РІШЕННЯ

іменем України

19 вересня 2019 рокуСправа №451/1623/18
Провадження № 2/451/482/19

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Сахаревич М.М.,

з участю: позивача, представника позивач ОСОБА_1 , відповідача

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові цивільну справу №451/1623/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

19 листопада 2018 року ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,3517 га та 0,7675 га, які розташовані на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Право власності спадкодавця на дане нерухоме майно було набуто на підставі відповідних державних актів на право власності на земельну ділянку. За життя ОСОБА_4 розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту не робила. Не було дане майно також і об`єктом спадкового договору. Протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини позивач, як спадкоємець за заповітом, до нотаріуса не звертався. Проте, прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Дана обставина підтверджується довідкою виданою Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області від 07.02.2018 року № 209. Однак, наразі позивач не може оформити за собою право власності у вищезазначеному спадковому майні, що залишилося після смерті матері позивача. Причиною відмови нотаріуса є недоведеність факту прийняття спадщини позивачем. Просить ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто смерті останньої 28 ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач в підготовче судове засідання з`явився, позовні вимоги визнав, підтвердив факт проживання ОСОБА_4 разом із позивачем, просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 29.10.2013 р., видане виконавчим комітетом Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, відповідний актовий запис за №26 (а.с.6).

Згідно копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданим відділом ЗАГС 30.11.1953 р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі батьки значаться ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.7).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЛВ №000064, виданого 27.05.2003 року головою Оглядівської сільської ради на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом від 28.01.2002 року АЕІ №379199 реєстр №139, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,3517 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала ОСОБА_4 (а.с.8).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_3 -ЛВ №089775, виданого 16.03.2000 року головою Радехівської районної ради народних депутатів на рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 24.12.1999 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №7476, вбачається, що земельна ділянка, площею 0,7675 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала ОСОБА_4 (а.с.9-зворот).

З довідки №64 від 16.01.2018 року, виданої виконкомом Оглядівської сільської ради, вбачається, що до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 (а.с.10).

Факт спільного проживання підтверджується довідкою №209 від 07.02.2018 року, виданої виконкомом Оглядівської сільської ради, де зазначено, що на день смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в одному будинку в АДРЕСА_1 , разом з померлою проживав без реєстрації ОСОБА_2 син, ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заповіт від імені померлого не посвідчувався (а.с.11).

Маючи намір оформити свої права на спадкове майно, 17 січня 2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Юрченко О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с.12,13).

Однак причиною відмови нотаріуса від видачі свідоцтва про право на спадщину є недоведеність факту прийняття спадщини позивачем, а саме пропущення строку для прийняття спадщини (а.с.14).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що позивач пропустив визначений законом строк для прийняття спадщини, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,12,13,81,89,141,200,206, 258-259,263-265,315 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 25.09.2019 року.