Постанова

Іменем України

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 565/369/19

провадження № 61-16648св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 03 липня 2019 року у складі судді Бондаренко Н. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Кузнецовського міського суду Рівненської області з позовом до ПАТ «Кредобанк», у якому просив стягнути з відповідача упущену вигоду в сумі 22 080,91 грн та моральну шкоду в сумі 75 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до пункту 22 договору про участь у фонді фінансування будівництва, у разі коли фактична загальна площа об`єкта інвестування є меншою за проектну площу об`єкта більш як на 0,5 вимірних одиниць (квадратних метрів), що підтверджено даними забудовника про фактичну загальну площу об`єкта інвестування, управитель протягом 15 банківських днів повертає довірителю на підставі його письмової заяви суму коштів, визначену виходячи з кількості вимірних одиниць об`єкта інвестування, на яку зменшилась загальна площа об`єкта інвестування, та поточної ціни вимірної одиниці такого об`єкта на день проведення розрахунків. Фактична загальна площа об`єкта інвестування складає 16,9 кв. м, оплачена ним площа об`єкта - 17,8 кв. м, різниця між проектною та фактичною загальною площею даного об`єкта складає 0,9 кв. м. Ціна за кв. м складає 10 200 грн, а отже сума до повернення складає 9 180 грн. Проте, кошти банк повернув лише 28 квітня 2017 року. З цих підстав просив вимоги позову задовольнити.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Кредобанк» про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 03 липня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не надано доказів на їх підтвердження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, справу направити до іншого суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано її із Кузнецовського міського суду Рівненської області.

19 листопада 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не порушено строки на апеляційне оскарження, оскільки на підтвердження поважності причин пропуску на апеляційне оскарження судового рішення надано належні докази.

Відзив на касаційну скаргу

У грудні 2019 року ПАТ «Кредобанк» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити ухвалу суду апеляційної інстанції без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а. с. 24 - 26).

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення копію оскаржуваного рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року ОСОБА_1 отримано 22 квітня 2019 року (а. с. 74).

04 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, покликаючись на те, що копію оскаржуваного рішення ним отримано 22 квітня 2019 року (а. с. 75).

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додав епікриз № 2432 державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 3 Міністерства охорони здоров`я України», з якого вбачається, що ОСОБА_1 з 11 травня 2019 року по 21 травня 2019 року перебував на лікуванні в кардіологічному відділенні (а. с. 76).

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 07 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано йому строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для надання апеляційному суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та для усунення недоліків апеляційної скарги (а. с. 86).

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали Рівненського апеляційного суду від 07 червня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 було отримано 27 червня 2019 року (а. с. 90).

01 липня 2019 року ОСОБА_1 подано доповнення від 30 червня 2019 року та заяву, в якій він просить поновити строк на апеляційне оскарження, покликаючись на своє перебування у відрядженні (а. с. 91 - 96).

До вказаної вище заяви додано копію наказу директора ПП «ІНКОМ» ОСОБА_1. № 15/04 від 15 квітня 2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було відряджено до міста Київ з 22 квітня 2019 року по 12 травня 2019 року на ТОВ «СПС-09».

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 03 липня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року (а. с. 109).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Відповідно до вимог частини першої та другої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно із частиною п`ятої, шостою статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржуване ОСОБА_1 рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області прийнято 18 березня 2019 року, повний текст складено 19 березня 2019 року та оприлюднено 21 березня 2019 року.

Тобто останній день строку на апеляційне оскарження припадав на 18 квітня 2019 року.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване рішення суду позивачем отримано 22 квітня 2019 року.

Тридцятиденний строк з моменту вручення ОСОБА_1 рішення суду закінчився 22 травня 2019 року.

Разом з цим з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 22 квітня 2019 року по 21 травня 2019 року мав поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, що підтверджуються наданими доказами.

Проте, жодних об`єктивних обставин та причин, які б унеможливлювали подання апеляційної скарги на рішення суду в період з 22 травня 2019 року, тобто з наступного дня після закінчення лікування до моменту подачі апеляційної скарги 04 червня 2019 року, ОСОБА_1 не наведено та відповідних доказів не надано.

Таким чином заявник пропустив строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Слід звернути увагу і на те, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Суд апеляційної інстанції врахував вимоги наведених норм закону, перевірив доводи ОСОБА_1 , на які він посилався як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження та, встановивши, що такі доводи не свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

При цьому судом враховано, що питання про поновлення строку для вчинення процесуальної дії вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська