Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 01.01.2008 року він працював у структурному підрозділі «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», з 27.10.2014 року він займав посаду машиніста електровоза цеху експлуатації оборотного депо «Запоріжжя-2» вказаного структурного підрозділу.

24.07.2019р. ОСОБА_1 звільнено з роботи наказом № 173/ос від 24.07.2019р. за п.7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані та внесено відповідний запис до трудової книжки.

З наказом про звільнення позивача було ознайомлено 24.07.2019р.

Вважає, що звільнення було проведено безпідставно та з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки в наказі про його звільнення зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет з*явився відеозапис, на якому робітник локомотивної бригади цеху оборотного депо Запоріжжя ІІ ОСОБА_1 , знаходячись в кабіні локомотива, вживав під час виконання службових обов*язків алкогольний напиток «пиво» зі спеціально оформленої тари. З*ясовуючи всі причини і умови, які сприяли вище вказаному, було виявлено наступне, що під час розгляду добових нарядів 16.07.2019 року на локомотиві ВЛ11 № 688 по Запорізькому вузлу для виконання вивізної роботи працювала локомотивна бригада у складі машиніста електровоза ОСОБА_3 та машиніста електровоза ОСОБА_1 , який виконував обов*язки помічника машиніста. Службовою перевіркою підтверджено байдуже ставлення до своєї професії машиніста електровоза ОСОБА_1 , його низькі моральні та ділові якості, в наслідок чого до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Підставою звільнення є доповідна записка Савєльєва І.В. від 23.07.2019 року.

Зазначив, що докази про перебування у стані алкогольного сп*яніння під час виконання службових обов*язків відсутні, відеозапис в мережі Інтернет не може бути доказом вчинення дисциплінарного проступку.

Крім того, наказ про його звільнення підписаний не уповноваженою на це особою, без його участі, та без згоди первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України, членом якої є позивач, що в цілому вказує на порушення відповідачем порядку звільнення визначеного КЗпП України.

Просить суд з вказаних підстав визнати незаконним та скасувати наказ № 173/ос від 24.07.2019р. головного інженера структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Попченка О.м. про припинення трудового договору, яким звільнено ОСОБА_1 Поновити його на посаді машиніста електровоза цеху експлуатації оборотного депо «Запоріжжя-2» структурного підрозділу Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 18 580, 98 грн., щомісяця починаючи з 25.07.2019 року по день ухвалення рішення, та стягнути на користь позивача моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Провадження відкрито ухвалою від 27.08.2019 року.

Відповідачем відзив на позовну заяву не подано.

Від третьої особи надійшли письмові пояснення за змістом яких, заперечує проти задоволення позову,та вважає що позивачем безпідставно не залучено до участі у справі регіональну філію «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників справи та їх представників,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,та підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як передбачено ст.11 ЦК України,підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є,зокрема,акти цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 КЗпП України Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Відповідно до ст. 5-1, цього ж закону,держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.01.2008 року працював у структурному підрозділі «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

27.10.2014 року ОСОБА_1 переведений на посаду машиніста електровоза цеху експлуатації оборотного депо «Запоріжжя-2» вказаного структурного підрозділу.

24.07.2019р. ОСОБА_1 звільнено з роботи наказом № 173/ос від 24.07.2019р. за п.7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані та внесено відповідний запис до трудової книжки.

Відповідно до п. 7 ст. 40КЗпП України Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Як вбачається з копії Наказу (розпорядження) № 173/ос від 24.07.2019 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 був звільнений на підставі п.7 ст. 40 КЗпП за появу на роботі в нетверезому стані, оскільки 19.07.2019 року в мережі Інтернет з*явився відеозапис, на якому робітник локомотивної бригади цеху оборотного депо Запоріжжя ІІ ОСОБА_1 , знаходячись в кабіні локомотива, вживав під час виконання службових обов*язків алкогольний напиток «пиво» зі спеціально оформленої тари. З*ясовуючи всі причини і умови, які сприяли вище вказаному, було виявлено наступне, що під час розгляду добових нарядів 16.07.2019 року на локомотиві ВЛ11 № 688 по Запорізькому вузлу для виконання вивізної роботи працювала локомотивна бригада у складі машиніста електровоза ОСОБА_3 та машиніста електровоза ОСОБА_1 , який виконував обов*язки помічника машиніста. Службовою перевіркою підтверджено байдуже ставлення до своєї професії машиніста електровоза ОСОБА_1 , його низькі моральні та ділові якості.

При цьому, посилання на докази винуватості відсутні, підставою зазначено доповідна записка Савєльєва І.В. від 23.07.2019 року.

Як вбачається з протоколу № 19/ТД, нарадою у складі в.о. заступника начальника депо Мелітопольського локомотивного депо, голови в.о. ТЧЗЕ-3 Савєльєва І.В., секретаря ТЧІЕ-3 Кальцева Я.М., було встановлено, що 19.07.2019 року в мережі Інтернет з*явився відеозапис, на якому робітники локомотивної бригади цеху оборотного депо Запоріжжя ІІ, знаходячись в кабіні локомотива, вживали під час виконання службових обов*язків алкогольний напиток «пиво» зі спеціально оформленої тари- ПЕТ-пляшок. Нарадою постановлено, машиніста електровоза ОСОБА_1 направлено до основного депо Мелітополь для остаточного вирішення питання, запросити представника профспілки до якої належить ОСОБА_1 .

За змістом пояснювальної записки ОСОБА_1 , 16.07.2019 року він виконуючи обов*язки, вживав холодний напій компот з пластикової пляшки.

Як видно з рапорту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет з*явився відеозапис, на якому робітник локомотивної бригади цеху оборотного депо Запоріжжя ІІ ОСОБА_1 , знаходячись в кабіні локомотива, вживав під час виконання службових обов*язків алкогольний напиток «пиво» зі спеціально оформленої тари.

23.07.2019 року нарадою постановлено відносно машиніста ОСОБА_1 провести додаткову перевірку на предмет порушення останнім нормативних документів які регламентують роботу локомотивних бригад. В разі виявлення порушень, провести додаткове службове розслідування та притягнути останнього до дисциплінарного стягнення.

Головним інженером структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» в порядку ст.43 КЗпП України до первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України на дачу згоди на розірвання трудового договору з машиністом електровоза цеху експлуатації оборотного депо Запоріжжя 2 структурного підрозділу Мелітопольське локомотивне депо» Кардаш О.О. по п. 7 ст. 40 КЗпП 24.07.2019 року подано подання.

Відповідно до ст.. 43 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника.

Як вбачається з Витягу з протоколу № 7 Вільна профспілка залізничників України за результатами розгляду подання Головного інженера структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» було постановлено, що вказане подання не має повного, змістовного, об*єктивного і належного обґрунтування, а тому не надала згоду на розірвання трудового договору з машиністом електровозу цеху експлуатації оборотного депо Запоріжжя 2 структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» Кардаш О.О. на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України.

Відповідачем прийнято наказ про звільнення ОСОБА_1 відповідно до ч. 7 ст.. 43 КЗпП України.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ст.. 40 КЗпП визначено підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, до яких, в тому числі, відноситься появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Судом встановлено, що під час проведення службового розслідування з приводу вживання ОСОБА_1 при виконанні службових обов*язків алкогольних напоїв, не було проведено медичного огляду, яким встановлено факт перебування працівника у стані будь-якого сп*яніння, а відеозапис викладений в мережі Інтернет, без зазначення дати та часу не може вказувати, що в пластикових пляшках було пиво, і жодним чином не може бути належним доказом вчинення ОСОБА_1 дій, що призвели до дисциплінарного стягнення за п. 7 ст. 40КЗпП.

З наведеного суд встановив, що вимоги позивача про визнання та скасування наказу про припинення трудового договору, яким звільнено ОСОБА_1 підлягають задоволенню, що є підставою для поновлення останнього на посаді відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України.

Вирішуючи вимоги, щодо стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Згідно з п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу. З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п.3 Порядку, у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів.

Вищевказаним Порядком зазначено, що час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Як видно з довідки виданою Структурним підрозділом Мелітопольське локомотивне депо регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», визначено, що середня заробітна плата на дату звільнення яка була б нарахована з урахуванням податків та обов*язкових зборів:

41281,39+ (7836,59/315,00*305,18)/438,98=111,33 грн. (за годину)

За день 111,33*7год.=779,31 з понеділка по п*ятницю.

111,33*5=556,65 грн. субота.

Неділя вихідний.

Виходячи з кількості днів, вихідних та святкових днів, на час ухвалення рішення, до стягнення підлягає сума 94853,16 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на його користь компенсації моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн., слід зазначити наступне.

Згідно з положеннями статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач на обґрунтування моральної шкоди послався на протиправні дії відповідача, які завдали йому моральних страждань, з посиланням на його переживання та отриманням стресу, суму оцінки на відшкодування моральної шкоди визначено ним у розмірі 100 000 грн.

Між тим, наведені ним критерії мають бути підтверджені не лише їх суб`єктивною оцінкою самим позивачем, а й відповідними будь-якими документами, які в матеріалах справи відсутні.

Проте з урахуванням того, що такі права відповідач добровільно не поновив, а позивач вимушений захищати їх в судовому порядку, що в будь-якому разі потребує додаткових зусиль, суд визнає, що заявлений розмір відшкодування занадто завищений позивачем, та вважає, що адекватним, розумним та справедливим розміром слід визначити на відшкодування моральної шкоди суму у 3000 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що вимоги заявлені позивачем про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судові витрати на користь держави, з урахуванням кількості вимог заявлених позивачем.

Керуючись ст. 147-150 Кодексу Законів про працю України, ст. 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 173/ос від 24.07.2019 року головного структурного підрозділу «Мелітопольського локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» про звільнення ОСОБА_1 з посади машиніста електровоза цеху експлуатації оборотного депо «Запоріжжя-2».

Поновити ОСОБА_1 на роботі у Структурному підрозділі «Мелітопольського локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 24.07.2019 р.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.07.2019 р. по 24.12.2019 р. в розмірі 94853 гривні 16 копійок (сума надана без вирахування податку та обов`язкових платежів).

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди 3000 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 3073 гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А. Галущенко