Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 357/18135/15-ц

провадження № 61-27581св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року у складі судді Протасова О. М. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 року у складі суддів: Сліпченка О. І., Іванової І. В., Журби С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Узин-Агроінвест»,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Узин-Агроінвест» (далі - ТОВ «Узин-Агроінвест») про стягнення заборгованості за договорами оренди землі.

Зазначав, що він є власником земельної ділянки площею 4,1301 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Узинської міської ради. 19 вересня 2006 року він передав земельну ділянку в оренду ТОВ «Узин» строком на 5 років. Відповідно до договору орендна плата становила 915 грн, нормативно-грошова оцінка землі зазначена не була. Йому також не було надано копії даного договору, і лише в серпні 2013 року відповідач надіслав йому копію цього договору оренди з виправленнями дати його укладення. Вказав, що в 2006 році він отримував орендну плату не в готівковій формі, а продукцією, проте актів про якість продукції йому надано не було. 01 квітня 2013 року він уклав з ТОВ «Узин-Агроінвест» договір оренди тієї ж земельної ділянки строком на 3 роки, однак відповідач у порушення положень Указу Президента України від 19 серпня 2008 року № № 725/2008 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» не вніс зміни в договір оренди землі щодо визначення орендної плати на рівні не менше трьох відсотків від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, а також у порушення постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2011 року № 1185-2011-п «Про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів» при розрахунку орендної плати не врахував, що нормативно-грошова оцінка землі з 01 січня 2012 року має бути збільшена на коефіцієнт 1,756, що має наслідком недоплату належних йому коштів.

Посилаючись на викладені обставини та уточнивши позов, просив стягнути з відповідача недоплачені йому кошти в загальній сумі 75 905 грн 40 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що 19 вересня 2006 року між ТОВ «Узин» та позивачем укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років. Відповідно до пункту 7 цього договору, який даних щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки не містить, орендна плата вноситься готівкою у розмірі 915 грн, у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів розмір орендної плати переглядається. З пояснень позивача вбачається, що, починаючи з 2006 року в рахунок орендної плати він отримував як продукцію, так і готівкові кошти. Проте доказів неякісності продукції чи отримання її в меншому розмірі позивач суду не надав. Як вбачається зі статуту ТОВ «Узин-Агрінвест», він хоча і був зареєстрований в 2008 році, однак даних про наявність будь-яких відносин зазначеного товариства з ТОВ «Узин» він не містить. ТОВ «Узин» не є стороною по справі, а даних про правонаступництво відповідача - ТОВ «Узин-Агроінвест» щодо ТОВ «Узин» судом не встановлено. Представник відповідача виплату ТОВ «Узин-Агроінвест» ОСОБА_1 орендної плати у 2008 році пояснити не зміг, однак сам по собі факт такої виплати про правонаступництво не свідчить. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні просив застосувати строк позовної давності щодо вимог позивача, тому позовні вимоги за період до 2008 року залишаються без задоволення з цих підстав. Відповідно до пунктів 5,8,9,10 договору оренди землі від 01 квітня 2013 року, укладеного із ТОВ «Узин-Агроінвест», нормативно-грошова оцінка землі визначена в розмірі 76 960 грн; орендна плата визначена в розмірі 3 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки; обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється без урахування індексів інфляції тільки при умові, що розрахунок проводиться до завершення календарного року, крім випадків, коли право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців; орендна плата відшкодовується орендарем щорічно до 31 грудня поточного календарного року. Згідно з довідкою № 1 від 01 лютого 2016 року, наданою відповідачем, грошова оцінка земельного паю позивача станом на 01 січня 2013 року та на 01 січня 2014 року складала 76 960 грн, а на 01 січня 2015 року - 148 966 грн 76 коп. Три відсотки оплати за земельний пай за 2013 та 2014 року становить 2 308 грн 80 коп., за 2015 рік - 4 469 грн. Між тим господарством нараховано позивачу за 2013 рік - 4 905 грн 88 коп. (6,37 %); за 2014 рік - 5 779 грн 41 коп. ( 7,5 %); за 2015 рік - 10 778 грн 44 коп. (7,23%). Зазначене підтверджується видатковими касовими ордерами та відомостями розрахунків з власниками земельних паїв ТОВ «Узин-Агроінвест». Доказів того, що розрахунок орендної плати був проведений відповідачем неправильно, позивач суду не надав, як не надав і доказів того, що ТОВ «Узин-Агроінвест» розраховувалось з ним неякісною продукцією.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особа, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд безпідставно послався на пропуск позовної давності, оскільки про порушення свого права він дізнався у 2014 році та відразу звернувся за його захистом у судовому порядку. Правонаступництво ТОВ «Узин-Агроінвест» щодо ТОВ «Узин» підтверджується довідками відповідача щодо виплати йому орендної плати у спірний період (2006-2014 роки), відомостями із Білоцерківської ОДПІ Київської області, згідно яких платником податків замість ТОВ «Узин» із 2008 року є ТОВ «Узин-Агроінвест». Крім того, відповідач розраховувався з ним неякісною продукцією, що він виявив у 2013 році, вказані обставини підтверджуються його візуальною оцінкою якості продукції, що є належним доказом, оскільки за фахом він інженер-механік сільськогосподарського виробництва. Відповідач такі докази не спростував та не надав документів, які підтверджують якість зерна. У 2013-2014 роках розрахунок за оренду землі провадився в натуральній формі, а тому підписи від його імені у відомостях про отримання орендної плати у вказаний період в грошовому виразі є підробленими. При виплаті орендної плати Указ Президента України від 19 серпня 2008 року № № 725/2008 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» не виконувався, а постанова Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2011 року № 1185-2011-п «Про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів» не виконувалася із 01 січня 2012 року до 2013 року.

РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

18 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,1301 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Узинської міської ради.

19 вересня 2006 року ОСОБА_1 передав земельну ділянку в оренду ТОВ «Узин» строком на 5 років.

01 квітня 2013 року він уклав з ТОВ «Узин-Агроінвест» договір оренди тієї ж земельної ділянки строком на 3 роки.

Щодо договору оренди земельної ділянки 2006 року

19 вересня 2006 року ОСОБА_1 передав земельну ділянку в оренду ТОВ «Узин» строком на 5 років з моменту державної реєстрації договору. Договір зареєстровано 19 вересня 2006 року, тобто, строк його дії закінчився 19 вересня 2011 року.

Враховуючи встановлені обставини щодо сплати орендної плати за договором 2006 року починаючи із 2009 року ТОВ «Узин-Агроінвест», колегія суддів дійшла висновку щодо належності відповідача за вимогами позивача у цій частині.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній станом на 19 вересня 2006 року) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 21 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній станом на 19 вересня 2006 року) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю». Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно із статтею 1 Указу Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» з урахуванням змін, внесених згідно з Указом Президента України від 13 вересня 2002 року № 830/2002, визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Відповідно до пунктів 7, 8, 9 договору оренди землі від 19 вересня 2006 року орендна плата вноситься у розмірі 915 грн, обчислення розміру орендної плати здійснюється без урахування індексів інфляції, орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що визначена у договорі оренди орендна плата у розмірі 915 грн становить 1,5 % вартості земельної ділянки станом на 19 вересня 2006 року. Позивач посилається на те, що в період із 19 вересня 2006 року по 01 вересня 2008 року він отримував орендну плату в натуральній формі, при цьому зернові культури видавалися у неналежній якості.

Згідно статті 57 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 59 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина перша статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами).

За вимогами частини четвертої статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отримання у рахунок орендної плати зернових культур неналежної якості ОСОБА_1 підтверджує посиланням на фахові знання у сфері сільськогосподарського виробництва. Разом з тим, такі твердження є припущенням, що не входить до засобів доказування обставин у справі.

У цій частині позову суди застосували заявлену відповідачем позовну давність. Однак пропуск строку позовної давності становить самостійну підставу відмови у позові у разі його обґрунтованості.

Колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості позову про стягнення заборгованості із орендної плати за період із 19 вересня 2006 року по 01 вересня 2008 року, а тому відмовляє у цій частині позову саме з цих підстав із скасуванням оскаржуваних судових рішень у цій частині за статтею 412 ЦПК України.

Указом Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 внесено зміни до Указу Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», з урахуванням яких визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

ОСОБА_1 послався на положення Указу Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 як на підставу обґрунтованості його позову про стягнення заборгованості із орендної плати за період із 01 вересня 2008 року до 01 січня 2012 року.

Разом з тим, Указ Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 набрав чинності 01 вересня 2008 року та не містить положень щодо його ретроспективної дії (зворотньої дії нормативно-правового акта у часі) чи прямої дії незалежно від договірних умов оренди землі.

Відповідно до частини другої статті 23 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній станом на 19 вересня 2006 року) орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Згідно із пунктом 11 договору оренди землі від 19 вересня 2006 року розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

У встановленому пунктом 11 договору оренди землі від 19 вересня 2006 року порядку ОСОБА_1 не ініціював питання щодо перегляду розміру орендної плати, а тому колегія суддів погоджується із висновками судів щодо необґрунтованості позову в цій частині.

Отримання у якості орендної плати зернових культур неналежної якості в період із 01 вересня 2008 року до 01 січня 2012 року ОСОБА_1 також обґрунтовує припущенням, що заборонено вимогами частини четвертої статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами.

Щодо застосування Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів до спірних правовідносин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213 затверджено Методику нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів (далі - Методика).

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2011 року № 1185 внесено зміни до Методики, зокрема пункт 5 постанови від 23 березня 1995 року № 213 доповнено абзацом наступного змісту: «Для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 01 липня 1995 року (з урахуванням індексації), застосовується коефіцієнт 1,756».

Позивач посилається на порушення своїх прав щодо отримання орендної плати за обома договорами з урахуванням вказаного коефіцієнту.

Постанова Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2011 року № 1185 набрала чинності з 01 січня 2012 року, а тому не поширюється на правовідносини за договором оренди землі від 19 вересня 2006 року, строк дії якого закінчився 19 вересня 2011 року.

Щодо договору оренди землі від 01 квітня 2013 року.

Згідно пункту 1 Методики нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

За змістом пункту 18 Методики нормативна грошова оцінка окремої земельної ділянки (території сільськогосподарських угідь, що знаходяться у власності або користуванні юридичних та фізичних осіб, в тому числі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби) визначається на основі шкал нормативної грошової оцінки агровиробничих груп грунтів.

Показники нормативної грошової оцінки гектара ріллі окремої земельної ділянки, проведеної станом на 01 липня 1995 року, застосовуються із коефіцієнтом, що визначений абзацом другим пункту 5 цієї Методики (пункт 19-1 Методики).

З урахуванням викладеного, коефіцієнт 1,756 із 01 січня 2012 року застосовується до показників нормативної грошової оцінки ріллі, тобто для розрахунку значення нормативної грошової оцінки землі.

Згідно умов пункту 5 договору оренди землі від 01 квітня 2013 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 76 960 грн, орендна плата відшкодовується орендарем в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (пункт 8 договору).

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпції дійсності правочину, суть якої полягає в тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

ОСОБА_1 не оспорював пункт 5 договору оренди землі від 01 квітня 2013 року з тих підстав, що значення нормативної грошової оцінки розраховано без урахування коефіцієнту 1,756, а тому відповідач сплачував орендну плату згідно з умовами договору, у зв'язку з чим не допустив неналежного розрахунку плати за користування земельною ділянкою.

Суди установили, що ТОВ «Узин-Агроінвест» нараховано та виплачено позивачу за 2013 рік - 4 905 грн 88 коп., за 2014 рік - 5 779 грн 41 коп., за 2015 рік - 10 778 грн 44 коп.

Позивач за доводами касаційної скарги оспорює належність свого підпису у відомостях щодо отримання орендної плати за 2013-1014 роки, проте доказів підроблення його підпису у цих документах у справі не здобуто.

Суди установили, що орендна плата за договором оренди землі від 01 квітня 2013 року справлялася у грошовій формі, а тому доводи касаційної скарги щодо отримання за цим договором зернових культур неналежної якості є безпідставними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У частині вирішення позову про стягнення заборгованості із орендної плати за період із 19 вересня 2006 року по 01 вересня 2008 року оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню за статтею 412 ЦПК України із відмовою у позові в цій частині за необґрунтованістю.

В іншій частині оскаржувані судові рішення необхідно залишити без змін відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, оскільки доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не впливають на законність судових рішень у цій частині.

Керуючись статтями 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 року скасувати у частині вирішення позову про стягнення заборгованості із орендної плати за період із 19 вересня 2006 року по 01 вересня 2008 року.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Узин-Агроінвест» про стягнення заборгованості із орендної плати за період із 19 вересня 2006 року по 01 вересня 2008 року відмовити за необґрунтованістю.

В іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик