Справа № 286/511/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Овруцької міської ради про визнання договору дарування недійсним , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить поновити їй строк звернення до суду і визнати недійсним з моменту укладення договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що був посвідчений секретарем Черепинської сільської ради Овруцького району Житомирської області Могилевець Л.Ю., мотивуючи тим, що ОСОБА_4 була рідною сестрою її бабусі - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Лукішки Овруцького району. Після її смерті відкрилася спадщина, яку вона, позивач, має намір оформити як спадкоємець за законом. 26.10.2018 Овруцький районний суд Житомирської області виніс рішення і встановив факт родинних відносин між нею та ОСОБА_4 , а саме, що вона є двоюрідною внучкою останньої. 20.02.1993 ОСОБА_4 у віці 84-х років, не будучи власником житлового будинку в АДРЕСА_1 вартістю 76410 руб., подарувала його ОСОБА_2 .. Звертає увагу, що у вказаному договорі дарування не вказані вулиця та номер будинку, хоча відповідач постійно вказує, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Забудовником та власником вказананого спірного будинку була ОСОБА_5 , про що свідчить виписка з погосподарської книги. Договір дарування посвідчений не уповноваженою особою - секретарем Черепинської сільської ради Овруцького району Житомирської області Могилевець Л.Ю.. Про існування вказаного договору вона дізналася в кінці 2018 року, а тому вона строки давності пропустила з поважних причин.

Відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність позовних вимог та зазначивши, що вона на законних підставах, відповідно до діючого на той час законодавства, отримала від ОСОБА_4 у власність по договору дарування будинок АДРЕСА_1 , який станом на день укладення договору дарування - 20.02.1993 належав саме ОСОБА_4 . Остання проживала в ньому одна на той час та була головою господарства, тому відповідно до ст. 86 ЦК України (в редакції 1963 року) мала законне право на розпорядження належним їй житловим будинком. Секретарем Черепинської сільської ради Овруцького району Житомирської області ОСОБА_6 договір посвідчувався відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про державний нотаріат», який діяв на той час, а тому посилання позивача, що договір посвідчувався не уповноваженою особою є безпідставним. Безпідставним і голослівним є і посилання позивача на те, що про існування вказаного договору їй стало відомо в кінці 2018 року, оскільки вони є рідними сестрами з позивачем, вона також є онукою померлої ОСОБА_4 і їй було достовірно відомо про те, що будинок подаровано їй, відповідачу, і вона є його власницею. Оскільки, поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем не доведено, тому в задоволенні позову слід відмовити в зв`язку зі збігом строку позовної давності.

Відповідь на візив позивачем не подавалася.

Ухвалою Овруцького районного суду від 02.08.2019 було залучено до участі у справі Овруцьку міську раду, яка є правонаступником Черепинської сільської ради внаслідок утворення об`єднаної територіальної громади, в якості співвідповідача.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, з наведених у ньому підстав, зазначивши, що власником спірного будинку була ОСОБА_5 , а тому ОСОБА_4 не могла його подарувати. Про договір дарування вона не знала, поки не померли батьки. Копію договору знайшла в їх будинку.

Відповідач - ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги не визнали. Заперечують щодо задоволення позову. Відповідач зазначила, що вона доглядала за ОСОБА_4 - рідною сестрою баби, у якої не було своїх дітей, і остання їй подарувала свій будинок. Батьки їх на той час жили вже в будинку АДРЕСА_2 . Всі знали, що ОСОБА_4 подарувала будинок їй. ОСОБА_7 жила в другій половині вказаного будинку, коли отримала квартиру в м. Овручі, десь в 1984 році, то свою частину також переписала на ОСОБА_4 ..

Представник відповідача - Овруцької міської ради, яка є правонаступником Черепинської сільської ради внаслідок утворення об`єднаної територіальної громади, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача ОСОБА_8 та її представника, показання свідків, дослідивши в судовому засіданні письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 станом на 01.01.1957 була головою домогосподарства в с. Лукішки Овруцького району (житловий будинок забудови 1914 року). Членами сім`ї були її діти: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також невістка - ОСОБА_12 та онука - ОСОБА_13 .. Суспільна група господарства - колгоспний двір (а.с. 33- 35).

Станом на 01.01.1974 ОСОБА_5 була головою колгоспного двору в с. Лукішки Овруцького району (житловий будинок 1928 року забудови - наявна відмітка «півхати»). Суспільна група господарства - колгоспний двір. Члени сім`ї по обліку відсутні. Співвласником значиться ОСОБА_7 . По особовому рахунку № НОМЕР_1 господарство ліквідовано 28.03.1975 в зв`язку зі смертю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Землі значиться всього - 0, 38 га.

Водночас станом на 01.01.1974 - 01.01.1979 ОСОБА_4 була головою колгоспного двору в с. Лукішки Овруцького району ( житловий будинок 1918 року забудови). Суспільна група господарства - колгоспний двір. Члени сім`ї по обліку відсутні. По особових рахунках № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 землі значиться всього - 0, 15 га.

Крім того, станом на 01.01.1974 - 01.01.1979 головою двору в с. Лукішки Овруцького району ( житловий будинок 1928 року забудови - наявна відмітка «півхати») була ОСОБА_7 . Суспільна група господарства - робітника. Членом сім`ї по обліку була ОСОБА_14 . По особових рахунках №№597, 586 землі значиться всього - 0, 05 га. Співвласником станом на 01.01.1974 - 01.01.1976 значилась ОСОБА_5 .

Вказані обставини підтверджуються даними погосподарських книг по Черепинській сільській раді за 1974 - 1976 роки (а.с. 118, 119, 122 -125); за 1977 - 1979 роки (а.с.116 -119), які були оглянуті в судовому засідані, та довідками виконавчого комітету Овруцької міської ради №492 від 07.05.2019, (а.с.67), №514 від 10.05.2019 (а.с. 81).

Згідно погосподарської книги по Черепинській сільській раді за 1980 - 1982 роки (а.с. 18-21) ОСОБА_4 була головою колгоспного двору в с. Лукішки Овруцького району ( житловий будинок 1918 року забудови, однак наявна примітка «півхати»). Суспільна група господарства - колгоспний двір. Члени сім`ї по обліку відсутні. По особовому рахунку № 576 землі значиться всього - 0, 15 га. Слід відмітити, що при наявності відмітки «півхати» розмір землі не змінився. Крім того, на неї було зараховано господарство ОСОБА_7 (житловий будинок 1928 року забудови - наявна відмітка «півхати»), яка вибула 08.06.1980 в м. Овруч. Суспільна група господарства - робітник. Вказані записи в погосподарській книзі в частині того, що півгосподарства ОСОБА_7 було переписано саме на ОСОБА_4 узгоджуються з даними довідки виконавчого комітету Овруцької міської ради №491 від 07.05.2019 (а.с.66) та показаннями свідка ОСОБА_14 - дочки ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні підтвердила, що дійсно півхати належало її матері - ОСОБА_7 , проживала і вона з матір`ю. Потім вона перїхала в м. Овруч і в 1980 році забрала матір, яка свою половину переписала на ОСОБА_4 . Крім того, показала, що взагалі в хаті, яка була побудована в 1918 році, проживало три сестри: її мати - ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Мати її відділилася, а ОСОБА_4 та ОСОБА_7 жили разом. Ніякого іншого будинку не було і не має. Коли ОСОБА_7 переїхала, то в хаті залишилася одна ОСОБА_4 . Вона допомогала племінниці ОСОБА_11 доглядати сторін по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , коли ті були малими. Коли стали дорослими, то їй особисто ОСОБА_4 говорила, що доглядала її саме ОСОБА_2 , а ОСОБА_11 не дуже їй допомагала. Померла вона при здоровому розумі.

Погосподарські книги по Черепинській сільській раді за 1983 - 1994 роки (а.с. 114-115, 116-117, 21-22) свідчать, що по обліку значиться лише одне господарство за ОСОБА_4 . Житловий будинок 1918 року забудови. Суспільна група господарства - колгоспний двір по книзі за 1983 - 1985 роки, а за 1986 - 1990 роки - робітника. Члени сім`ї по обліку відсутні. По особових рахунках № НОМЕР_4 землі значиться всього - 0, 15 га. В книзі за 1994 рік наявна відмітка про смерть ОСОБА_4 04.10.1994 та відкриття господарства на ОСОБА_2 згідно договору дарування від 20.02.1993 за №17.

Слід відмітити, що по обліках відсутні нумерація будинків та назва вулиць.

Суд не може покласти в основу рішення показання свідка ОСОБА_25 в частині того, що ОСОБА_4 мала інше господарство під річкою, як казала його баба - ОСОБА_5 , оскільки вони об`єктивно не підтверджуються будь-якими іншими доказами та не узгоджуються з дослідженими письмовими доказами та показаннями інших свідків. Причому сам він пояснив, що його баба - ОСОБА_5 дала земельні ділянки його батьку та матері сторін і вони побудували окремі будинки, а саме: №51 та №19 по АДРЕСА_1 . Він і живе в будинку своїх батьків №19. В спірній хаті на момент смерті баби ОСОБА_5 жила ОСОБА_4. Факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтвердили і свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_28 ОСОБА_7 жила окремо.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, у даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. А оскільки в даній справі йдеться про колгоспний тип двору, тому слід керуватися статтями цього ж Кодексу, які регламентували правовідносини в колгоспному дворі до 16 грудня 1993 року і які були виключені з цього кодексу у зв`язку з введенням в дію Закону України "Про власність".

Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.95, положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР ( у редакції 1963 року), що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у відповідній редакції) розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували факт наявності членів колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_5 (по обліку 1914 року забудови та 1928 року забудови «півхати»), які проживали з нею на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору чи не втратили права на частку в його майні. При цьому, суд звертає увагу, що свідок ОСОБА_25 показав, що в 1963 році у його батьків було вже своє, тобто інше господарство.

Таким чином, зважаючи на досліджені в судовому засіданні письмові докази та показання свідків, в тому числі і довідку виконавчого комітету Овруцької міської ради №238 від 15.04.2019, (а.с.65), норми права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про доведеність факту належності житлового будинку АДРЕСА_1 на момент укладення оспорюваного договору саме ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР (1963 року) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Копія договору дарування від 20.02.1993 (а.с. 30) свідчить про дотримання його форми (ст. 244 ЦК УРСР (1963 року). На підставі договору було внесено відомості в погосподарську книгу, а 19.09.2018 зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с. 69).

За правилами статті 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Стаття 48 ЦК УРСР застосовується у разі порушення встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків, при ущемленні угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними (статті 45-47, 49-58 ЦК УРСР).

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.3 Закону УРСР «Про державний нотаріат» від 25.12.1974, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР "Про державний нотаріат" та цим Законом, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого Комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення нотаріальних дій.

Вказаний Закон втратив чинність на підставі Постанови ВРN 3426-XII ( 3426-12 ) від 02.09.93), тобто на час посвідчення договору, що оспорюється він був чинним. Відповідно посилання позивача на норми Закону України «Про нотаріат» від 1993 року від 02.09.1993 не ґрунтується на законі.

Листи Житомирського обласного державного нотаріального архіву №227а від 20.09.2019 (а.с.124) та виконавчого комітету Овруцької міської ради №№182 від 24.12.2019 та №02-09/4195 від 24.12.2019 свідчать про відсутність документів нотаріального діловодства Черепинської сільської ради. Наявний лише договір дарування, що оспорюється, який було надано суду.

Свідок ОСОБА_29 , яка працювала секретарем Черепинської сілької ради, показала, що договір дарування, копію якого вони надали, посвідчувався іншим секретарем, вона нічого про це не знає. На даний час в сільській раді наявні лише копії договорів, які посвідчувалися на той період. Будь-яких справ, інших документів не має. Зараз є лише один будинок на садибі - спірний. Номери будикам присвоювалися пізніше, на час укладення договору їх не було.

Відповідно, під час судового розгляду справи не були належними і допустимими доказами доведені обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, а саме, що спірний будинок не належав ОСОБА_4 Никонорівні та договір, що оспорюється, було посвідчено не уповноваженою на те особою. Тобто, її посилання на недійсність договору є необґрунтованими.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи всі обставини справи та надані на їх підтвердження докази, правові норми, що регулюють правовідносини, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З аналізу зазначених положень можна зробити висновок про те, що недоведеність позовних вимог є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову та не потребує застосування строків позовної давності, поважність пропуску якого у даній справі позивачем не доведено з огляду на показання відповідача, свідків, що на час смерті ОСОБА_4 відносини у сторін, які є рідними сестрами, були хорошими.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 790 грн. 00 коп. в доход держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Овруцької міської ради про визнання договору дарування недійсним відмовити.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець Повне рішення виготовлено 03.01.2020.