ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/406/18

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1016/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

Позивач: Чернігівська міська рада

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 травня 2018 року у справі за позовом Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням (суддя Логвіна Т.В.), ухвалене о 12 год. 23 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 21 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року Чернігівська міська рада звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 . Позов мотивовано тим, що рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м.Чернігові ради №113 від 10.06.2013 року «Про відкриття особового рахунку на житлову площу по КП «Деснянське» Чернігівської міської ради» дозволено відкрити особові рахунки на ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . На вказану квартиру було відкрито особовий рахунок на ОСОБА_3 , яка знялася з реєстраційного обліку 27.10.2009 року, а її син ОСОБА_2 , зареєстрований у квартирі з 15.10.2003 року, просив відкрити особовий рахунок на його ім`я у складі сім`ї одна особа. ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою 17.07.2013 року як особа. Позивач вказував, що ОСОБА_2 21.07.2017 року вибув з місця проживання у зв`язку зі смертю, а ОСОБА_1 звернулася до КП «Деснянське» із заявою про відкриття особового рахунку по квартирі АДРЕСА_1 . За доводами Чернігівської міської ради, рішення про надання спірної квартири відповідачу виконавчим комітетом Чернігівської міської ради не приймалося, ордер не видавався, договір найму жилого приміщення не укладався, ОСОБА_1 не є членом сім`ї колишнього наймача, отже відповідач проживає у спірній квартирі без відповідної правової підстави, у зв`язку з чим підлягає виселенню.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження посилання позивача на те, що відповідного рішення про надання спірної квартири відповідачу виконавчим комітетом Чернігівської міської ради не приймалося, ордер не видавався, договору найму жилого приміщення не укладалося, вона не є членом сім`ї колишнього наймача, що свідчить про те, що відповідач проживає у спірній квартирі без відповідної правової підстави. Таким чином, у межах вимог, заявлених у позові, та виходячи з положень норм житлового законодавства, що визначають порядок визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд не знайшов підстав для задоволення даного позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити зазначене рішення суду, видаливши з мотивувальної частини рішення мотивацію про підтвердження судом, що ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 без правової підстави. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд вийшов за межі позовних вимог та досліджуваних по справі обставин, оскільки предметом розгляду не є правомірність проживання відповідача в квартирі. Відповідач вказує, що суд не надав правової оцінки, що згідно особового рахунку КП «Деснянське» в спірній квартирі ОСОБА_1 була зареєстрована 17.07.2013 року на постійній основі, як і усі інші особи, що були раніше тут зареєстровані, тобто фактично орган державної влади надав відповідачу право постійного користування (проживання) у вказаному житловому приміщенні. Також ОСОБА_1 посилається, що позивачем не надано суду доказів про існування будь-яких обумовленостей (обмежень) між відповідачем та її братом ОСОБА_2 на момент реєстрації щодо певного порядку користування спірною квартирою, як і не надано доказів про порушення порядку вселення (реєстрації) відповідача.

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 31 липня 2018 року зазначене рішення суду першої інстанції змінено, виключено з його мотивувальної частини вказівку на те, що ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 без відповідної правової підстави; в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 року скасовано постанову апеляційного суду Чернігівської області від 31 липня 2018 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постанову мотивовано тим, що апеляційний суд не врахував, що факт реєстрації відповідача з 17 липня 2013 року в спірній квартирі є однією із правових підстав для користування жилим приміщенням, але не є безумовною та ключовою умовою вважати правомірність набуття відповідачем права користування жилим приміщенням. Таким чином, висновки апеляційного суду про те, що відповідач в установленому законом порядку набула право користування жилим приміщенням, є передчасними.

Відповідно до ч.5 ст.411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в оскаржуваній частині.

По справі встановлено, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована (а.с.13). Особовий рахунок на вказану квартиру було відкрито на ОСОБА_3 , яка знялася з реєстраційного обліку 27.10.2009 року. З 15.10.2003 року у вказаній квартирі був зареєстрований син ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (а.с.16).

Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради №113 від 10 червня 2013 року за заявою ОСОБА_2 йому дозволено відкрити особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.12).

17.07.2013 року за адресою спірної квартири було зареєстровано ОСОБА_1 . При цьому зазначено її відношення до власника як «особа».

Відповідно до матеріалів справи №750/8231/17 за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про встановлення юридичного факту та визнання членом сім`ї наймача житла ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12). Після його смерті ОСОБА_1 звернулась до КП «Деснянське» Чернігівської міської ради із заявою щодо відкриття особового рахунку на спірну квартиру, проте у задоволенні заяви їй було відмовлено, оскільки вона не є членом сім`ї квартиронаймача, а зареєстрована в квартирі як особа (а.с.11).

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин між нею та ОСОБА_2 , а саме, що ОСОБА_2 є двоюрідним братом ОСОБА_1 , і визнання позивача членом сім`ї наймача квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 .

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 жовтня 2017 року позов задоволено; встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме, що ОСОБА_2 є двоюрідним братом ОСОБА_1 ; визнано ОСОБА_1 членом сім`ї наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 10 січня 2018 року зазначене рішення суду скасовано і у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Також ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до КП «Деснянське» Чернігівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 в період з липня 2014 року по 21.07.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , а також зобов`язання відповідача укласти з нею договір найму вказаної квартири (рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 березня 2018 року) (а.с.92-94).

Вирішуючи питання наявності підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Звернувшись до суду з позовом, позивач просив визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, при цьому посилався на те, що відповідач вселилась у спірну квартиру без законних підстав - за відсутності ордеру та не в якості члена сім`ї наймача. Фактично посилався на те, що відповідач, порушивши порядок вселення, не набула право користування жилим приміщенням у квартирі.

Відповідно до ст.64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була зареєстрована у спірній квартирі 17 липня 2013 року із зазначенням відношення до власника - як «особа», тобто з цього запису вбачається, що вона не була зареєстрована як член сім`ї наймача. При цьому відповідачем не надано суду доказів, що вона дійсно була членом сім`ї наймача, враховуючи також те, що рішенням суду відмовлено у задоволенні її позову про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і визнання ОСОБА_1 членом сім`ї наймача ОСОБА_2

Посилання представника ОСОБА_1 - адвоката Помаза А.П. на покази свідків та інші докази які були надані суду при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про встановлення юридичного факту та визнання членом сім`ї наймача не можуть бути взяті до уваги оскільки ці докази не є доказами правомірності набуття ОСОБА_1 права користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Крім того, вони спростовані наданим позивачем Актом від 12 липня 2018 року , відповідно до якого комісією було встановлено, що в квартирі на момент перевірки проживали інші особи, а не відповідач, яка на момент звернення з позовом мала у власності інше житло. ( а.с. 128, 14,15)

Наданими в якості доказів квитанціями про сплату за спожиті комунальні послуги підтверджується факт утримання квартири ОСОБА_1 ( а.с. 45,46,), чого не заперечував у судовому засіданні і представник позивача.

Отже, факт реєстрації відповідача в спірній квартирі, її утримання є однією із правових підстав для користування жилим приміщенням, але не є безумовною та ключовою умовою вважати правомірність набуття ОСОБА_1 права користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі (що відповідно до положень статті 367 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції, які не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, підстави для виключення з мотивувальної частини рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 травня 2018 року вказівки на те, що ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 без відповідної правової підстави, відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 травня 2018 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 травня 2018 року.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 2 жовтня 2019 року.

Головуючий: Судді: