Справа № 541/1970/18
Номер провадження 2/541/102/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 січня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Городівського О.А.

за участю секретаря судових засідань - Ніколаєнко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

установив:

05 вересня 2018 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернулася ОСОБА_2. На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником будинковолодіння АДРЕСА_1. У вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_3, який не є співвласником вказаного будинковолодіння та не проживає в ньому з 07 жовтня 2014 року. На даний час наявність реєстрації відповідача в будинку обмежує права позивача, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 31.01.2019 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 є одноособовим власником будинковолодіння АДРЕСА_1 ЇЇ право власності підтверджується копією договору дарування Ѕ частини житлового будинку з надвірними побудовами від 20 вересня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5765 (а.с.4) та копією купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку з надвірними побудовами від 07 жовтня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2657 (а.с.5).

Згідно з актом про підтвердження місця проживання особи на території м. Миргорода, відповідач у спірному житловому будинку не проживає з 2014 року, особисті речі в будинку відсутні (а.с.7).

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 не проживає у будинку протягом останніх п'яти років, то він, відповідно до ст. 72 ЖК України, втратила право на користування вищевказаним житловим приміщенням.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому ОСОБА_3 необхідно визнати таким, що втратив право на користування приміщенням будинковолодіння АДРЕСА_1

Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 405, 826 ЦК України, ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 12, 259, 263, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП- НОМЕР_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинку АДРЕСА_1 з дати його вибуття 07.10.2014.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н, РНОКПП- НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП - НОМЕР_2, судові витрати в сумі 705 грн.

Відповідач може подати письмову заяву про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 05.02.2019 року.

Суддя О. А. Городівський