Справа № 211/616/17-ц
Провадження № 2/211/80/19
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Польчик Л.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він з 12.11.2015 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3, від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення спільного господарства у листопаді 2016 року за спільні кошти позивачем та відповідачем було набуто спірне майно, а саме:

-електрична духова шафа «Le Chef» вартістю 4 500,00 грн;

-газова поверхня «Le Chef» вартістю 2 500,00 грн;

-водонагрівач «Gorenje» вартістю 4 171,00 грн.;

-кухонна витяжка «Elios» вартістю 2 500,00 грн;

-холодильник «Whirpool» вартістю 9 700,00 грн.

Крім того, під час весілля батьками позивача було подаровано грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США та 600 Євро, які сторони не витрачали та вони знаходяться на зберіганні у відповідача.

Також, під час служби позивача у Збройних силах України у відповідача знаходилась зарплатна картка, на яку надходили грошові кошти. У грудні 2015 року відповідач за погодженням з позивачем зняла з карткового рахунку суму 15 000,00 грн. та здійснила обмін на 500 доларів США, які сторони домовились зберігати як заощадження. Вказані кошти також залишаються у відповідача.

Таким чином, у відповідача знаходяться спільні грошові кошти сторін в сумі 1 500,00 доларів США та 600 євро, які підлягають поділу.

Офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України на 01.02.2017 p., складає 27,079535 грн за 1 долар США.

Офіційний курс гривні до євро, встановлений Національним банком України на 01.02.2017 p., складає 29,124040 грн. за 1 євро.

Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти у розмірі 1/2 частки від суми 58 093,72 грн (1 500 доларів США * 27,079535 грн + 600 євро * 29,124040 грн), а саме суму в розмірі 29 046,86 грн.

Позивач просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме:

-виділити у власність ОСОБА_1 холодильник «Whirpool» вартістю 9 700,00 грн.;

-виділити у власність ОСОБА_3 електричну духову шафу «Le Chef» вартістю 4 500,00 грн, газову поверхню «Le Chef» вартістю 2 500,00 грн, водонагрівач «Gorenje» вартістю 4 171,00 грн, кухонну витяжку «Elios» вартістю 2 500,00 грн.;

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 29 046,86 грн.

У судовому засіданні 26.02.2018 року позивач ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Допитаний в якості свідка суду пояснив, що він з відповідачем познайомився на початку лютого 2015 року, почали спільно жити, 12.11.2015 було весілля. 10.02.2015 року він був мобілізований до армії. Коли перебував в АТО, то приїздив на навчання, на весілля, на реабілітацію. На весіллі подарували їм 1 000 доларів США та 600 Євро, її матір квартиру. Заробітна карточка перебувала у відповідача, коли він був в АТО, вона знімала кошти та міняла їх на долари. Вона та її матір по телефону казали, що знімали кошти. Гроші в них залишились. Після демобілізації всі речі у квартиру купив його батько за свої кошти. Він з батьком речі заносив у квартиру АДРЕСА_1 та там їх встановлювали, проживали в даній квартирі з 01.05.2016 року та до припинення шлюбних відносин - 28.10.2016 року. Він на весіллі грошей у конверті не бачив, але конверт бачив. Його батьки подарували євро, її долари, він їх не бачив, але зі слів її батьків 1 000 доларів США. Гроші залишились у них. До 01.05.2016 року мешкали у квартирі її батьків. З кінця листопада по січень 2016 року перебував в АТО та не приїжджав.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги повністю не визнала, суду пояснила, що на весіллі грошей не дарували, речі купувала її матір, гроші вона з карточки не знімала та не обмінювала, він був у відпустці в місті ОСОБА_6 та міг сам зняти. У шлюбі з позивачем вона перебувала з 12.11.2015 року, у 2017 році шлюб розірвано. Весілля святкували у кафе, були присутні батьки, його та її, її подруга та його друг. У лютому 2015 позивач був мобілізований до армії, формально там перебував до 30.03.2016 року, однак часто приїжджав до міста. Розписувались, коли він був у зоні АТО. Їм нічого не дарували на весілля. Всі речі, про які каже позивач, купували її батьки, вони встановлені у квартирі її батьків.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 26.02.2018 року у судовому засіданні пояснив, що він є батьком позивача. На весілля він подарував 1 000 доларів США, його дружина 600 євро у конверті, а батьки відповідача квартиру. Він зробив ремонт у цій квартирі. Холодильник та інші речі, відповідно до позову купив він за свої гроші. Все купувалось у квартиру АДРЕСА_2. Гроші він віддав відповідачці. У неї також була заробітна картка його сина, коли він поїхав до АТО. Син казав, що картку віддав ОСОБА_2, також казав, що вони купили долари.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 26.02.2018 року у судовому засіданні пояснила, що вона є матірю відповідача. У лютому-березні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 познайомились, влітку вона з ним познайомилася. 12.11.2015 року було весілля, на ньому присутніми було 9 осіб: вона з чоловіком, його батьки, подруга ОСОБА_3, сусід ОСОБА_1, її син. Ніхто нічого не дарував. Речі, які вказані у позові, купувались ними за їхні гроші, встановлено їх було до квартири № 50 по вул. Героїв АТО, буд.№ 78. Вона не міняла гроші на долари та ОСОБА_3 їй не давала ніяких грошей. Позивач в період проходження служби часто бував у місті. З початку вони жили у квартирі по бул. Вечірньому, а потім проживали у неї в 2016 році до народження дитини. Проживали також у квартирі АДРЕСА_2 після народження дитини, у липні 2016 року 1-3 тижні. Вона грошей з карточки позивача не знімала. Чи була карточка у відповідача, вона не знає, але донька завжди просила у нього гроші. Речі вона купувала 21-24. 04.2016 року: духовий шкаф, газову поверхню, кухонну витяжку, холодильник. Купували у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу , були вона, її чоловік та ОСОБА_3. Водонагрівач купував ОСОБА_1 та встановлював у квартирі АДРЕСА_2, але, за які кошти, вона не знає.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9 у судовому засіданні 02.05.2018 року суду пояснила, що вона працює разом з відповідачем з 2015 року. Позивач приходив на роботу до ОСОБА_2. Вдома у відповідача вона не була. Стосовно майна вона нічого сказати не може. Від колективу ОСОБА_2 дарували на весілля мультиварку. Відповідач розповідала, що на весіллі було мало людей, про те, що подарували вона не розповідала.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 у судовому засіданні 02.05.2018 року суду пояснила, що ОСОБА_2 працює разом ними. Вона її знає з моменту, коли остання прийшла до них на роботу. Стосовно майна та весілля нічого не може сказати.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій реакції.

У відповідності до п. 9 ч. 1 Розділу ХІII Перехідних Положень ЦПК України у новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Вислухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що з12.11.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6 копія свідоцтва про шлюб). За рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.05.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.

Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно п. 23 Постанову Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

До та після розірвання шлюбу між сторонами виникли суперечки щодо розподілу речей, які було куплено та встановлено у квартиру АДРЕСА_3, а саме:

-електрична духова шафа «Le Chef» вартістю 4 500,00 грн;

-газова поверхня «Le Chef» вартістю 2 500,00 грн;

-водонагрівач «Gorenje» вартістю 4 171,00 грн;

-кухонна витяжка «Elios» вартістю 2 500,00 грн;

-холодильник «Whirpool» вартістю 9 700,00 грн.

Та грошових коштів у сумі 1 500,00 доларів США та 600 євро.

Згідно ч. 1 ст. ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст. ст. 69-72 СК України. Відповідно п. 23 зазначеної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ст. 82 ч. 1 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, судом достовірно встановлено, і сторони підтвердили, що квартира АДРЕСА_4 (колишня вул. Димитрова) у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, куди покупались та встановлювались спірні речі, належить на праві особистої приватної власності матері відповідача ОСОБА_8

Щодо вимоги позивача виділити йому у користування холодильник «Whirpool», а відповідачу - водонагрівач «Gorenje», електричну духову шафу «Le Chef», газову поверхню «Le Chef», кухонну витяжку «Elios», суд вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що холодильник було придбано на спільні грошові кошти подружжя. Так позивачем надано копію товарного чеку № 78114 від 26.04.2016 року, що засвідчує придбання водонагрівачу «Gorenje» вартістю 4 171,00 грн, та копію товарного чеку від 03.04.2018 року, що засвідчує придбання електричної духової шафи «Le Chef» вартістю 4 500,00 грн та газової поверхні «Le Chef» вартістю 2 500,00 грн. Відповідачем, у свою чергу, було надано копію товарного чеку від 24.04.2016 року, що засвідчує придбання кухонної витяжки «Elios» вартістю 2 500,00 грн, та копію товарного чеку від 24.04.2016 року, що засвідчує придбання холодильнику «Whirpool» вартістю 9 700,00 грн. Треба відзначити, що жоден товарний чек не містить інформації щодо покупця, тобто неможливо визначити хто саме купував даний товар та хто сплачував гроші при здійсненні покупки. Також у судовому засіданні 26.02.2018 року позивач, допитаний в якості свідка, пояснив, що спірні речі були придбанні його батьком ОСОБА_7 за його власні гроші. Даний факт також підтвердив і сам ОСОБА_7 у судовому засіданні 26.02.2018 року, коли був допитаний в якості свідка. Натомість матір відповідача ОСОБА_8 у судовому засіданні 26.02.2018 року, допитана в якості свідка, зазначила, що спірні речі купувались нею за її гроші, потім вони були встановлені у квартирі АДРЕСА_5, яка належить їй на праві особистої приватної власності. Тобто з вищенаведеного можна зробити висновок, що достовірно неможливо встановити хто саме купував дані речі, у тому числі й вищевказаний холодильник, але точно можна сказати, що вони купувались не на спільні кошти подружжя сторін по справі, а на грошові кошти або ОСОБА_7, або ОСОБА_8, або порівну. Тобто апріорі спірні холодильник «Whirpool» та водонагрівач «Gorenje», електрична духова шафа «Le Chef», газова поверхня «Le Chef», кухонна витяжка «Elios» не можуть бути визнанні спільним майном подружжя Мігуль-Джалілової, так як речі були придбані не на їх спільні грошові кошти.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 29 046,86 грн. У цій частині позов також не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що на весілля йому та відповідачу дарувались грошові кошти. У судовому засіданні 26.02.2018 року позивач, допитаний в якості свідка, пояснив, що він зі слів своїх батьків знає, що на весілля вони поклали у конверт 1 000 доларів США та 600 Євро, але він сам гроші не бачив, лише конверт. Свідок ОСОБА_7 зазначив, що він дарував на весілля 1 000 доларів США, а його дружина 600 Євро, конверт з грошима він віддав ОСОБА_3 Натомість відповідач у судовому засіданні зазначила, що на весілля їм ніхто нічого не дарував, а ні її батьки, а ні батьки позивача. Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні також заперечувала факт дарування грошей батьками позивача, зазначив, що ніхто нічого не дарував.

Не знайшов підтвердження в судовому засіданні факт зняття позивачем чи її матір»ю грошових коштів в картки позивача, оскільки позивачем не надано доказів цьому, а відповідач та її матір ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечують таких факт.

Суд наголошує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, воно не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги те, що позивач не бачив грошей, що дарувались його батьками, а відповідач категорично заперечує факт дарування на весіллі грошей, те, що суду не було надано зовсім ніяких доказів дарування грошових коштів, та зняття грошей з карти позивача відповідачем чи її матір»ю той дана позовна вимога не підлягає задоволенню оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача.

З огляду на те, що позовні вимоги позивач не підлягають задоволенню, то судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-80, 82, 141, 247, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_11

Повний текст рішення складено 15 02 2019 р.