Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 461/10750/14

провадження № 61-20469св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пшенична Уляна Вікторівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 травня 2016 року в складі судді Мисько Х. М. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пшенична У. В., про визнання договору дарування будинку частково недійсним та визнання права на обов'язкову частку будинку.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з дати свого народження до смерті батька ОСОБА_4 проживав і був зареєстрований АДРЕСА_1. Вказував, що останні роки перед смертю батько зловживав спиртними напоями. 08 червня 2012 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 60/100 частин домоволодіння на АДРЕСА_1. Спірний правочин є недійсним, оскільки відповідач скористався безпорадним станом його батька, а саме станом алкогольного сп'яніння, та приховав від нотаріуса, що у дарувальника є син, який перебуває на його утриманні, прописаний у вказаному будинку та є інвалідом другої групи.

На підставі викладеного ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просив: визнати договір дарування будинку № АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пшеничною У. В., недійсним в частині позбавлення права на 1/4 обов'язкову частку непрацездатного сина інваліда ОСОБА_1; визнати за ОСОБА_1 право на обов'язкову 1/4 частину вказаного будинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 10 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2014 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір дарування укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчений, спрямований на реальне настання правових наслідків - володіння нерухомістю. Оспорюваний договір дарування відповідає вимогам закону, тому немає підстав для визнання вказаного договору недійсним.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що ОСОБА_4 тривалий час (понад місяць) готував документи для укладення договору дарування (збирав відповідні довідки, здійснював платежі) та, вчиняючи спірний правочин, розумів значення своїх дій. Висновком експертизи встановлено, що підпис у договорі дарування належить ОСОБА_4 Сторони, які уклали договір дарування, цей договір не оспорювали і з відповідними позовами до суду не звертались. Позивач не є власником майна, яке передано за договором дарування, не був стороною цього правочину. Оспорюваним договором дарування не були порушені будь-які речові права позивача. Проживання у будинку, який є предметом договору дарування, не може бути підставою для визнання цього договору недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в зазначеній справі і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що під час укладення договору дарування ОСОБА_4 не розумів значення своїх дій. Вчинення спірного правочину без врахування інтересів позивача, який є інвалідом та перебував на утриманні дарувальника, суперечить законодавству. Позивач був зареєстрований та проживав у спірному будинку на час укладення договору дарування. Щодо неправомірних дій відповідача під час укладення договору дарування порушено кримінальну справу. Спірний правочин вичинено з порушенням вимог частини шостої статті 203 ЦК України, оскільки він суперечить правам та інтересам позивача як непрацездатної дитини ОСОБА_4

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2017 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що на час укладення оскаржуваного правочину ОСОБА_4 був єдиним власником спірного майна. Договір дарування відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчений, спрямований на реальне настання правових наслідків. Кримінальне провадження, на яке посилається скаржник, було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 08 червня 2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пшеничною У. В. посвідчений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_4 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_2 прийняв як дарунок 60/100 частин домоволодіння № АДРЕСА_1.

На час укладення спірного договору ОСОБА_4 був власником 60/100 частин вказаного домоволодіння.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є сином ОСОБА_4 (дарувальника), зареєстрований та проживає з народження у спірному будинку на АДРЕСА_1

Відповідно до пенсійного посвідчення та довідки Управління Пенсійного фонду у Галицькому районі м. Львова від 03 жовтня 2014 року ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності другої групи загального захворювання.

Згідно з довідкою Національного університету «Львівська політехніка» від 04 вересня 2014 року ОСОБА_1 у 2002 році вступив до навчального закладу та 18 липня 2005 року відрахований з третього курсу денної форми навчання Інституту інженерної механіки та транспорту за академічну неуспішність.

Матеріали справи не містять документів, що підтверджують працевлаштування позивача на будь-яку роботу, наявність у нього трудової книжки.

Встановлено, що ОСОБА_4 (дарувальник за спірним правочином) у жовтні 2014 року звернувся до Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області із заявою про те, що 08 червня 2012 року невстановлена особа шахрайським способом оформила документи на право власності на його житло на АДРЕСА_1

Постановою Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 27 березня 2014 року кримінальне провадження по вищевказаному факту закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 вказував, що спірний правочин вичинено з порушенням вимог частини шостої статті 203 ЦК України, оскільки він суперечить правам та інтересам позивача як непрацездатної дитини ОСОБА_4

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною шостою статті 203 ЦК України визначено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісієї ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлена друга група інвалідності на строк до 01 травня 2016 року.

Позивач також стверджував, що він є інвалідом другої групи та є непрацездатним.

Отже, оскільки в матеріалах справи немає доказів, що позивач працює та належить до категорії непрацездатних дітей, порушення прав та інтересів якої тягне визнання недійсним договору на підставі частини шостої статті 203 ЦК України.

У мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене апеляційний суд повинен був перевірити доводи скаржника про те, що він є інвалідом, а також, що він є непрацездатним.

Разом з тим ні суд, ні відповідач, ні нотаріус не спростували доводи позивача, що він має статус інваліда та є непрацездатною особою.

Зазначені обставини мають суттєве значення для правильного вирішення спору, проте апеляційний суд вимоги закону та доводи позивача не врахував, не перевірив належним чином порушення норми частини шостої статті 203 ЦК України під час вчинення спірного правочину, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ураховуючи наведене, під час нового розгляду апеляційному суду необхідно об'єктивно дослідити наявні у справі докази, встановити всі обставини, необхідні для правильного вирішення спору, а також вирішити заявлені позивачем вимоги згідно з нормами законодавства.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська