Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 207/2886/16-ц

провадження № 61-14649св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «ДніпроАзот», управління Пенсійного Фонду України в Баглійському районі міста Дніпродзержинська,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року у складі судді: Демченко Е. Л.,

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ДніпроАзот» (далі - ПАТ «ДніпроАзот»), управління Пенсійного Фонду України в Баглійському районі міста Дніпродзержинська про виплату згідно закону моральної шкоди за не розгляд справ, порушення законів, за тривалість судового процесу, погашення заборгованості за кредитом у розмірі 17 280 грн ПАТ «ПриватБанку» судом, стягнення моральної шкоди за те, що родині не має де жити з вини Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська.

Ухвалою Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року апеляційна скарга була залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам частини другої статті 297 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року продовжено строк для виконання ухвали від 23 грудня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року повернуто як неподану.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що з тексту поданих ОСОБА_1 клопотань, заяв та доповнень до них вбачається, що вона не буде виконувати вимоги ухвали від 23 грудня 2016 року, а всі подані нею заяви свідчать про зловживання своїми процесуальними правами.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини другої статті 79, частини третьої статті 82 ЦПК України, статті 5 Закону України «Про судовий збір», статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору. Крім того, суд не звернув уваги на малозабезпеченість її сім'ї та складний матеріальний стан у зв'язку з тривалим розглядом судових справ за її позовами.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надано.

У березні 2018 року матеріали цивільної справи № 207/2886/16-ц надійшли до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною другою статті 257 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху (частина перша статті 185 ЦПК України).

Згідно з пунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 16 липня 2015 року № 629-VIII) ставка судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду складає 0,2 розміру мінімальної заробітної плати для фізичних осіб)

За таких обставин, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_1 має сплатити судовий збір в розмірі 275,60 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року, а тому підставно залишив апеляційну скаргу без руху, надавши строк для усунення недоліків протягом п?яти днів з дня отримання копії ухвали.

Тлумачення частини другої статті 121, частини другої статті 292 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскарженої ухвали) свідчить, що якщо особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки апеляційної скарги в строк наданий судом, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись із легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху, оскільки при подачі скарги не сплачено судовий збір в розмірі 275,60 грн.

На виконання зазначеної ухвали, 06 січня 2017 року позивач надала повторне клопотання про звільнення від сплати судового збору. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером, має складний матеріальний стан у зв'язку з тривалим розглядом судових справ за її позовами, на підтвердження надала довідку з пенсійного фонду.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на те, що надана довідка з пенсійного фонду не підтверджує неможливість сплати судового збору. Продовжено строк для виконання ухвали апеляційного суду від 23 грудня 2016 року протягом двох днів з дня отримання ухвали, а саме для сплати судового збору у розмірі 275,60 грн.

19 січня 2017 року ОСОБА_1 втретє надала суду клопотання про звільнення від сплати судового збору по справі. 26 січня 2017 року надала суду доповнення до клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року відмовлено у задоволенні в третє клопотання про звільнення від сплати судового збору. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу районного суду від 09 листопада 2016 року повернуто як неподану.

Оскільки у встановлений судом строк особою, яка подала апеляційну скаргу, не виконана ухвала про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про повернення апеляційної скарги.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на малозабезпеченість її сім'ї та складний матеріальний стан у зв'язку з тривалим розглядом судових справ за її позовами колегія суддів відхиляє. Аналіз матеріалів справи свідчить, що позивач не надала будь-яких належних доказів як малозабезпеченості її сім'ї відповідно до положень Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» так і докази складного матеріального стану (щодо неможливості сплати судового збору).

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена без додержання норм процесуального права.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 409, 410, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун В. І. Крат

В. П. Курило