Справа № 185/5558/19
Провадження № 2/185/3205/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 жовтня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді, у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Друга Павлоградська державна нотаріальна контора про зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна

ВСТАНОВИВ

11 червня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Друга Павлоградська державна нотаріальна контора про зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна, відповідно до якого просив суд:

1.Скасувати арешт усього нерухомого майна та заборону на його відчуження, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №14570687 від 19.05.2016 року;

2.Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за №14570687 від 19.05.2016 року про заборону на нерухоме майно.

В обґрунтування позову він зазначив, що постановою судді Павлоградського районного суду від 02.07.2001 р. з Позивача на користь Відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 02.07.2001 р. Павлоградським районним судом було видано виконавчий лист. 06.07.2001 р. постановою державного виконавця Безуглої Альбіни Валеріївни було відкрито виконавче провадження за № 22379023. 17.05.2016 р. постановою державного виконавця Томашевської Ілони Ігорівни було накладено арешт на усе нерухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Підставою даної виконавчої да було те, що боржник аліменти не сплачує та наявна заборгованість. В дійсності ж Позивач аліменти сплачував та заборгованості в нього не було. 19.05.2016 р. постановою державного виконавця Томашевської Ілони Ігорівни було закінчено виконавче провадження. 19.05.2016 р. в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Томашевською Ілоною Ігорівною було внесено запис за № 14570687 про арешт усього нерухомого майна та заборону на його відчуження. Про існування арешту на усе нерухоме майно боржника та оголошення заборони на його відчуження Позивач взнав 05.05.2019 р., коли хотів зробити відчуження нерухомого майна. Таким чином, на даний час Позивач фактично не може розпоряджатися належним йому нерухомим майном, що змушує його звернутися до суду на захист порушеного права.

Позивач в судовому засіданні просив суд позовні вимоги задовільнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Про причини неявки суду невідомо.

Представник Другої Павлоградської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, проте від останнього на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої він просив суд слухати справу за їх відсутності.

Дослідивши письмові матеріали справи, заяву представника Другої Павлоградської державної нотаріальної контори, вислухавши пояснення позивача та відповідача, та аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5-7 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження»(606-XIV від 21.04.1999 року, втрата чинності 05.01.2017 року на підставі 1404-VIII), у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов`язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Відповідно до ч.ч. 1; 4 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»(606-XIV від 21.04.1999 року, втрата чинності 05.01.2017 року на підставі 1404-VIII), звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає на них арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленому законодавством порядку. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»(606-XIV від 21.04.1999 року, втрата чинності 05.01.2017 року на підставі 1404-VIII), виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»(1404-VIII набрав чинності 05.10.2016 року), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що з 06.07.2001 року на виконанні в Павлоградському МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження № 22379023(арк.с.12; 14) з приводу виконання постанови судді Павлоградського районного суду від 02.07.2001 р. з Позивача на користь Відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.с.13). 17.05.2016 року державним виконавцем було накладено арешт нерухомого майна, а саме: жилого будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (арк.с. 12;14). 19.05.2016 року державним виконавцем органу ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 22379023.(арк.с.14).

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідно до ст.ст. 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження»(1404-VIII набрав чинності 05.10.2016 року) державний виконавець повинен був при винесені постанови про закінчення виконавчого провадження з підстави «закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення» зняти арешт з нерухомого майна боржника накладений в рамках такого виконавчого провадження. Окрім цього державний виконавець наклав арешт на нерухоме майно боржника, без чіткого визначення цього нерухомого майна, а саме: квартира, будинок, земельна ділянка та інше, а тобто це визначення об`єкту нерухомості по вартості повинно також бути співмірне загальній сумі заборгованості, окрім цього відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження»(1404-VIII набрав чинності 05.10.2016 року) державний виконавець повинен з початку звертати стягнення на грошові активи, кошти, проте із матеріалів справи не зрозуміло чи було виявлено грошові кошти на які б у першу чергу можливо було б звернути стягнення(заробітна плата, інший доход, банківські рахунки). Проте, як встановлено судом із матеріалів справи, державний виконавець цього не зробив. А також враховуючи те, що відповідач не заперечував проти задоволення таких позовних вимог, тому суд вважає, що немає підстав для не задоволення позовних вимог.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а оскільки позов задоволено у повному обсязі, а позивач не заявляв такої позовної вимог як стягнення судових витрат з відповідача на його користь, то суд приходить до висновку, що витрати на судовий збір при подачі позову потрібно покласти на позивача у сумі 768,40 грн., які останній сплатив при подачі позову, що підтверджується квитанцією(арк.с.1).

Керуючись ст. ст.263, 264, 265 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Павлоградський міськрайонний віддл державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Друга Павлоградська державна нотаріальна контора про зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна - задовольнити.

Скасувати арешт усього нерухомого майна та заборону на його відчуження, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №14570687 від 19.05.2016 року.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за №14570687 від 19.05.2016 року про заборону на нерухоме майно.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 гривень покласти на ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційному суду.

Повний текст рішення суду складено 07 жовтня 2019 року.

Суддя: В. О. Головін