КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року

м. Київ

Справа № 359/9987/17

Апеляційне провадження №22-ц/824/972/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Желепи О.В.

суддів: Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі: Гордійчук Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощенного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2018 року (у складі судді Муранової-Лесів І.В., повний текст рішення складено 01 жовтня 2018 року)

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

13.12.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, у якому просив суд: - визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9198 га., кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; - зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9198га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Сеньківської сільради Бориспільського району Київської області ( а.с.3-5).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 06.03.2009р. було задоволено частково його позовні вимоги до ОСОБА_3 , та визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07.09.2001 року на ім'я ОСОБА_3 Бориспільською державною нотаріальною конторою Київської області на земельну частку(пай) у землі, яка перебуває, у колективній власності КПС «Сеньківське» розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах, визнано за ОСОБА_1, право власності на спадкове майно у вигляді Ѕ частини земельної частки(пай) землі, яка перебуває у колективній власності КСП « Сеньківське» розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах без виділення цієї частки в натурі, за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на Ѕ частини земельної частки(паю) землі, яка перебуває у колективній власності КПС «Сеньківське» розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах без виділення цієї частки в натурі. Зазначає, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, він дізнався, що спірна земельна ділянка була останньою приватизована та виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку. Даний Державний акт було виготовлено взамін сертифіката на право на земельну частку(пай) право на який передано було ОСОБА_3 від ОСОБА_4 Зазначає, що Апеляційний суд, ухвалюючи рішення у справі не володів інформацією, що спірна земельна ділянка на час судового розгляду була приватизована та мала кадастровий номер і перебувала у власності ОСОБА_3 Зазначений Державний акт на право власності на земельну ділянку було втрачено, у зв'язку з чим ним було подане оголошення в газету «Вісті». Вказує, що наведена інформація є нововиявленою обставиною, але трирічний строк для подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами поновленню не підлягає. Тому вважає, що зазначений спір, підлягає розгляду в позовному провадженні.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2018 року у задоволенні ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9198 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, -- відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1подав апеляційну скаргу 06 грудня 2018 року (а.с. 122) в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9198 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

В скарзі вказує на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Посилається, на те що згідно судового рішення по справі №22ц-0539/2009 він отримав право власності на спадкове майно у вигляді Ѕ частини земельної частки ( пай) землі яка перебуває у колективній власності КСП « Сеньківське» розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах без виділення цієї частки в натурі. Зазначає,що позбавлений права користуватись та розпоряджатись даним майном, оскільки на даний момент воно перебуває у власності відповідача. Земельна ділянка приватизована, та виділена в натурі. Те що Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 21.10.2004 року виготовлений взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_3 підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 18.09.2018 року, тоді ж він і дізнався про порушення свого права .

Посилається на ст. 261 ЦК України, відповідно якої строк позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а отже строк має обчислюватись саме з 18 вересня 2018 року ( дата коли позивач дізнався про те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 21.10.2004 року виготовлений взамін сертифіката на право на земельну ділянку (пай) серія НОМЕР_4 право на який передано ОСОБА_3 від ОСОБА_4.)

22 грудня 2018 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_5, в якому він просить залишити рішення Бориспільського міськрайонного суду м. Києва від вересня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Вказує на те, що дане рішення є об'єктивним, обґрунтованим. Зазначає, що суд відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності дійшов обґрунтованого висновку, про те що позивачем обраний неправильний спосіб захисту порушеного права. Щодо застосування наслідків спливу позовної давності згідно ст. 267 ЦК України, так протягом 2009-2017 років, позивач свідомо не реалізовував своє право на захист чекав смерті своєї сестри ОСОБА_3 Позивач знав, про те, що Держвний акт серії НОМЕР_5 виготовлено у 2004 році, але не квапився звертатись до суду, бо планував успадкувати всю спірну земельну ділянку після смерті ОСОБА_3 Після того як відповідач довів своє право на спадкування після смерті ОСОБА_3, вирішив звертатись до суду з позовом про визнання права власості.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення скарги заперечувала.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до висновку. що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже з аналізу вказаних положень ЦПК України та ЦК України випливає, що передумовою звернення особи до суду є порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів будь-ким іншим.

Згідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму ВСУ України № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст. 16, ст.319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

Як зазначено у пункті 37 вищезазначеної постанови, з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вважав встановленими такі обставини.

Рішенням Апеляційного суду Київської області у справі № 22Ц-0539/2009, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадшину частково недійсним, визнання права власності на частину житлового будинку та земельної частки (паю) задоволено частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 07 вересня 2001 року на ім'я ОСОБА_3 Бориспільською державною нотаріальною конторою Київської області на земельну частку(пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КПС «Сеньківське» розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах. Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно у вигляді Ѕ частини земельну частку(пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Сеньківське» розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах без виділення цієї частки в натурі. Визнано за ОСОБА_3 К право власності у порядку спадкування на Ѕ частини земельну частку(пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Сеньківське» розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах без виділення цієї частки в натурі. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 19 лютого 2008 року Бориспільською районною державною нотаріальною конторою Київської області на ім'я ОСОБА_3 на спадкове майно, в частині, що складається з 19/25 частин житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування по 19/50 частин за кожним житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1. Рішення набуло чинності.( а. с. 14-16).

Нормою статті 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Проте, як встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 з 2009 року не вчиняв жодних дій щодо реалізації свого права володіння, користування чи розпорядження частиною земельної частки (паю).

Отримавши рішення, позивач з 2009 року до 2017 року не звернувся до компетентних органів з заявою про виділення йому в натурі вказаної частини паю, та за оформленням відповідного державного акту.

Як вбачається з листа відділу у Бориспільському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області № 10-0.23-181/106-17 від 20.09.2017, згідно наявної у відділі інформації за ОСОБА_3 обліковується земельна ділянка, кадастровий номер якої НОМЕР_1, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 21.10.2004 року, виданого на підставі розпорядження Бориспільської райдержадміністрації № 821 від 04.10.2004 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 21.10.2004 виготовлений взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_3 право на який передано ОСОБА_3 від ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину НОМЕР_6 від 07.09.2001 року( а.с.10-12).

Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до п.17 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку площею 2,9198га з кадастровим номером НОМЕР_1, що підтверджується відповідною копією державного акту серії НОМЕР_2 (а.с.11), з моменту його державної реєстрації - 21.10.2004.

На момент ухвалення вищевказаного рішення Апеляційного суду Київської області від 6 березня 2009 року (а.с.14-16) ОСОБА_3, яка в порядку спадкування за законом набула право на земельну частку (пай), реалізувала його в порядку визначеному чинним земельним законодавством та отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 21.10.2004, а отже сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий 25.06.1997 року Бориспільською районною державною адміністрацією на ім'я спадкодавця ОСОБА_4, був недійсним. І ця обставина не була встановлена та не була врахована апеляційним судом при ухваленні зазначеного рішення.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7, виданого 04 грудня 2014 року відділом реєстрації смерті у м.Києві, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина в тому числі на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9198 га, з кадастровим номером НОМЕР_1 на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, яку в установленому законом порядку прийняв син померлої, відповідач у справі, ОСОБА_2, який є спадкоємцем 1 черги, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 135785480 від 28.08.2018( а.с.81,82).

З долученої до матеріалів копії заочного рішення Дарницького районного суду м.Києва від 28 вересня 2016 року, яким було частково задоволено позов ОСОБА_2 (відповідача у даній справі) та визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 06.11.2015 року за реєстровим №4737 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко НаталієюМиколаївною на ім'я ОСОБА_1 на грошові вклади з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться у київській регіональній дирекції АТ «Райффайзен Банк аваль» у спадковій справі №4/2015 від 02.06.2015 року (номер у спадковому реєстрі 57514182) до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.64-68), також вбачається, що в ході судового розгляду судом було встановлено, що 02.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. було заведено спадкову справу №4/2015 до майна померлої ОСОБА_3 (а.с.79) на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, який є братом померлої.

Заочне рішення набрало законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалось.

За змістом вказаного заочного рішення Дарницького районного суду м.Києва від 28 вересня 2016 року також встановлено, що 03.12.2015 року ОСОБА_5 (відповідач у даній справі) звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. з заявою про прийняття спадщини, що залишилась після померлої ОСОБА_3 ,а 11.12.2015 представником ОСОБА_2 - ОСОБА_8. подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 2,9198 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Як встановлено в ході даного судового розгляду, позивач ОСОБА_1, ані з часу ухвалення рішення Апеляційного суду Київської області від 6 березня 2009 року про визнання за ним права власності на Ѕ частини земельну частку(пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Сеньківське» розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах без виділення цієї частки в натурі, ані з моменту відкриття спадщини щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9, до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а також з позовом про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 21.10.2004 року, виданого на ім'я ОСОБА_3 взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_3, не звертався.

Судом встановлено, що права позивача з боку відповідача не були порушені, оскільки, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №13578548 від 28.08.2018 (а.с.81-82) відповідач ОСОБА_2 набув право власності на спірну земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9198га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Сеньківської сільради Бориспільського району Київської області, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом №492, виданого 20.02.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М.

Крім того, судом було встановлено, що позивач як спадкоємець померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, який звернувся за прийняттям спадщини за законом, з часу відкриття спадщини мав можливість дізнатися про порушення своїх прав щодо виділення в натурі на місцевості та набуття права власності на земельну ділянку взамін належної йому земельної частки (паю) після померлого батька ОСОБА_4

Дослідивши подані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищевказані обставини, які суд вжав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги з приводу не врахування судом рішення Апеляційного суду за 2009 рік, яким за позивачем визнано право на 1/2 частку паю, колегія суддів не приймає з огляду на те, що позивач на протязі 8 років не звертав вказане рішення до виконання , не звернувся до суду з вимогами про визнання недійсним та скасування державного акту, який в 2004 році отримала його сестра, виділивши земельну ділянку в натурі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, про те, що за позивачем не може бути визнано право власності на частину земельної ділянки, яка була зареєстрована за його покійною сестрою, спадщину після смерті якої прийняв спадкоємець першої черги, - відповідач, до оскарження ним в судовому порядку правовстановлюючих документів на ім'я його сестри, та свідоцтва про право на спадщину, отриманого відповідачем.

Доводи скарги з приводу невідповідності висновків суду обставинам справи, щодо пропуску позивачем позовної давності на законність ухваленого рішення не впливають, оскільки суд правомірно відмовив в задоволенні позову через його безпідставність.

Крім того, колегія суддів погоджується з тим, що про існування державного акту про право власності на землю на ім'я ОСОБА_3 , позивач мав можливість довідатись з 2014 року, коли намагався прийняти спадщину після смерті останньої.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді