Справа № 627/807/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" грудня 2019 р. смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - Вовк Л.В.

з участю секретаря - Полешко О.С.,

представника позивача - Долі ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області , ОСОБА_3 , фермерського господарства « ВЕЕТ» про скасування наказу та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки , скасування реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави, -

у с т а н о в и в :

У липні 2018 року заступник керівника Дергачівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області , ОСОБА_3 , ФГ « ВЕЕТ» про скасування наказу та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки , скасування реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області від 11.11.2014 р. №2989-СГ »Про надання в оренду земельної ділянки « ОСОБА_3 надано в оренду для ведення фермерського господарства строком на 49 років земельну ділянку державної форми власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля) , розташовану за межами населених пунктів Рябоконівської сільської ради загальною площею 46, 6118 га. 11.12.2014 р., на виконання вказаного наказу , між ОСОБА_3 та Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області укладено договір оренди вказаної земельної ділянки . Відповідно до умов договору , земельна ділянка передається для ведення фермерського господарства. 09.12.2015 р. між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області , ОСОБА_3 та ФГ « ВЕЕТ» , укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 11.12.2014 р. , відповідно до якої новим орендарем земельної ділянки є ФГ « ВЕЕТ», засновником якого є ОСОБА_3 , зареєстрованому в Єдиному державному реєстрі 05.11.2014 р. . На думку позивача вказаний наказ прийнято з порушенням вимог ст.ст.116,118, 121,123,134 ЗК України , ст.ст.7,12 Закону України « Про фермерське господарство «. ОСОБА_3 отримав земельну ділянку як громадянин , а в подальшому використовує її без реєстрації фермерського господарства з основною метою для розширення сільськогосподарських підприємств, засновником яких він є та поза передбаченою законом обов`язковою процедурою без проведення земельних торгів.

13 грудня 2019 року, в ході судового засідання, представник відповідача Коваленко О.В. пояснила суду , що аналогічні справи за позовом прокурора про скасування наказу та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки , розглядається в господарському суді , в зв`язку з цим заявила клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки згідно з офіційно опублікованими відомостями з Реєстру, Верховний Суд у складі колегії судів Касаційного господарського суду постановив у господарській справі № 912/2385/18, провадження у якій було відкрито за позовом прокурора, ухвалу про передачу справи разом із касаційною скаргою Заступника прокурора Дніпропетровської області на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з огляду на те, що дана справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Так, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду передаючи на розгляд Великої палати Верховного Суду вищезазначену справу, обґрунтувала свій висновок доводами про те, що механізм реалізації права прокурора подавати позови до суду в інтересах держави є недосконалим та неоднозначним, зокрема, вказав на правову проблему щодо підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, а саме: чи зобов`язаний прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі, окрім обґрунтування сутності порушень інтересів держави та необхідності їх захисту, обґрунтовувати також визначені законом підстави для звернення до суду прокурора шляхом: додання до позовної заяви суду доказів, які підтверджують, що захист законних інтересів держави не здійснюється, зокрема доказів здійснення передбачених законом дій щодо порушення прокурором відповідного провадження у разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурором; обґрунтування та доведення суду причин, через які захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (чи достатньо у такому разі самого лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження для прийняття позову прокурора до розгляду).

Окрім того, за позицією Верховного Суду, існує також інше питання, що потребує правового висновку - які правові наслідки, в разі, якщо судом після відкриття провадження у справі за результатами розгляду справи буде встановлено відсутність підстав для представництва інтересів держави в суді (прокурор не обґрунтовував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, недотримання прокурором процедури, що передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Представник позивача у судовому засіданні проти вказаного клопотання не заперечувала, просила суд його задовольнити.

Заслухавши думку учасників справи, з огляду на те, що висновок Великої Палати Верховного Суду в справі № 912/2385/18 щодо вказаної правової проблеми сприятиме забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якого є юридична визначеність, та принципу пропорційності, а отже матиме значення при вирішенні даної справи та підлягатиме застосуванню у даному спорі, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі.

Згідно п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до п.14 ст.253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених: пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 251, 253, 260, 261 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі задовольнити.

Провадження по цивільній справі № 627/807/18 за позовом заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області , ОСОБА_3 , фермерського господарства « ВЕЕТ» про скасування наказу та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки , скасування реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави зупинити до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 912/2385/18.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.В. Вовк