МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 490/8677/17 Категорія
Провадження № 22-ц/812/2051/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Самчишиної Н.В., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

за участю позивача - ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Чулуп О.С. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_3 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Вікра" про стягнення неустойки та моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки згідно ст. 549 ЦК України в сумі 3735,24 грн., неустойки за кожен день прострочки виконання зобов`язань згідно ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» - 105328, 65 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що 13 грудня 2016 року він та приватний підприємець ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу товару. За умовами договору ПП ОСОБА_3 , як продавець, зобов`язався передати покупцю у власність товар, а він як покупець повинен прийняти його та сплатити за нього вартість, згідно умов вказаних в договорі.

Крім того, відповідач взяв на себе обов`язок терміном у 30 робочих днів доставити та установити в його квартирі АДРЕСА_1 двері металопластикові профіль VIKRA у кількості 2-х шт.

Згідно договору загальна вартість товару та послуг складає 16480 грн. Також була передбачена компенсація в сумі 4250 грн. В якості авансу в той же день ним сплачено 3000 грн., остаток для сплати за товар 9230 грн. П. 4.2 договору передбачено, що кінцевий розрахунок здійснюється при передачі товару покупцю, якщо при укладені договору за товар не сплачено повністю.

09.01.2017року позивач уклав ще один договір купівлі-продажу на виготовлення вхідних дверей з доставкою, але без установки, сума яких складала 6060 грн. за мінусом компенсації 760 грн.

07 січня 2017 року позивач сплатив 8130 грн., потім ще 3000 грн., та 12 січня 2017 року - 2300 грн. Всього за договорами він сплатив 16 430 грн.

Відповідач виконав свої зобов`язання з порушенням термінів виконання зазначених в договорах, оскільки лише в кінці червня 2017 року йому було доставлено одні двері без будь-якого документа на них, а 12 вересня 2017 року йому привезли ще двоє дверей, які в подальшому йому так і не встановили.

Позивач стверджує, що він виконав всі умови договорів, а відповідач порушив умови, а саме за договором від 13.12.2016 року, який виконано із затримкою, строк затримки - 228 днів, а за договором від 09.01.2017 року, який був виконаний 27.06.2017 строк затримки склав - 126 днів.

Тому позивач просив стягнути з відповідача неустойку в розмірі 3735 грн. 24 коп. та неустойку за кожен день прострочення виконання зобов`язань в розмірі 105328 грн. 65 коп., а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

07 червня 2019 року позивач надав уточнення до позовної заяви та розгорнутий розрахунок сум стягнення неустойки, в якій остаточно просив стягнути неустойку за кожен день прострочки виконання зобов`язань згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» по договору від 13.12.2016 року - 84880, 65 грн., по договору від 09.01.2017 року - 20448 грн., разом - 105328,65 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 серпня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 676 грн. 20 коп. як неустойку за договором. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 640грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції встановивши, що дані договори є фактично договорами підряду, оскільки товар має індивідуальні характеристики щодо розміру та додаткової комплектації невірно застосував другу частину ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», де передбачено, що у разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення, оскільки згідно правової позиції викладеній у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», а саме у п. 20 зазначено, що пеня за порушення договору нараховується та стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні.

Крім того, вважає що відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної немайнової шкоди, тому суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги, що через неправомірні дії відповідача позивач зазнав значної моральної шкоди, яка полягала в душевних хвилюваннях, нервовості, погіршенні стосунків з оточуючими і як наслідок погіршенням здоров`я.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, надавши пояснення аналогічні відомостям, викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідач до судового засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку, в тому числі і передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки його зареєстроване місце проживання(перебування) чи місце роботи невідомі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду даним вимогам закону не відповідає.

Так, приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що згідно договору купівлі-продажу товарів від 13.12.2016 року позивач придбав у відповідача металопластикові двері VIKRA у кількості 2 штук, а відповідно до договору купівлі-продажу товарів від 09.01.2017 року він придбав у відповідача металопластикові двері VIKRA у кількості 1 шт.

Позивач сплатив відповідачу кошти: згідно квитанції № 21 від 12.01.2017 року в розмірі 2300 грн.; згідно квитанції № 47 від 13.12.2017 року в розмірі 3000 грн.; згідно квитанції № 21 від 12.01.2017 року в розмірі 2300 грн.; згідно квитанції № 11 від 09.01.2017 року в розмірі 3000 грн. та згідно квитанції № 41 від 07.01.2017 року в розмірі 8130 грн.

Дослідивши накладну, яка містить розміри, тип конструкції виробу, матеріал з якого виготовлений виріб: тип скла, профіль, фурнітуру та додаткову комплектацію, яку замовив позивач, суд дійшов висновку, що вказівки на матеріал, з яких має бути виготовлений даний виріб, його розмір, тип конструкції, свідчить про те, що предмет договору має індивідуальні показники, внаслідок чого такий виріб виготовляється на замовлення (заказ). Тому даний договір є фактично договором підряду, оскільки товар має індивідуальні характеристики щодо розміру, додаткової комплектації.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , який є сусідом позивача, пояснив, що позивач чекав двері біля півроку, потім чекав, щоб їх встановили, однак вони так і не були встановлені. Також зазначив, що він самостійно допомагав встановити пластикові міжкімнатні двері позивачу.

Вважаючи, що укладені між сторонами договори фактично є договорами підряду, суд вважав необхідним застосувати при вирішенні спору положення ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів".

При цьому суд вважав необґрунтованими посилання позивача на необхідність стягнення неустойки у вигляді пені у розмірі 3% за кожний день, оскільки норма ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" вказує, що така стягується у разі наявності в договорі вказівки на вартість виконаної роботи. В даних договорах вказано лише загальну вартість замовлення, тому на думку суду слід стягнути неустойку у вигляді штрафу в розмірі 3% загальної вартості замовлення (товару).

Таким чином, враховуючи, що договори вчасно виконані не були, але в них окремо вартість робіт визначена не була, суд дійшов висновку, що згідно ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" у зв`язку з прострочення відповідачем виконання зобов`язання за договором з нього на користь позивача слід стягнути неустойку у вигляді штрафу в розмірі 3 % від загальної вартості замовлення. А це - 16480грн. х 3% = 494,40грн., 6060грн. х 3 % = 181,80грн. Разом 494,40 + 181,80 = 676,20грн.

Також суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення інфляції та 3 % річних задоволенню не підлягають, оскільки грошове зобов`язання не виникло. Рішення про стягнення цих коштів ще тільки приймається судом. Грошового зобов`язання відповідача перед позивачем - не існує на час подачі позову та на час вирішення справи судом.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд з підстав встановлених Законом України "Про захист прав споживачів" дійшов висновку, що в задоволенні даної вимоги слід відмовити, оскільки моральна шкода може бути компенсована тільки за реалізацію товарів, послуг, які спричинили шкоду здоров`ю. В даному випаду судом таких обставин не встановлено.

Проте погодитися з такими висновками суду неможливо, виходячи з наступного.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу згідно ст. 656 ЦК України може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до положень ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що складовою частиною договору купівлі- продажу може бути також доставка товару.

Крім того, слід зазначити, що дилер - це юридична або фізична особа, яка купує і продає товари, валюту, дорогоцінні метали та цінні папери. При цьому дилер виступає від свого імені і організовує свою роботу за свій рахунок. Наприклад, дилером може бути роздрібний посередник, який діє в своїх інтересах. Дохід дилера формується з різниці цін на товар продавця і покупця.

Регіональний дилер - це дилер, який взяв на себе відповідальність розповсюджувати товар постачальника на визначеній території (області) зі збереженням цілей, методів та етичних норм постачальника.

Якщо говорити про товари, то дилер купує їх у виробника і стає їх власником після оплати поставки. Надалі дилер розпоряджається товаром на свій розсуд. У ланцюзі логістики дилер займає найближче до кінцевого споживача місце.

За договором побутового підряду згідно ст. 865 ЦК України підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та приватним підприємцем ОСОБА_3 , який є офіційним дилером заводу «ВИКРА» та діє на підставі дилерського договору і свідоцтва про підприємницьку діяльність за державним реєстраційним № 329874 серія В02 від 26 грудня 2006р., 13 грудня 2016р. було укладено договір купівлі- продажу товару.

Згідно даного договору продавець передає товар у власність покупцю, а покупець приймає товар та сплачує за нього грошові кошти. Товаром за даним договором є двері металопластикові профілю VIKRA у кількості 2 шт. з доставкою та установкою.

П.3 даного договору передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар протягом 30 робочих днів з моменту оплати задатку чи оформлення грошової розстрочки, після укладення даного договору купівлі-продажу. Місце передачі (місце установки) товару- АДРЕСА_1 .

Загальна ціна товару, який передається за цим договором становить 16480грн., з якої 3000грн. є завдатком. Компенсація становить 4250грн. Остаток до сплати 9830грн.

Передбачено договором також права, обов`язки та відповідальність сторін за невиконання умов договору.

Так, обов`язком продавця є передача товару покупцю на умовах цього договору, а обов`язком покупця є прийняття та оплата товару на умовах договору.

У разі порушення своїх зобов`язань сторони згідно п.6.1 договору несуть відповідальність, встановлену даним договором і діючим законодавством України. Порушенням зобов`язання є його не виконання чи неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

09 січня 2017 року між позивачем та приватним підприємцем ОСОБА_3 , який є офіційним дилером заводу «ВИКРА» та діє на підставі дилерського договору і свідоцтва про підприємницьку діяльність за державним реєстраційним № 329874 серія В02 від 26 грудня 2006р., було укладено ще один договір купівлі- продажу товару.

Згідно даного договору продавець передає товар у власність покупцю, а покупець приймає товар та сплачує за нього грошові кошти. Товаром за даним договором є двері вхідні металеві САГОН МДФ/МДФ у кількості 1 шт. з доставкою, але без установки.

П.3 цього договору передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар протягом 30 робочих днів з моменту оплати задатку чи оформлення грошової розстрочки, після укладення даного договору купівлі-продажу. Місце передачі (місце установки) товару- АДРЕСА_1 .

Загальна ціна товару, який передається за цим договором становить 6060грн., з якої 3000грн. є завдатком. Компенсація становить 760грн. Остаток до сплати 2300грн.

Передбачено договором також права, обов`язки та відповідальність сторін за невиконання умов договору.

Так, обов`язком продавця є передача товару покупцю на умовах цього договору, а обов`язком покупця є прийняття та оплата товару на умовах договору.

У разі порушення своїх зобов`язань сторони згідно п.6.1 договору несуть відповідальність, встановлену даним договором і діючим законодавством України. Порушенням зобов`язання є його не виконання чи неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Системний аналіз змісту зазначених договорів свідчить про те, що договір від 09 січня 2017 року є виключно договором купівлі продажу товару з доставкою товару у визначене у ньому місце, а договір від 13 грудня 2016р. фактично є змішаним договором, в якому містяться також елементи договору побутового підряду у вигляді зобов`язання встановити придбані покупцем двері.

За такого висновок суду про те, що укладені між сторонами договори купівлі - продажу від 09 січня 2017 року та від 13 грудня 2016р. фактично є виключно договорами підряду, оскільки товар згідно накладної від 09.05.2017р. має індивідуальні характеристики щодо розміру, типу конструкції виробу, матеріалу, з якого виготовлений виріб: тип скла, профіль, фурнітуру та додаткову комплектацію, яку замовив позивач, є помилковим.

При цьому, приймаючи рішення у справі, суд не звернув також уваги на те, що накладна від 09.05.2017р. є накладною на прийняття готової продукції, а не на її виготовлення. В цій накладній дійсно зазначені відповідні параметри товару, що має бути переданий покупцеві, що повністю відповідає положенням ст. 664 ЦК України, яка передбачає, що готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Однак, належних та допустимих доказів оформлення заказу на виготовлення дверей з погодженими у встановленому законом порядку перед виконанням робіт розмірами, тощо позивачем суду надано не було. Більш того, дана накладна свідчить про поставку 2 дверей міжкімнатних металопластикових і не має ніякого відношення до металевих вхідних дверей, які є предметом договору від 09 січня 2017 року.

Як убачається з інформації з Державного реєстру юридичних осіб, який є у вільному доступі, основним видом діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 є роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, а не виготовлення їх.

З урахуванням викладено у суду першої інстанції відсутні були правові підстави як для визнання того, що укладені між сторонами договори купівлі- продажу фактично є договорами підряду (таких вимог у даній справі заявлено не було), так і для застосування до обох договорів наслідків, передбачених ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зазначені обставини у їх сукупності свідчать про те, що судом було неправильно застосовані норми матеріального права.

Тому встановивши під час розгляду справи неправильне застосування судом норм матеріального права, колегія суддів приймаючи остаточне рішення у справі, вважає можливим згідно ч.4 ст. 367 ЦПК України вийти за межі апеляційної скарги, оскільки суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому колегія суддів виходить з того, що укладений між сторонами договір купівлі- продажу від 13 грудня 2016р. з зазначених вище підстав є змішаним договором, в якому містяться також елементи договору побутового підряду у вигляді зобов`язання встановити придбані покупцем двері.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача неустойку (пеню), передбачену ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Дана норма права передбачає права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Зокрема, ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено: « У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення».

П. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» містить роз`яснення судам, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні.

Умовами договору від 13 грудня 2016р. не передбачена сплата неустойки (штрафу, пені) за неналежне виконання умов договору.

В той же час, ч.3 ст. 865 ЦК України передбачає, що до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Отже, не зважаючи на те, що договором від 13 грудня 2016р. не передбачена сплата неустойки (штрафу, пені) за неналежне виконання умов даного договору, до правовідносин за цим договором підлягають застосуванню положення ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки він містить в собі елементи договору побутового підряду.

Як убачається зі змісту договору від 13 грудня 2016р. в ньому не визначена окремо вартість робіт з установки дверей. В даному договорі зазначено тільки загальна вартість замовлення, до якої включена і вартість робіт з установки дверей.

Матеріалами справи встановлено, що договір від 13 грудня 2016р. в частині установки дверей відповідачем виконаний не був, тому у позивача виникло право на неустойку, передбачену ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Але оскільки в договорі окремо вартість робіт з установки дверей не визначено, що унеможливлює вирахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за кожний день прострочення, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка у розмірі 3% загальної вартості замовлення (товару), яка становить 494,40 грн. (16480грн. :100%х 3% = 494,40грн.)

Що стосується укладеного між сторонами договору купівлі - продажу від 09 січня 2017р., в якому відсутні елементи договору побутового підряду у вигляді зобов`язання встановити придбані покупцем двері, то до нього положення ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» застосуванню не підлягають.

За умовами цього договору сплата неустойки (штрафу, пені) за неналежне виконання умов договору сторонами передбачена не була.

За такого вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за договором від 09 січня 2017 року на підставі ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги щодо неправомірного не застосування до правовідносин, що виникли між сторонами першого речення ч.5 ст. 1010 Закону України «Про захист прав споживачів», є суб`єктивним тлумаченням позивачем зазначеної норми права та обставин справи.

Необґрунтованими є також вимоги про стягнення інфляції та 3 % річних від суми невиконаного зобов`язання за обома договорами, оскільки позивачем не надано доказів наявності у відповідача грошового зобов`язання, яке він не виконав. Рішення про стягнення коштів за договором від 13 грудня 2016 року тільки зараз приймається судом.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Як убачається зі змісту договорів від 13 грудня 2016р. та від 09 січня 2017р. відшкодування моральної шкоди за неналежне виконання умов договору сторонами передбачено не була.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31березня 1995р. з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 22 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За положеннями ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Отже, виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку про те, що ні чинним законодавством, ні договорами, укладеними між позивачем та відповідачем, які є предметом спору у даній справі, не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання по доставці чи установці дверей.

Положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України, яка передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, до договірних правовідносин не застосовуються.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000грн. задоволенню не підлягають.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору. Судовий збір ним при подачі позову не сплачувався. Тому судовий збір у сумі 640 грн. (з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час звернення до суду з позовом) підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 серпня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути приватного підприємця ОСОБА_3 (свідоцтво про підприємницьку діяльність за державним реєстраційним № 329874 серія В02 від 26 грудня 2006р., видане ДПІ Центрального району м. Миколаєва, код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації- АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації- АДРЕСА_1 ) неустойку у розмірі 494 грн. 40 коп.

Стягнути приватного підприємця ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року