Справа № 2-2515/11
Провадження № 6/331/115/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2019 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Гнатик Г.В.

при секретарі: Дорофєєвій М.А.,

за участі представника боржника ОСОБА_1 , прокурора прокуратури Запорізької області Чекаліної О.С., представника Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області Куліченко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із заявою, в якій просить скасувати тимчасове обмеження громадянина ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в праві виїзду за межі України, застосовані ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2018 року по цивільній справі №2-2515/11.

В заяві посилається на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2018 року по цивільній справі №2-2515/11, було задоволено подання Державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та тимчасово обмежено громадянина ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань, покладених судовим рішенням у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа 2/808/110/2012 виданого 08 серпня 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя. У з`язку з тим, що на його ім`я надійшов лист посла України в Королівстві Марокко ОСОБА_3 , з проханням надати допомогу задля репатріації громадянина України ОСОБА_4 до України у зв`язку з хворобою та можливою ампутацією кінцівки. Зважаючи, що ОСОБА_4 не має родичів в Україні, які б могли здійснити його супровід та перевезення до України, а на підприємстві відсутні наймані працівники єдиним, хто може допомоги ОСОБА_4 є саме ОСОБА_2 Тобто, від можливості заявника виїхати за кордон України залежить здоров`я та життя людини - громадянина України, який перебуває у скрутному становищі. Оскільки інших способів транспортувати ОСОБА_4 до України, де йому можливо надати кваліфіковану медичну допомогу не існує, інших осіб які б ОСОБА_5 допомогти йому також немає, саме тому ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування встановлених обмежень.

У судовому засіданні представник заявника вимоги, викладені у заяві підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні наведенному в заяві, просив її задовольнити.

Представник стягувача ПАТ «Родовід банк», повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, надав суду заяву, про розгляд справи за відсутності представника АТ «Родовід Банк». Крім того на адресу суду було надіслано відзив, в якому проти задоволення заяви заперечує, обґрунтовуючи це тим, що з метою підтвердження та з`ясування обставин, представником АТ «РОДОВІД БАНК» було направлено до МЗС України адвокатський запит про надання інформації та 28.08.2019 отримано відповідь, з якої вбачається що, завдяки добровільному фінансовому внеску Почесного консула України П. ОСОБА_6 , 23.07.2019 ОСОБА_4 повернувся до України, що, зокрема, підтверджується листом-подякою ОСОБА_4 , надісланим до МЗС України в серпні 2019. Таким чином, викладені заявником обставини не являються актуальною аргументацією та підставою для скасування тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, тому просив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України відмовити в повному обсязі.

Приватний виконавець Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області Куліченко О.М., у судовому засіданні із заявою не погодилась у зв`язку із безпідставністю, просила суд не скасовувати встановлене обмеження у праві виїзду за межі України, посилаючись на пояснення подані в письмовому вигляді суду, в яких обґрунтовано відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Прокурор Чекаліна О.С. в судовому засіданні проти задоволення заяви ОСОБА_2 , заперечувала в повному обсязі, ґрунтуючись на поясненнях, які були подані до суду. Вважають, що заява ОСОБА_2 не є належним чином вмотивованою та, не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З часу відкриття виконавчого провадження у 2015 році, у тому числі після обмеження права виїзду ОСОБА_2 за кордон у жовтні 2018 року, ним не сплачувалась заборгованість на виконання покладених рішенням суду зобов`язань перед державним банком. Водночас, зі звернення ОСОБА_4 , долученого до матеріалів судової справи, вбачається, що останній просить у Міністра закордонних справ України саме матеріальної допомоги, у зв`язку зі значною вартістю квитка на літак за маршрутом місто Гома Демократична Республіка Конго - місто Запоріжжя Україна. Останній зазначає, що має знайомих у місті Запоріжжі, які можуть його зустріти та провідувати у лікарні. Таким чином, життя та здоров`я відповідного громадянина, в першу чергу, залежить від вирішення фінансової сторони питання його репатріації. Однак, заява ОСОБА_2 не містить конкретних посилань та належних доказів про можливість надання ним матеріальної допомоги відповідній особі. Натомість матеріали виконавчого провадження відносно указаного боржника свідчать про відсутність у нього на теперішній час будь-якого доходу та достатніх коштів для цього. При цьому, питання супроводу ОСОБА_4 є похідним від обставин надання матеріальної допомоги цій особі. Також заява невмотивована у частині необхідності скасування такого обтяження, так як не підтверджено відсутність родичів у ОСОБА_4 , інших працівників підприємства «UPC S.A.R.L.», відсутні результати вжиття інших заходів Посла України (крім направлення листа на ім`я ОСОБА_2 як до одного із його співзасновників) та, як наслідок, необґрунтовано відсутність іншого способу транспортування ОСОБА_4 до України. З огляду на викладене, просять у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України відмовити.

Заслухавши доводи учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебуває виконавче провадження №45980079 з примусового виконання виконавчого листа №2/808/110/2012, виданого 08.08.2012 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2018 року по цивільній справі №2-2515/11, було задоволено подання Державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та тимчасово обмежено громадянина ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань, покладених судовим рішенням у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа 2/808/110/2012 виданого 08 серпня 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

Відповідно до частин 1-3, 5 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та не заборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

ОСОБА_2 , звертаючись до суду із заявою відповідно до частини 5 ст. 441 ЦПК України, просить скасувати застосовані судом обмеження. В обгрунтування заяви посилається на те, що на його ім`я надійшов лист посла України в Королівстві Марокко ОСОБА_3 , яким було повідомлено про звернення громадянина України ОСОБА_4 з проханням надати допомогу задля репатріації його до України у зв`язку з хворобою та можливою ампутацією кінцівки. Зважаючи, що ОСОБА_4 не має родичів в Україні, які б могли здійснити його супровід та перевезення до України, а на підприємстві відсутні наймані працівники єдиним, хто може допомоги ОСОБА_4 є саме ОСОБА_2 .

З огляду на конкретні обстави справи суд зазначає наступне.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обгрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Сам лише факт звернення ОСОБА_4 з заявою з проханням надати допомогу, яку може надати лише ОСОБА_2 , суд не може оцінити як підставу для скасування встановленого обмеження.

Виконання вказаного судового рішення, є стадією судового розгляду, та має приорітет над окремими правами стрін.

З листа МЗС України від 20.08.2019 року вбачається, що завдяки добровільному фінансовому внеску Почесного консула України П. ОСОБА_6 , 23.07.2019 ОСОБА_4 повернувся до України, що, зокрема, підтверджується листом-подякою ОСОБА_4 , надісланим до МЗС України в серпні 2019.

Таким чином, викладені заявником обставини не являються актуальною аргументацією та підставою для скасування тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Тобто, сукупність досліджених обставин справи, не дають на даний час підстав дійти переконливого висновку про наявність обставин, які давали б підстави для скасування обмежувальних заходів, оскільки виконання боргових зобов`язань не підтверджено належними доказами, відтак не можна стверджувати про очікуване виконання рішення суду.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України та недоведеність обставин, на які посилається заявник, що в сукупності дає підстави для відмови у задоволені заяви у повному обсязі.

Відповідно до частини 8 ст.441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 10 вересня 2019 року.

Суддя: Г.В.Гнатик