Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 415/3090/18
Провадження № 22-ц/810/757/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Яресько А.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 червня 2018 року, ухваленого у складі судді Фастовця В.М., в залі судових засідань Лисичанського міського суду Луганської області в м. Лисичанськ

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке у подальшому змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.10.2011 року відповідач по справі отримала кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.03.2018 року утворилася заборгованість у сумі 54417,01 грн, яка складається з: 3782,51 грн - заборгованість за кредитом, 47267,02 грн - по процентам за користування кредитом, 300 грн - заборгованість за пенею та комісією, штрафи 500 грн -фіксована частина, 2567,48 грн процентна складова.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.03.2011 року в розмірі 54417,01 грн та судові витрати.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 15 червня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 01.10.2011 р. у вигляді заборгованості за кредитом і процентам за користування кредитом, всього у розмірі 51049 (п`ятдесят одна тисяча сорок дев`ять) грн 53 коп., судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн, а всього 52811 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот одинадцять) грн 53 коп.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 01.10.2011 р. у вигляді заборгованості за штрафами у загальному розмірі 3367 (три тисячі триста шістдесят сім) грн 48 коп. відмовити.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити.

В судове засідання представник АТ КБ «ПриватБанк» та відповідач ОСОБА_1 не з`явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, представник банку надав до суду заяву про розгляд справи без участі банку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення штрафів, заборгованості за пенею та комісією, в апеляційному порядку не оскаржується.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено умови договору № б/н від 01.10.2011 року, внаслідок чого сума боргу, станом на 31.03.2018 року склала суму 54417,01 грн, яка складається з: 3782,51 грн - заборгованість за кредитом, 47267,02 грн - по процентам за користування кредитом, 300 грн - заборгованість за пенею та комісією, штрафи 500 грн -фіксована частина, 2567,48 грн процентна складова

Суд погодився з нарахованим позивачем розміром заборгованості за кредитом та процентами за кредитним договором б/н від 01.10.2011 р. у вигляді заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом, всього у розмірі 51049 (п`ятдесят одна тисяча сорок дев`ять) грн 53 коп.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності апеляційний суд вважає, що до такого висновку суд дійшов помилково, виходячи з наступного.

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач вказав, що у відповідності до договору № б/н від 01.10.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконувала належним чином, внаслідок чого станом на 31.03.2018 року утворилася заборгованість у сумі 54417,01 грн, яка складається з: 3782,51 грн - заборгованість за кредитом, 47267,02 грн - по процентам за користування кредитом, 300 грн - заборгованість за пенею та комісією, штрафи 500 грн -фіксована частина, 2567,48 грн процентна складова.

Перевіривши у порядку апеляційного провадження наявні у матеріалах справи на підтвердження доводів позову докази судом встановлено наступне.

01.10.2011 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк.

Із наданого розрахунку заборгованості та виписки руху коштів по картковому рахунку, інформація у яких співпадає, вбачається, що відповідач користувалася грошовими коштами позивача.

До заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256.

Відповідачем отримано кредит у розмірі 4000 грн.

За розрахунком банку, заборгованість до стягнення, становить станом на 31.03.2018 року у сумі 54417,01 грн, яка складається з: 3782,51 грн - заборгованість за кредитом, 47267,02 грн - по процентам за користування кредитом, 300 грн - заборгованість за пенею та комісією, штрафи 500 грн -фіксована частина, 2567,48 грн процентна складова.

Крім того колегією суддів встановлено, що 01.10.2011 року відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» за договором, в якій містяться тарифи банку у т.ч. базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) та яка складає 30% річних.

Згідно довідки банку відповідач отримала кредитну картку № НОМЕР_1 із строком дії до 02/2015 року.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що позивачем доведено, що АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 01.10.2011 року уклали між собою кредитний договір та узгодили умови договору щодо розміру процентів за користування кредитними коштами.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно розрахунку заборгованості за договором остання сума погашення за наданим кредитом здійснена 11.07.2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року зазначено, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції; право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства).

Оскільки відповідач не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у суді першої інстанції, у визначений законом спосіб, то це свідчить про не забезпечення дотримання принципу рівності сторін у процесі та змагальності, відповідно до яких кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них.

У зв`язку з неповідомленням ОСОБА_1 про судовий розгляд справи, остання була позбавлена можливості надати заперечення на позовну заяву, доводити перед судом переконливість своїх доводів, зокрема подати до суду клопотання про застосування строку позовної давності.

Під час перегляду справи в апеляційної інстанції відповідачем заявлялося про застосування строку позовної давності.

Враховуючи зазначені вище обставин апеляційний суд вважає необхідним прийняти клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки відповідач не була належно повідомлений судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду справи під час винесення рішення 15 червня 2018 року.

Саме такі висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц,які відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, прострочена заборгованість відповідача за тілом кредиту в сумі 3782,51 грн, яку просить стягнути позивач, виникла - 01.09.2014 року.

З вимогами про стягнення заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду 27.04.2018 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що на час звернення позивача до суду із позовом сплив трирічний строк позовної давності за тілом кредиту.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем доказів того, що заборгованість за тілом кредиту погашена у повному обсязі, суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту звернувся 26.04.2018 року, то такі вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Також, у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

Верховний Суд в постанові від 06.03.2018 року по справі № 2120/12694/12, постанові від 21.03.2018 року № 441/569/17 та постанові від 28.03.2018 року по справі №332/3802/14-ц зазначив, що перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс 14.

Таким чином, зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, та після 28.02.2015 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

Колегія суддів вважає, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося, то вимога банку про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом за період після 01.03.2015 року не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Разом з тим, оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом за період до 01.03.2015 року звернувся 27.04.2018 року, а дії, які б свідчили про переривання відповідачем строку позовної давності щодо погашення відсотків, в межах строку останнім не вчинялися, та останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем був здійснений 11.07.2014 року, то такі вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Щодо стягнення пені, комісії та штрафів, то колегія суддів вважає, що зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669, з урахуванням того, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 01.10.2011 року позивачем нараховані комісія та пеня з 31.01.2018 року, а штрафи (фіксована частина) - 500 грн та (процентна складова) - 2567,48 грн на нараховану позивачем заборгованість станом на 31.03.2018 року, про що свідчить розмір штрафу (процентна складова), колегія суддів вважає, що позивачем заявлені до відповідачки безпідставні вимоги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч.1ст.374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з постановленням в цій частині нового судового рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 3782 грн 51 коп., процентам за період з 01.10.2011 року по 28.02.2015 року в сумі 1343 грн 41 коп. відмовити за пропуском строку позовної давності, у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 28.02.2015 року по 31.03.2018 року в сумі 45923 грн 21 коп., та пені і штрафам в сумі 3367 грн 48 коп. відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 3782 грн 51 коп., процентам за період з 01.10.2011 року по 28.02.2015 року в сумі 1343 грн 41 коп. відмовити за пропуском строку позовної давності.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 28.02.2015 року по 31.03.2018 року в сумі 45923 грн 21 коп., та пені і штрафам в сумі 3367 грн 48 коп. відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2643 грн 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: