Справа № 636/3703/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2019 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Карімова І.В.,
за участю секретаря - Караулової О.М.
розглянувши у в місті Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася досуду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 4600 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 127880 гривень, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 листопада 2017 року вона ( ОСОБА_1 ) надала у борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 4600 доларів США, а ОСОБА_2 отримала позику та зобов`язалася повернути отриману в позику грошову суму до 31.03.2018 року, про що 07 листопада 2017 року надала розписку.
Відповідач свої зобов`язання про повернення позики не виконала, позику до цього часу не повернула. 15 травня 2018 року відповідач надала повторну розписку про повернення боргових коштів, однак свої зобов`язання про повернення позики не виконала, на подану у липні 2018 року претензію про повернення позики не відповіла, до цього часу позику не повернула, що і стало підставою для звернення до суду за захистом порушених прав.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Биченко А.О. до суду не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав за заявленими підставами, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини неявки. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Відзив на позов не надала.
За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обгрунтування, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 07 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 позикув сумі 4600 доларів США, а відповідач отримала позику та зобов`язалася повернути отриману в позику грошову суму в розмірі 4600 доларів США до 31березня 2018 року. Факт отримання ОСОБА_2 коштів підтверджується оригіналом розписки від 07.11.2017року. Відповідач свої зобов`язання про повернення позики не виконала, позику до цього часу позивачу не повернула.
15 травня 2018 року ОСОБА_2 надала позикодавцю повторну розписку про повернення боргових коштів в сумі 4600 доларів США, однак свої зобов`язання про повернення позики не виконала, і на подану ОСОБА_1 у липні 2018 року претензію про повернення позики не відповіла, до цього часу позику не повернула.
Згідно положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами 07 листопада 2017 року був укладений договір позики на суму 4600 доларів США.
Відповідачем не надано будь-яких доказів повернення боргу за договором позики від 07 листопада 2017 року на іншу суму, ніж 4600доларів США, про яку зазначено у розписці, тому, враховуючи, що оригінал договору позики знаходиться у позичальника, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 4600 доларів США.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1293,80 грн.
Керуючись ст.ст. 10,12, 235, 258, 263 -265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків УкраїниНОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , борг за договором позики від 07 листопада 2017 року в розмірі 4600 (чотири тисячі шістсот) доларів США, а також судові витрати в сумі 1293,80 гривень.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з наступного дня після складення його повного тексту.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Повне рішення складено 11 грудня 2019 року.
Головуючий суддя: І.В. Карімов