуміння, що відбуваються між батьками малолітнього ОСОБА_9 , в першу чергу впливають на виховання дитини, що мають розуміти обидва батьки.

Доводи апеляційної скарги про те, що діти потребують захисту від насильства позивача, є не обґрунтованими. З матеріалів справи встановлено, що батьки ОСОБА_7 вже тривалий час (біля трьох років) перебувають в полі зору органу опіки та піклування Краматорської міської ради (спір щодо визначення місця проживання дитини - 2014 рік, щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав - 2016 рік, щодо участі батька у вихованні дітей - починаючи з 2017 року, звернення ОСОБА_2 до комісії з питань захисту прав дитини щодо нецільового використання ОСОБА_1 аліментів - 2017 рік). Як зазначено у письмовому висновку органу опіки та піклування позивач не притягувався до відповідальності за жорстоке поводження з малолітнім ОСОБА_6 . Доказів на спростування цієї обставини відповідачем суду не надано.

У справі "А. В. проти Словенії" (заява № 878/13, рішення від 9 квітня 2019 року) Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що взаємне перебування спільно одного з батьків і дитини є фундаментальним елементом сімейного життя, а внутрішні заходи, що перешкоджають такому перебуванню, становлять втручання в право, захищене статтею 8 Конвенції (див. 7 серпня 1996 року, § 52, Звіти про рішення та рішення 1996-III). Звідси випливає, що припинення контакту заявника з дітьми становило втручання в його права згідно з цим положенням. Стаття 8 вимагає, щоб національні органи влади домагалися справедливого балансу між інтересами дитини та інтересами батьків і що в процесі балансування особливу увагу слід приділяти найкращим інтересам дитини (див. вищезгадане повідомлення Елшолз, § 50, Іньякколо-Зенід проти Румунії, № 31679/96, § 94, ECHR 2000-I, та Сахін і ОСОБА_31 , обидва цитовані вище, §§ 66 і 64 відповідно). Суд також нагадав, що, хоча основною метою статті 8 є захист особи від свавілля органів державної влади, існують, крім того, позитивні зобов`язання щодо ефективної "поваги" до сімейного життя. Суд неодноразово стверджував, що у справах, що стосуються прав контакту одного з батьків, держава, в принципі, зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми та зобов`язання сприяти таким возз`єднанням, наскільки інтереси дитини говорять про необхідність збереження особистих відносин і, якщо це необхідно, "відновити" сім`ю.

Оскаржуване рішення сприяє меті возз`єднання позивача з сином ОСОБА_11 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставин справи, дав належну оцінку наданим сторонами доказам, його висновки узгоджуються з висновком органу опіки та піклування та відповідають інтересам малолітньої дитини.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального права. Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, необґрунтовані. Підстави для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 960,00 грн. (а.с. 56, а.с. 67 т. 2).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, судові витрати по сплаті судового збору у сумі 960,00 грн. за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2019 року.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська