МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2019 р. Справа № 370/1271/19

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., при розгляді у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи у залі суду в смт. Макарів Макарівського району Київської області цивільної справи за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леонтьєвої Ніни Йосипівни про визнання договору дарування недійсним та скасування запису у реєстрі прав власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леонтьєвої Ніни Йосипівни (далі ОСОБА_3 ) про визнання недійсним договору дарування будинку АДРЕСА_1 , №1230 від 14 липня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвою Н.Й. та скасування запису у реєстрі прав власності на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на будинок АДРЕСА_1 Самійла.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що 08 квітня 2019 року вона дізналась, що на підставі договору дарування №1230 від 14 липня 2011 року який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвою Н.Й., ОСОБА_2 набув права власності на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Наголошує на тому, що жодних документів щодо дарування вищевказаного будинку ОСОБА_1 не підписувала та не давала таких повноважень нікому. Крім того, зазначає, що доручення які ніби то були надані ОСОБА_2 були надані в період коли вона знаходилась в лікарні з дитиною, що унеможливлювало вчинення вказаних дій. Стверджує, що жодних доручень щодо відчуження будинку ОСОБА_2 не надавалися.

У результаті чого вважає, що договір дарування №1230 від 14 липня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвою Н.Й має бути визнаним судом недійсним, оскільки при його укладенні одна сторона навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення та впливають на його вчинення.

Ухвалою суду від 03 червня 2019 року вищевказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч.7 ст.178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Згідно ч.8 мт.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Копію вказаної ухвали та позовну заяву з додатками ОСОБА_2 отримав 19 квітня 2019 року, у зв`язку з чим у нього відкрився строк для подання відзиву на позовну заяву, проте відповідач надіслав відзив на позовну заяву лише 04 липня 2019 року, тобто після пропуску строку встановленого законом. У своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 не просить суд про поновлення пропущених процесуальних строків, та не вказує на наявність поважних причин які унеможливили подачу відзиву у встановлені строки, а тому суд не приймає до уваги відзив на позову заяву та докази які долучені до відзиву.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Н.Й. 09 липня 2019 року отримала копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження, проте у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін також до суду не подавала, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

14 липня 2011 року укладено договір дарування між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований), який зареєстровано в реєстрі за №1230, що підтверджується інформацією Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до умов договору дарувальник передає житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України).

З роз`яснень, які викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, враховуючи вище викладене судом під час розгляду справи не здобуто доказів, відповідно до положень ст.12 ЦПК України, що оспорюваний договір дарування не відповідав внутрішній волі позивача.

Крім того, твердження ОСОБА_1 про те, що при укладенні оспорюваного договору одна сторона навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення та впливають на його вчинення та те, що доручення які ніби то були надані ОСОБА_2 були надані в період коли вона знаходилась в лікарні з дитиною, що унеможливлювало вчинення вказаних дій, не підтверджується належними та допустимими доказами та не може вважатися обманом в розумінні статей 203, 229, 717 ЦК України.

Крім того, позивачем та її представником не надано доказів, що при укладанні договорів дарування, ОСОБА_1 не правильно сприймала фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення.

Отже, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування будинку та скасування запису у реєстрі прав власності на нерухоме майно слід відмовити.

Керуючись статтями 203, 717 ЦК України, 4, 12, 13, 56, 57, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леонтьєвої Ніни Йосипівни про визнання договору дарування недійсним та скасування запису у реєстрі прав власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Ніна Йосипівна, 01034, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 30/18, офіс 16.

Суддя А.В. Косенко