Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 153/187/17

провадження № 61-33042св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 липня 2017 року в складі колегії суддів: Берегового О. Ю., Матківської М. В., Луценка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У лютому 2017 рокуПублічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору від 30 березня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 6 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 31 жовтня 2016 року має заборгованість у сумі 117 159,54 грн, яка складається із: 16 571,73 грн - заборгованість за кредитом; 97 693,38 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 2 894,43 грн - заборгованість за пенею та комісією.

Враховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2011 року в розмірі 105 971,73 грн, яка складається із: 16 571,73 грн - заборгованості за кредитом, 89 400,00 грн - заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 10 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом, про застосування якого заявлено стороною у справі.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2011 року, б/н в загальному розмірі 105 971,73 грн, яка складається з наступного: 16 571,73 грн - заборгованість за кредитом, 89 400,00 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_1 вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед банком, а тому перебіг позовної давності перервався та починався заново. Таким чином, на час звернення банку з позовом до суду, а саме 10 лютого 2017 року трирічний строк позовної давності не сплив.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 липня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що надані позивачем докази на підтвердження здійснення відповідачем платежів є неналежними, оскільки подані в порушення вимог статті 27 ЦПК України і не повинні були прийнятті апеляційним судом, надані позивачем виписки з карткового рахунку не підтверджені ніяким іншим доказом, оскільки він є людиною похилого віку, пенсіонером та не здійснював зазначений в розрахунку платіж в сумі 300,00 грн з банкомату. У 2013 році він звертався до банку з приводу втрати платіжної карки, просив банк заблокувати рахунок та інших карток не отримував, про суд апеляційної інстанції не перевіривши достовірність вказаних доказів взяв їх за основу свого рішення. При прийнятті оскаржуваного рішення апеляційним судом неповно з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що 30 березня2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредитну картку «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом 6 500,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

До кредитного договору банк додав витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно з довідкою від 14 червня 2017 року, наданою банком під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, кредитна картка видана відповідачу 30 березня 2011 року.

Відповідно до наданого банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 жовтня 2016 року становить 117 159,54 грн, яка складається із: 16 571,73 грн - заборгованості за кредитом; 97 693,38 грн - заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом; 2 894,43 грн - заборгованості за пенею та комісією.

Нормативно-правове обґрунтування

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Кредитна картка видана відповідачу 30 березня 2011 року згідно із написаною ним заявою, при цьому відповідач не заперечував отримання ним коштів на підставі цієї заяви в сумі 6 500,00 грн.

Разом з тим, із заяви не вбачається строку, на який вона видана, банком на підтвердження своїх позовних вимог доказів щодо строку дії виданої відповідачу картки до матеріалів справи не надано, при цьому відповідач зазначає, що в 2013 році звертався до банку з заявою про втрату кредитної картки та нових карток не отримував, проте банком вказані обставини спростовані частково лише в суді апеляційної інстанції шляхом подання нових доказів про видачу карток з кінцевим терміном дії до 2017 року.

Відповідно до положень статті 131 ЦПК України, в редакції, чинній на момент розгляду справи, сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє засідання не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки під час розгляду справи місцевим судом в матеріалах справи були відсутні докази на підтвердження перевидачі відповідачу кредитної картки на підставі написаної ним заяви.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд врахував нові докази у справі, які не були надані позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції, зокрема, виписка з рахунку банку.

Разом з тим, апеляційний суд не зазначив об`єктивних поважних причин (виняткового випадку) неможливості подання позивачем цих доказів до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач у лютому 2014 року у терміналі самообслуговування у м. Ямполь здійснив платіж на погашення суми кредиту в розмірі 300,00 грн, не заслуговують на увагу, оскільки доказів сплати цієї суми саме відповідачем, представником позивача не надано, а відповідач категорично заперечує факт свого знаходження біля вказаного терміналу в зазначений день та внесення ним коштів.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 липня 2017 року скасувати, рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 10 травня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська