Справа № 461/4970/18 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/137/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова в складі судді Зубачик Н.Б. від 13 липня 2018 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за послуги з газопостачання, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13 липня 2018 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за послуги з газопостачання, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Вказану ухвалу оскаржило ТзОВ «Львівгаз Збут».

В своїй апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважають судове рішення незаконним, необґрунтованим, передчасним та таким, що підлягає скасуванню. Зазначають, що відповідно до абз. 3, ч.2, Глави 1 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з врахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України (тобто є публічним), шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми. Вказують, що фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок постачальника за поставлений природній газ. Зазначають, що Товариство обґрунтувало свої вимоги та подало відповідні документи на підтвердження приєднання осіб-абонентів до типового договору постачання природного газу. Вказують на те, що до заяви про видачу судового наказу додано довідку про склад сім'ї боржників, а також фінансовий стан (історію розрахунків за спожитий природній газ та їх часткову оплату) щодо абонента ОСОБА_2, в якій відображені дані щодо, зокрема, методу розрахунку, номер лічильника та дата його установки, опалювальна площа, тариф та послуги по газопостачанню, зазначено кількість спожитого газу та сума заборгованості. Вказують на те, що у матеріалах справи наявні документи, що підтверджують суб'єктивне право у заявника на звернення до суду із відповідною заявою, оскільки заявником було подано документи, які підтверджують фактичне надання Товариством та отримання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 послуг з газопостачання, надано розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних. Крім цього, вказують на те, що із доданих до матеріалів справи документів не вбачається, що боржники заперечують, не визнають, або оспорюють свій обов'язок перед заявником. Також, вказують на те, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів заяви про видачу судового наказу та апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на п.3 ч.3 ст. 163, п.1 ч.1 ст. 165, ч.1 ст. 166 ЦПК України та відмовляючи у видачі судового наказу, - виходив з того, що ТзОВ «Львівгаз збут» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за послуги з газопостачання, інфляційні втрати та трьох відсотків річних. З поданої заяви про видачу судового наказу вбачається, що така подана із порушенням вимог ст.163 ЦПК України, а саме до заяви про видачу судового наказу не додано копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості за послуги з газопостачання, інфляційні втрати та трьох відсотків річних. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у видачі судового наказу необхідно відмовити, роз'яснивши заявнику, що згідно ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, 6.07.2018 року ТзОВ «Львівгаз збут» подано до Галицького районного суду м. Львова заяву про видачу судового наказу, у якій просили стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 5018,84 грн. основного боргу, 251,30 грн. інфляційних втрат та 85,76 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник у подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов'язані з розглядом його заяви виключно в електронній формі.

Заявник має право відкликати заяву про видачу судового наказу до її розгляду судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

З матеріалів справи та оскаржуваної ухвали вбачається, що заявником до заяви про видачу судового наказу не додано копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Вказаного заявником не оспорено.

Натомість заявник вказує про те, що відповідно до абз. 3, ч.2, Глави 1 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з врахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України (тобто є публічним), шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми. Окрім цього, відповідно до абз. 2, п.4 Розділу ІІІ Правил, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) за поставлений природній газ, а щодо постачальника із спеціальними обов'язками - факт фактичного споживання природного газу споживачем (ТОВ «Львівгаз збут» є постачальником із спеціальними обов'язками відповідно до Постанови КМУ від 22 березня 2017 року №187).

Дійсно, згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред'явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв'язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Як вбачається із доводів заявника він вважає, що між ним та боржниками, які вказані в заяві про видачу судового наказу, укладено договір приєднання.

Відповідно до доводів заявника такий договір складається із умов договору постачання природного газу побутовим споживачам та квитанції чи іншого документа, який би підтвердив сплату споживачем за послуги, що надані заявником та відповідно факт укладення договору.

Однак заявником таких документів, які за доводами заявника складають особою публічний договір приєднання (тобто копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованостіп.3 ч.3 ст. 163 ЦПК України) до заяви про видачу судового наказу - не додано.

Так, до заяви додано: розрахунок заборгованості за спожитий природний газ та копія довідки з місця проживання, виданої ЛКП «Старий Львів».

Відповідно слід вважати, що судом підставно, відповідно до вимог закону відмовлено у видачі судового наказу.

Щодо посилань апелянта у апеляційній скарзі на ст.ст. 98, 100, 103 ЦПК України, то такі колегією суддів не аналізуються, так як є посиланнями на норми ЦПК України, який не є чинним на час розгляду справи у судах обох інстанцій.

Також, апелянт посилається на те, що судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Тобто сам апелянт визнає необхідність долучення до заяви про видачу судового наказу відповідного договору про надання послуг. Крім цього, відповідно до наведених вище норм процесуального закону, слід вважати, що надання такого договору (зокрема, договору, який може складатися із заяви споживача, квитанції про сплату ним послуг, тощо, а також правил, тарифів, умов надання послуг і тд.) є необхідним, оскільки такий договір є доказом, на підставі якого суд, вирішуючи питання про видачу судового наказу взмозі перевірити ряд обставин, що мають значення, зокрема, правильність нарахування плати за отримані послуги, відповідність такого нарахування умовам договору та закону, правильність розрахунку заборгованості, тощо.

Крім цього, відмова у видачі судового наказу у даному випадку жодним чином не свідчить про звільнення споживача від сплати за отримані послуги, що є предметом доказування.

Так, судом, у відповідності до вимог закону, роз'яснено заявнику його право для повторного звернення з такою ж заявою після усунення недоліків, що послужили підставами для постановлення оскаржуваної ухвали.

Крім цього, заявник не позбавляється і права на подання позову про захист своїх прав та законних інтересів.

Відтак, доводи скарги є необґрунтованими, а скарга відповідно безпідставною, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з дотриманням вимог процесуального закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21.02.2019р.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра