Єдиний унікальний номер 229/2376/19 Номер провадження 22-ц/804/2351/19
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Санікової О.С.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якій подано апеляційну скаргу Акціонерним товариством «Українська залізниця» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 липня 2019 року (головуючий у 1 інстанції Панова Т.Л.), -

В С Т А Н О В И В:

26 квітнЯ 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця»/далі Товариство/ про стягнення не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем по 19 травня 2017 року про що має відповідний запис у трудовій книжці та була звільнена з роботи на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за згодою сторін. При звільненні відповідач не провів розрахунок та не сплатив заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по травень 2017 року в розмірі 17 214,42грн, компенсацію за втрату частини грошових доходів в розмірі 2 816,65грн та середній заробіток за період затримки розрахунку виходячи із розміру середньоденної заробітної плати 308,33грн з 19 травня 2017 року по день фактичного розрахунку.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 04 липня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі з березня по травень 2017 року в сумі 14 992,55грн, компенсацію за втрату частини грошових доходів за період з березня 2017 року по травень 2017 року в розмірі 2 571,72грн та судовий збір на користь держави в розмірі 768,40грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство просило скасувати рішення та відмовити у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що судом порушені норм процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, який не врахував висновок торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року яким щодо ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території непідконтрольній українській владі, які унеможливили виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 працювала в Товаристві до 19 травня 2017 року та була звільнена за згодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України на підставі наказу №568/ДН-ос від 19 травня 2017 року /а.с.11-16-9, наказ а.с. 24, 69/.

Нараховані до виплати та несплачені суми заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 склали:

за березень 2017 року при 175 норма годинах нарахована до виплат заробітна плата склала 4 470,33грн; за квітень 2017 року при 152 норма годинах нарахована до виплат заробітна плата склала 7 554,60грн; за травень 2017 року при 159 норма годинах нарахована до виплат заробітна плата склала 5 189,49грн; / копія розрахунку заробітної плати а.с.17-19/.

Згідно відомостей на виплату грошей по Товариству № 7 за березень 2017 року та Видаткового касового ордеру № 2476 ОСОБА_1 за першу половину березня 2017 року отримала 1766,79грн /а.с. 98-99/.

Висновком торгово-промислової палати України визнано настання форс-мажорних обставин для відповідача, які настали з 20 березня 2017 року /а.с.101-105/.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не провів розрахунок з позивачем при звільненні. Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що безпосереднє місце роботи позивача знаходиться в зоні проведення воєнних дій на території тимчасово непідконтрольній Україні та саме ця обставина призвела до порушення прав позивача щодо своєчасного розрахунку при звільненні та свідчить про відсутність вини в діях Української залізниці, оскільки відсутні відомості щодо виходів, відпрацьованого часу та фактично виконуваної працівником роботи.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав що, обов`язок здійснювати облік робочого часу, нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік покладено на працедавця, та саме останній повинен забезпечити неухильне виконання вимог трудового законодавства України.

Відсутність первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, про що відповідач надала відповідні відомості та нарахування.

Та вирішальним для результатів розгляду даної справи суд апеляційної інстанції вважає те, що обставини на які посилається відповідач, щодо здійснення діяльності на території тимчасово непідконтрольній Україні виникли не з 16 січня 2018 року як визначено висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2, а мали місце у період з 14 квітня 2014 року в населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, згідно з положеннями Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року та суд апеляційної інстанції виходить з того, що Товариство, яке на час проведення антитерористичної операції продовжувало здійснювати діяльність на території непідконтрольній Україні визначивши свої права та реалізовуючи їх за своїм розсудом повинно відповідати за негативні наслідки від такої діяльності.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції належним чином відреагував на аргументи відповідача щодо достовірності та надійності наданих позивачем документальних доказів та обґрунтовано вважав, що у відповідач у жодний належний спосіб не спростував наявні в розрахунках відомості.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач за обставини що склалися не має практичної доступної для неї можливості для виправлення встановленого в її справі порушення щодо строків і розміру розрахунків, які не здійснені при звільненні працівника.

Тому рішення в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягали стягненню заборгованість по заробітній паті та компенсація за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі що був визначений судом першої інстанції.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині задоволення позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2019 року.

Судді: