Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/49/16-ц

Провадження № 2/440/31/2019

15 лютого 2019 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді ОСОБА_1Р.

при секретарі Особа О.О.

представника позивача ОСОБА_2

та третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Буськ цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до Милятинської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 звернувся в суд з позовною заявою до Милятинської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок №2а, по вул.17 вересня в с.Старий Милятин Буського району. Позов обгрунтовував тим, що 01.01.2015 року помер його батько ОСОБА_6 у віці 66 років. а/з №1, місце смерті м.Буськ, місце реєстрації Милятинська сільська рада. Бабця ОСОБА_7 померла 20.11.1986 р. а/з №16 в с.Старий Милятин, місце реєстрації Милятинська сільська Рада .

Після смерті спадкодавця ОСОБА_6, відкрилась спадщина на житловий будинок, що заходиться в с.Старий Милятин по вул.17 вересня, 2а, що стверджується довідкою Милятинської сільської Ради №1183 від 8.10.2015 р.

Його батько ОСОБА_6 постійно проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем ОСОБА_7 і на час відкриття спадщини він вважався таким, що прийняв спадщину, але юридично її не оформив. На підтвердження цього факту є довідка Милятинської сільської Ради.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, але юридично її не оформив. Інших спадкоємців немає. Він позивач є спадкоємцем за законом всього майна, що на день смерті належало спадкодавцю ОСОБА_6, відповідно до ст.1261 ЦК України. З часу смерті він фактично вступив в управління та розпорядженням спадковим майном, подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини, відповідно до ч.1,2 ст.1269 ЦК України, однак оформити її не може через відсутність правовстановлюючих документів на будинок.

За життя право власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не виготовлялось. Для вирішення вказаного питання він вимушений звернутись до суду та просити визнати за ним, ОСОБА_5, право власності на житловий будинок під № 2а по вул.17 вересня в с.Старий Милятин Буського району.

Ст.392 ЦК України передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

Згідно технічного паспорта виданого Львівським БТІ та ЕО 07.10.2015 р., довідки Милятинської сільської ради, вбачається, що житловий будинок 1950 р. забудови площа якого становить - 44,6 кв. м. оцінка складає 71 715 грн. відповідає технічним нормам забудови, придатний для проживання.

Позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовною заявою до Милятинської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно після смерті її матері ОСОБА_7, яка померла 20.11.1986 року. Змінивши підстави позову та зменшивши позовні вимоги просить визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті її матері, до складу якого входить: 1/3 частина житлового будинку №22 по вул.Богдана Хмельницького в с.Старий Милятин Буського району Львівської області. Позов обгрунтовувала, тим, що після смерті матері ОСОБА_7, 20.11.1986 року відкрилась спадщина на належне їй майно, що складається з житлового будинку №22 по вул.Богдана Хмельницького в с.Старий Милятин Буського району Львівської області. При житті вона не оформила правовстановлюючих документів на спадкове майно, що стало причиною для відмови нотаріусом їй у оформленні своїх спадкових прав після смерті матері. Вона фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки несла всі витрати по утриманні і обслуговуванні будинку, обробляла земельну ділянку, що свідчить про те, що вона вступила у володіння будинку, однак не може оформити спадкові права у зв»язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Згідно технічного паспорта, який вона виготовила, на житловий будинок від 18.12.2015 р. вбачається, що вартість спірного будинковолодіння становить - 84415 грн. Інших спадкоємців до спадкового майна немає, оскільки її сестра , ОСОБА_3, відмовляється від своїх спадкових прав, що підтверджується заявою, яку вона додає. Брат, ОСОБА_6, помер 01.01.2015 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І- СГ№395834 виданого повторно 23.06.2015 року ДРАЦС у Буському РУЮ у Львівській області. Заповіту померла за життя не складала , а оскільки нотаріальна контора відмовляє їй у видачі свідоцтва на спадщину, вона змушена звернутись до суду з цим позовом та просити суд визнати за нею право власності на спадкове майно, що належало померлій.

Змінивши підстави позову зазначає, що відповідно до п.2 ст. 31 ЦПК України до початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підстави позову .

Позивач хоче скористатись із свого права та подати заяву про зміну підстав позову. До фактичних даних, що зазначені у позовній заяві слід додати, що в даному випадку визнання права власності в порядку спадкування за законом необхідно застосувати норми Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, що діяв на момент смерті спадкодавця ОСОБА_7, матері позивача, яка померла 20.11.1986 року.

Відповідно до вимог ЦК УРСР в редакції 1963 року, встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце його проживання.

Відповідно до ст. 527 вказаного ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Відповідно до норм ст. 548 для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а відповідно до ст.549 встановлено, що визнається, що спадкодавець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Слід зазначити, що Цивільний кодекс УРСР 1963 року (далі ЦК УРСР) передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:

- довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово- будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним;

- довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обовязковому страхуванню;

- копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини;

- запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі);

- інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР, прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Разом з тим, сам по собі факт проживання в іншій частині будинку, виділеній в натурі, зберігання відсутньою особою реєстрації (прописки) у спадковій частині будинку не вважається прийняттям спадщини.

Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акту на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на імя спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються нотаріусом з врахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і за відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Вказані розяснення містяться у Методичних Рекомендаціях щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково - експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009.

З правового аналізу вказаних норм вбачається, що після смерті ОСОБА_7 Позивач успадкувала будинок № 22 на вул.Б.Хмельницького у селі Старий Милятин, так як фактично прийняла спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном.

В додаткових поясненнях зазначила, що вона, ОСОБА_3, ОСОБА_6 є дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_7. ОСОБА_8 помер 29.12.1982 року, а ОСОБА_7 померла 20.11.1986 року. До дня своєї смерті вони проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1. У звязку із смертю ОСОБА_7 20.11.1986 року відкрилася спадщина на спадкове майно - будинок № 22 на вул.Б.Хмельницького у селі Старий Милятин Буського району Львівської області.

Станом на час відкриття спадщини у спірному будинку не було прописаних (зареєстрованих) осіб, про що свідчить записи в будинковій книзі, де у графі «Мартинюк Володимир Васильович» на штампі «Зареєстрований» проставлено дату «01» листопада 89».

Цей факт свідчить про те, що всі троє дітей померлої вступили в права спадкування за законом за правилами норм Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, що діяв на момент смерті спадкодавця - ОСОБА_7.

З часу прийняття спадщини, вона, ОСОБА_3, ОСОБА_6 фактично володіють (володів) спадковим майном, про що свідчать оригінали документів померлих, показання свідків, утримання будинку, встановлення памятників померлим та ін.

01.01.2015 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті, у приватного нотаріуса Буського районного нотаріального округу ОСОБА_9 його син - ОСОБА_5 подав заяву про прийняття спадщини. Однак, як він вказує у позовній заяві від 16.10.2015 року, не зміг оформити спадщину, оскільки не мав правовстановлюючих документів на будинок, тому що свідоцтво про право власності ні бабцею - ОСОБА_7, ні його батьком - ОСОБА_6 не виготовлялося. До позовної заяви додає довідки Милятинської сільської ради за різні роки, які за своїм змістом містять суперечливу інформацію, а відтак не можуть бути переконливими доказами з огляду на таке:

Довідка сільської ради від 2015 року № 1183 свідчить про те, що ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Такі ж відомості містяться у довідці сільської ради № 580.

Довідка сільської ради від 04. 11. 2015 року № 1304, з якої вбачається, що ОСОБА_6 до дня смерті був зареєстрований у селі Старий Милятин та фактично прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_7 (виписка з погосподарської книги № 4 особовий рахунок 987/1 ). У листі сільської ради до суду від 15.02.2016 року № 49, сільська рада вказує, що у будинку, на який претендує ОСОБА_2, після смерті батьків проживав і був зареєстрований ОСОБА_6.

Довідка сільської ради від 22.09.2017 року № 175, де вказується, що спадкоємцем по даній справі є ОСОБА_5 після смерті свого батька ОСОБА_6, який в свою чергу вступив в управління і розпорядження спадковим майном після смерті матері ОСОБА_7.

На підтвердження цих відомостей сільська рада подає копії з погосподарських книг де зазначено, що в графі №1 « житловий будинок/квартира в приватній власності, користуванні громадян. Прізвище, імя по батькові власника/ співвласника, відповідального квартиронаймача, користувача» зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Однак, у відповіді на адвокатській запит від 04.04.2017 року № 66 сільська рада зазначає, що будинок № 22 на вул. Богдана Хмельницького у селі Старий Милятин належав на праві приватної власності ОСОБА_7, згідно з погосподарської книги, особовий рахунок № 115.

Отже, надана сільською радою інформація є суперечлива та взаємовиключна.

Окрім того з відповіді на адвокатський запит Буського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 18.04.2017 року № 168/49 від 18.04.2017 року зазначається, що ОСОБА_6 з 21.11.2014 по 11.12.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні в Буській центральній лікарні та в подальшому був скерований до Буського територіального центу, де знаходився на повному державному утриманні та отримував там пенсію. 01.01.2015 року у цьому центрі ОСОБА_6В помер.

З листа Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області від 09.10.2017 року № 11575/10-31 вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 на час отримання пенсії проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто за адресою Буського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), а відтак не міг бути зареєстрованим у селі Старий Милятин на день смерті.

З огляду на вказане, не має правових підстав приймати до уваги інформацію Милятинської сільської ради, надану суду у довідках та листах.

ОСОБА_5 у своєму клопотанні від 30.05.2018 року долучає до матеріалів справи свідоцтво про право власності на будинок № 22 на вул. Б. Хмельницького у селі Старий Милятин, яке оформлено відповідно до рішення виконавчого комітету Буської районної ради народних депутатів Львівської області від 15.06.1989 року № 145 «Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків», з архівним витягом до цього рішення.

У свідоцтві про право власності від 15.06.1989 року, яке зареєстроване та видане виконкомом Ново - Милятинської сільської ради вказано, що спірний будинок у селі Старий Милятин належить ОСОБА_10.

В оригіналі свідоцтва про право власності, яке є у неї сказано, що таке видане виконкомом Милятинської сільської ради на підставі рішення від 15.06.1989 року № 145 та спірний будинок належить ОСОБА_7.

Далі ОСОБА_5 додає рішення Буської районної ради народних депутатів Львівської області від 15.06.1989 року № 145 «Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків» , де у додатку № 1 до цього рішення зазначено, що будинок № 22 на вул. Б.Хмельницького у с. Старий Милятин належить ОСОБА_6.

Однак, в отриманих на адвокатський запит документах з Львівського комунального підприємства ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 04.06.2018 року № 54 -вих, а саме у витягу з рішення виконкому Буської районної ради народних депутатів Львівської області від 15.06.1989 року № 145 про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків належав ОСОБА_7, а не ОСОБА_6.

Також у цій інвентаризаційній справі є довідка з погосподарської книги Ново - Милятинської сільської ради, де вказано, що будинковолодіння 22 на вул. Б. Хмельницького рахується за ОСОБА_6.

З правового аналізу вказаних документів вбачається, що вони є суперечливими, незаконними і виданими з порушенням закону та зловживаннями посадових осіб Буської районної ради та Милятинської сільської ради, відтак не можуть бути належними, допустимими та достовірними доказами.

Згідно ст.ст.4, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до абзацу 3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з правилами статті 1220 ЦК України та статті 249 ЦПК України, часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану.

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р., якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до положень ч.4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 звернулась в суд з позовною заявою до Милятинської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку будинку №22 на вул.Богдана Хмельницького в с.Старий Милятин Буського району. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ОСОБА_2 та вона є спадкоємцями за законом померлої ОСОБА_7. ОСОБА_7 є її матірю та ОСОБА_2, бабцею ОСОБА_5, тому вона також має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 і заявляє самостійні вимоги на предмет позову.

Відповідно до ст.34 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення судового розгляду, пред'явивши позов до однієї чи обох сторін. Ці особи мають усі процесуальні права і обов'язки позивача.

Третя особа хоче скористатися із свого права та подати позовну заяву та зазначає таке:

20.11.1986 року померла її мати ОСОБА_7 Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належне їй майно - житловий будинок № 22 на вул.Богдана Хмельницького в селі Старий Милятин Буського району, Львівської області. На момент смерті ОСОБА_7 спадкоємцями за законом були її діти : ОСОБА_6, ОСОБА_2 та вона. Всі вони фактично прийняли спадщину та вступили у володіння спадковим майном - житловим будинком у селі Старий Милятин.

До вказаних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, що діяв на момент смерті спадкодавця ОСОБА_7, яка померла 20.11.1986 року.

Відповідно до вимог ЦК УРСР в редакції 1963 року, встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом .Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце його проживання .

Відповідно до ст. 527 вказаного ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Відповідно до норм ст. 548 для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а відповідно до ст. 549 встановлено, що визнається, що спадкодавець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Слід зазначити, що Цивільний кодекс УРСР 1963 року (далі ЦК УРСР) передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:

- довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово- будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним;

- довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обовязковому страхуванню;

- копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини;

- запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі);

- інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР, прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Разом з тим, сам по собі факт проживання в іншій частині будинку, виділеній в натурі, зберігання відсутньою особою реєстрації (прописки) у спадковій частині будинку не вважається прийняттям спадщини.

Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акту на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на імя спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються нотаріусом з врахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і за відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Вказані розяснення містяться у Методичних Рекомендаціях щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково - експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009.

З правового аналізу вказаних норм вбачається, що після смерті ОСОБА_7 вона, як і ОСОБА_2 та ОСОБА_6 успадкували в рівних частках будинок № 22 на вул. Б. Хмельницького у селі Старий Милятин, так як фактично прийняли спадщину, оскільки вступили в управління та володіння спадковим майном.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, подав заяву з проханням справу слухати без його участі, просив його позов задоволити. Подав заперечення на позов ОСОБА_2, в яких вважав його безпідставним, просив в його задоволенні відмовити.

Представник позивача ОСОБА_2, третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні позови підтримала, просила їх задоволити в повному обсязі, а в позові ОСОБА_5 відмовити.

Представник відповідача Милятинської сільської ради Буського району в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов ОСОБА_5 визнав повністю, проти позовів ОСОБА_2 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 заперечив.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що він часто приїзджав в с.Старий Милятин та знайомий з ОСОБА_2, ОСОБА_3 Також додав, що вони піклувались про своїх батьків, часто приїзджали до них, обробляли город та утримували будинок. Після смерті ОСОБА_6, сестри продовжували приїзджати, оскільки будинок та прилегла територія були у занедбаному стані, а його син не приїзджав, бо проживав у м.Львові. Під час похорону йому стало відомо, що у них є спір з приводу спадкового майна.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що вона з 2002 року є сусідкою ОСОБА_2 і їй відмомо, що в с.Старий Милятин жив її брат. Вона їздила до нього, допомагала, обрабляла присадибну ділянку, також допомагала грішми та продуктами. Коли помер її брат, вона з сестрою похорола його та продовжували доглядати будинок та ділянку.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_2 є її хресною матір»ю, у неї є в с.Старий Милятин батьківський будинок. Коли померли батьки, вона разом з сестрою похоронили їх, поставили памятники та продовжувати утримувати будинок та присадибну ділянку.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 пояснив, що його мати ОСОБА_2 та тітка ОСОБА_3 постійно приїзджали до батьківського будинку в с.Старий Милятин, утримували його, обробляли город. Коли померли їх батьки, вони їх поховали, а пізніше поставили памятники. Брат матері ОСОБА_6, коли розлучився з дружиною, то проживав у даному будинку, бо не мав де проживати.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_4, показання свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов ОСОБА_5 підлягає до задоволення, а позови ОСОБА_2 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 не підлягають до задоволення з наступних підстав.

На аркуші справи 116 міститься копія погосподарської книги Милятинської сільської ради, в якій зазначено, що на 01.01.1986 року в спірному господарстві проживали ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

На аркуші справи 74 -75 наявна ксерокопія будинкової книги, з якої вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрований за спірною адресою 01.11.1989 р. Він прожив у спірному будинку понад 25 років, а тому суд вважає, що ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_7

В позовних заявах ОСОБА_2 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 не зазначено якими доказами підтверджується факт прийняття ними спадщини після смерті їх матері ОСОБА_7 Показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14 стосуються в основному подій після смерті ОСОБА_6 Надані документи підтверджують факт встановлення памятників батькам та братові у 2017- 2018 роках. А тому з підстав зазначених в позовних заявах та на підставі наданих суду доказів позови ОСОБА_2 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 81, 247, 263-265, 268, 272-273 ЦПК України, ст.ст.1218, 1223, 1225, 1261 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_5 до Милятинської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_6, який помер 01 січня 2015 року на спадкове майно, а саме: в цілому на житловий будинок №2а по вул.17 вересня в с.Старий Милятин Буського району Львівської області.

В позові ОСОБА_2 до Милятинської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно - відмовити за безпідставністю.

В позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до Милятинської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно - відмовити за безпідставністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. Р. Мельник