Справа № 510/1631/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.19 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, на розірвання шлюбу не згоден, вважає,що примирення між ним та позивачкою ще можливе, шлюб підлягає збереженню. Пояснив, що він робив спроби для примирення, але які саме конкретно пояснити суду не міг, взагалі поняття примирення повязував із необхідністю ведення спільного побуту, господарства, отримання прибутку, але не зі збереженням почуттів любові та поваги один до одного. Взагалі, в ході надання пояснень суду вкрай негативно висловлювався на адресу позивачки, її релігіозних переконань, способу життя та ін.

Позивачка ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягала, пояснила, що сварки між ними траплялися часто, до тих пір, поки вони не розійшлися. На розірванні шлюбу наполягала, на примирення не згодна, категорично проти збереження шлюбу між ними, оскільки втратилися почуття любові, поваги, взагалі у неї немає будь-якого потягу та зацікавленості до відповідача, як до чоловіка. Представник позивачки ОСОБА_3 доводи позивачки підтримала, на задоволенні позову наполягала.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копія паспорту позивачки із поміткою про шлюб; копія свідоцтва про народження дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; копія свідоцтва про народження дитини доньки Олександри, ІНФОРМАЦІЯ_2

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить розірвати шлюб із відповідачем ОСОБА_2, зареєстрований 16 листопада 1985р., зазначивши, що подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Сторони неодноразово розходились та примирялися, однак зберегти сімейні відносини не вдалося. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, з квітня 2018р. подружніх стосунків не підтримують, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу є неповнолітня дитина син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з моменту розпаду сімї мешкає разом із матірю. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим

прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У предявлених позовних вимогах позивачкою не заявлені вимоги про зміну її прізвища на дошлюбне.

Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 128, 141, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 51, 56, 110-112, 113, 114 Сімейного кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище «Пантикіна») ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрований 16.11.1985 року Ренійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 198, що мають неповнолітню дитину, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, інші особисті дані суду невідомі) на користь ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії КК №361845, виданий 22.12.1999р. Ренійським РВ УМВС України в Одеській області) 704 грн. 80 коп. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник