ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Чернівці

Справа №727/5171/18

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Кулянди М.І., Лисака І.Н.

секретар Герман Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спорту на стороні позивача Другий відділ виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спорту на стороні відповідача Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про визнання права власності на майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 червня 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Ярема Л.В.),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спорту на стороні позивача Другий відділ виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спорту на стороні відповідача Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про визнання права власності на майно.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що їй та відповідачу на праві спільної часткової власності належало по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 06 березня 2013 року стягнуто з неї на користь ОСОБА_2 206442 грн 50 коп. компенсації вартості Ѕ частини вказаної квартири, припинено право власності останньої на цю частину з дня отримання грошової компенсації.

___________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/889/19 Категорія 3

На виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист, який пред`явлений відповідачем до примусового виконання.

Зазначала, що вона повністю виконала свої зобов`язання щодо виплати грошової компенсації вартості вказаної частини спірної квартири. Грошові кошти в повному обсязі акумульовано на депозитному рахунку Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби в зв`язку із відсутністю банківських реквізитів стягувача - відповідачки по справі. Державним виконавцем неодноразово направлялись відповідачці повідомлення про надання банківських реквізитів для перерахування коштів. Оскільки стягнуті з неї кошти не витребувані відповідачкою, постанова про закінчення виконавчого провадження не виносилась.

Вказувала, що 08 лютого 2018 року подала документи для державної реєстрації припинення права власності відповідача на Ѕ частину спірної квартири у зв`язку з виплатою грошової компенсації вартості частки, а також державної реєстрації за нею права власності на вказану частину квартири.

Рішеннями № 39587380 та №39586205 від 08 лютого 2018 року розгляд її заяв про державну реєстрацію припинення права власності та державну реєстрацію права власності були зупинено в зв`язку з відсутністю у неї документів про отримання ОСОБА_2 грошової компенсації за припинення права власності на частку в майні, а також про набуття нею права власності на цю частку, за яку сплачено грошову компенсацію.

Рішеннями №40247421 та №40300312 від 22 березня 2018 року їй відмовлено в державній реєстрації припинення права власності на частку в майні та державній реєстрації права власності на цю частку, із зазначених вище підстав.

Просила визнати факт виконання нею рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 06 березня 2013 року в частині сплати на користь ОСОБА_2 206442 грн 50 коп. компенсації вартості Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаної квартири.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання факту виконання нею рішення апеляційного суду залишено без розгляду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 червня 2019 року позов задоволено.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку в квартирі АДРЕСА_1 загальною площею 67,70 кв.м., житловою площею 38,60 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2064 грн 43 коп.

На вказане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушенням норми матеріального та процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що з моменту ухвалення рішення про стягнення грошової компенсації за її частку в майні до з дня отримання грошової компенсації його вартість зменшилась в чотири рази, що порушує її майнові права.

Вважає, що право позивача нею не порушено, а тому посилання на частину 1 статті 4 ЦПК є необґрунтованим.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 червня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач повністю виплатила відповідачу грошову компенсацію вартості Ѕ частини спірної квартири, визначеної рішенням суду, право власності останньої на її частку в квартирі припинено, позивач набула право власності на спірний об`єкт, яке підлягає захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належало по Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 06 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 206442 грн 50 коп. компенсації вартості Ѕ частини вказаної квартири. Припинено право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири з дня отримання грошової компенсації.

На виконання зазначеного рішення суду 22 березня 2013 року Шевченківським районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ Сарахманом П.М. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-22 від 22 березня 2013 року.

Згідно повідомлення старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ Сарахмана П.М. від 13 вересня 2017 року №35784/6 станом на 13 вересня 2017 року з боржника ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у повному обсязі, а саме 206442 грн 50 коп., які акумульовано на депозитному рахунку відділу в зв`язку з відсутністю банківських реквізитів стягувача ОСОБА_2 Державним виконавцем не виносилась постанова про закінчення виконавчого провадження в порядку п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Додатково проінформовано, що державним виконавцем неодноразово направлялись повідомлення про надання відповідних банківських реквізитів для подальшого перерахунку стягнутих коштів (а.с.7).

Згідно повідомлення Другого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області від 16 липня 2018 року, адресованого ОСОБА_2 , станом на 16 липня 2018 року відділом виконано рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 06 березня 2013 року в повному обсязі та стягнуті з боржника кошти містяться на депозитному рахунку відділу (а.с.32).

Постановою старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області Сарахмана П.М. від 04 грудня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-22, виданого 22 березня 2013 року Шевченківським районним судом м. Чернівці закінчене у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 06 березня 2013 року згідно платіжного доручення № 2644 від 03 грудня 2018 року (а.с.80).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №149497582 від 14 грудня 2018 року зареєстровано 10 грудня 2018 року припинення права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 67,7 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м. на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №48986550 від 04 грудня 2018 року старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області Сарахмана П.М. (а.с.81).

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Звертаючись до суду з позовом, позивач указувала на порушення свого майнового права, оскільки їй відмовлено в державній реєстрації припинення права власності на частку в майні та державній реєстрації права власності на цю частку в зв`язку з відсутністю у неї документів про отримання відповідачем грошової компенсації за припинення права власності на частку в майні та набуття нею права власності на цю частку, за яку сплачено грошову компенсацію.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України або у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим 9частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Встановивши, що позивач повністю виплатила відповідачу грошову компенсацію вартості її частки в майні, проте існують перешкоди для оформлення права власності на майно, суд першої інстанцій правильно застосував до спірних правовідносин статтю 392 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про порушення прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку.

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що права позивача не порушено й підстави для звернення до суду з позовом відсутні.

Посилання апелянта на те, що з моменту ухвалення рішення про стягнення грошової компенсації до дня її отримання вартість майна значно зменшилась, не стосується предмета спору в даній справі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: М.І. Кулянда

І.Н. Лисак