Дата документу 20.02.2019 Справа № 336/2491/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1037/19 Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Є.У.№ 336/2491/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПАТ «ПУМБ», 3-я особа: Шевченковський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, державне підприємство «СЕТАМ» про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ПАТ «ПУМБ», 3-я особа: Шевченківський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, державне підприємство «СЕТАМ» про поділ спільного майна подружжя - нежилого приміщення ХLII підвалу та першого поверху літ. А-9, загальною площею 193,3 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. З метою забезпечення позову просила накласти арешт на спірну нерухомість. В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову зазначала, що відповідач без її згоди передав приміщення в іпотеку ПАТ «ПУМБ», останнє звернуло на нього стягнення. Невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення в подальшому.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_3 Накладено арешт на нежиле приміщення ХLII підвалу та першого поверху літ. А-9, загальною площею 193,3 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу приміщення від 25.11.2004 року ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За приписами ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. ст. 149, 150 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов забезпечується, у тому числі, накладенням арешту на предмет спору.

Як роз'яснено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання судового рішення.

Проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірне майно за згодою позивачки передано в іпотеку ПАТ «ПУМБ», у зв'язку із чим на нього вже накладено арешт.

Відповідно до вимог статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як зазначено у п.2 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» N 5 від 03.06.2016 р., позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

У спосіб, передбачений ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» з вимогами про звільнення спірного майна з-під арешту позивач до суду не зверталася.

Судом не з'ясовано, хто є власником спірної нерухомості, а також чи не звернуто стягнення на це майно в судовому порядку.

Проте з'ясування цих обставин має суттєве значення, оскільки за змістом ст.346 ч.1 п. 8 ЦК України право власності припиняється у випадку звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Як вбачається із витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на час вжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову відповідач вже не був його власником, оскільки за борговими зобов'язаннями останнього кредитор звернув на нього стягнення і 20.06.2018 здійснив відчуження.

Проте будь-яких вимог до іпотеко держателя і до нових власників спірної нерухомості позивачем у цій справі не заявлялося.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України вона підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Доводи позивача про те, що Банк не наділений правом оскарження ухвали про забезпечення позову є неспроможними, оскільки останній залучений до участі у справі як співвідповідач і відповідно до вимог ст.352 ЦПК України вправі оскаржувати судове рішення.

Керуючись ст. ст.374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задовольнити .

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2018 року по цій справі скасувати з постановленням нової про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено і підписано 21 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: