Головуючий суду 1 інстанції - Москаленко В.В.
Доповідач -Луганська В.М.
Справа № 425/1084/19
Провадження № 22-ц/810/870/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - судді Луганської В.М.
суддів: Дронської І.О., Єрмакова Ю.В.
за участю секретаря Сінько А.І.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1
відповідач: ОСОБА_2
третя особа: орган опіки та піклування Рубіжанської міської ради Луганської області
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 вересня 2019 року ухвалене судом у складі судді Москаленко В.В.
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття дитини з реєстраційного обліку та її реєстрації за місцем проживання батька, третя особа орган опіки та піклування Рубіжанської міської ради Луганської області,

в с т а н о в и в :
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеними вище вимогами, в обґрунтування яких вказала, що позивач є власником частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , інша частина якого належить її колишньому чоловіку ОСОБА_3 , який помер у 2005 році, після його смерті право на спадщину не було оформлено.
У позивачки була донька ОСОБА_4 , яка з 18 грудня 2009 року перебувала у шлюбі з відповідачем та мають дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є рідним онуком позивачки. На підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 листопада 2011 року шлюб між ними було розірвано.
Донька за згодою позивачки була зареєстрована та проживала у будинку. Після народження онук був зареєстрований у будинку позивача. ІНФОРМАЦІЯ_2 донька померла.
До 05 березня 2015 року онук проживав у будинку з позивачкою. 05 березня 2019 року відповідач забрав онука та вони стали проживати за адресою: АДРЕСА_2 .
Вважає, що порушені її права у зв`язку з тим, що відповідач не знімає онука з реєстраційного обліку, а вона не може оформити субсидію, оскільки листом від 26 лютого 2019 року їй було повідомлено про неможливість надання субсидії у зв`язку з тим, що у будинку зареєстрований онук, а відомості про його батька занесені до єдиного державного реєстру боржників та має заборгованість за виконавчим провадженням про стягнення аліментів.
Просила суд зобов`язати ОСОБА_2 зняти ОСОБА_5 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 та зареєструвати його за місцем проживання його батька ОСОБА_2 .

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття дитини з реєстраційного обліку та її реєстрації за місцем проживання батька відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення прийнято з порушенням матеріальних та процесуальних норм права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні її вимог зазначив, що неможливо позбавити онука права користування житлом, у якому належить частка на праві власності. Позивач таких вимог не заявляла, а посилалася на те, що онук проживає з відповідачем без реєстрації. Ураховуючи, що онук є неповнолітнім, самостійно знятися з реєстраційного обліку не може, а відповідач цього не робить чим порушує права онука. Скаржник посилається на те, що вона намагається захистити права онука від неправомірних дій з боку відповідача. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.
Посилаючись на п.5 «Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» скаржник зазначає, що батькизобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.
Дитина має бути зареєстрована зразу після народження. Законодавець прописав обов`язки батьків про реєстрацію місця проживання щодо новонародженої дитини, тому скаржник вважає що до обов`язків відповідача по не порушенню прав онука можливо застосувати аналогію Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та «Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру». Суд першої інстанції не взяв до уваги її посилання щодо порушення прав онука з боку відповідача, не розглянув її позовну заяву по суті.
Вважає, що рішення суду порушує її право та право її онука на справедливий розгляд справи та її інтересів.
Просить суд апеляційної інстанції не обмежуватися доводами апеляційної скарги, скасувати рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 вересня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заявлені вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає, що відсутні підстави для її задоволення та зазначив, що вимоги, викладені в скарзі не відповідають чинному законодавству, неповнолітня дитина не може бути знята з реєстрації за чиїм то бажанням.
Неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований на своїй житловій площі, на своїй частці житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яку він успадкував від своєї померлої матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, копія якого додається до відзиву.
Вважає, що скаржник не довів фактів порушення судом першої інстанції його прав та інтересів, а тому він не може оскаржувати законність чи обґрунтованість рішення, яке стосується прав інших осіб у справі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
В судове засідання представник органу опіки та піклування Рубіжанської міської ради не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливим розглядати справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що судом були встановлені наступні обставини: будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/2 частці кожному, що підтверджується копією рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 липня 2004 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Того ж дня відкрилась спадщина до якої увійшли усі права та обов`язки, що належали останньому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України.
Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, зокрема 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .
На день відкриття спадщини у вказаному будинку проживала та була зареєстрована дочка спадкодавця: ОСОБА_4 , 1985 року народження, яка фактично прийняла спадщину, але свідоцтво про право на спадщину за законом не отримувала.
Дочка позивача - ОСОБА_4 , 18 грудня 2009 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , який рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 листопада 2011 року був розірваний.
Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , у місті Рубіжне Луганської області, та його батьками зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_4
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується письмовими доказами.
З інформації наданої завідувачем Рубіжанської державної нотаріальної контори на запит суду вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцями, які прийняли спадщину є: її мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та її малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд встановив, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняв спадщину після смерті матері та є співвласником будинку АДРЕСА_1 .
З акту про встановлення фактичного місця проживання від 08 лютого 2019 року вбачається, що у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає з 05 березня 2015 року. Після смерті матері ОСОБА_4 його забрав батько ОСОБА_2 , з того часу він мешкає з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно копії листа Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області від 26 лютого 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні житлової субсидії у зв`язку з тим, що вона зареєстрована у житловому приміщенні з неповнолітнім онуком, відомості про його батька ОСОБА_2 внесені до Єдиного реєстру боржників і він має заборгованість за виконавчим провадженням про стягнення аліментів.
Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що малолітній ОСОБА_5 не може самостійно обирати місце свого проживання, не проживання його в будинку, який належить позивачці та частка в якому належить малолітньому не може бути підставою для зняття його з реєстрації в розумінні ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Крім того, позивачем не надано належних доказі на обґрунтування заявлених вимог, що діями відповідача порушуються її права.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку.
Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.
Згідно з п 2.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року № 1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 (далі по тексту - Порядок № 1077), для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру, зокрема, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.
Пунктом 2.3 Порядку № 1077 встановлено, що відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто.
Відомості про реєстрацію дитини, яка не досягла 14 років, вносяться до картки реєстрації того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, та до адресної картки.
До адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України надсилаються відомості про реєстрацію місця проживання того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, у графу 14 цих відомостей вноситься інформація про дитину (прізвище, ім`я, по батькові, стать, дата і місце народження).
Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (далі по тексту - Правила № 207), також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Разом з тим, відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства» (Преамбула Закону).
Відповідно до статті 18 вказаного Закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.
Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.
На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Як встановлено статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
У відповідності до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України).
Судом встановлено, що малолітній онук позивачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 05 травня 2010 року. Тобто, малолітній з дня свого народження був зареєстрований за місцем проживання своєї матері де проживав із своєю матір`ю - ОСОБА_4 до її смерті, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується письмовими доказами та не оспорюється позивачем.
З інформації наданої завідувачем Рубіжанської державної нотаріальної вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцями, які прийняли спадщину є: її мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та її малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняв спадщину після смерті матері та є співвласником будинку АДРЕСА_3 .
Після смерті матері ОСОБА_5 , проживає із своїм батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , цю обставину сторонами не спростовано.
З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про те, що не проживання у будинку співвласника будинку не може бути підставою для зняття його з реєстрації відповідає вимогам закону. А вимоги апеляційної скарги не заслуговують на увагу з викладених вище обставин.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Скаржник не надала до суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що не зняття з реєстрації її малолітнього онука порушує права малолітнього та її права як співвласника будинку так само не надано доказів того, що відповідачем порушуються її права.
Посилання ОСОБА_1 на те, що при розгляді справи судом першої інстанції було порушено її право на справедливий суд не знайшло свого підтвердження.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції по доводам апеляційної скарги не має.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було відстрочено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то із скаржника підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1152, 00 грн.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: