справа №176/2360/19
провадження №2/176/832/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

20 грудня 2019 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гусейнова К.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, АДРЕСА_1 ).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він є власником вищезазначеної квартири, з 04 серпня 2000 року. Відповідачка зареєстрована проживаючою у цій квартирі, але фактично не проживає у ній з 04 вересня 2018 року. Остання забрала всі свої речі, а також ванну, газову плиту, міжкімнатні двері та інше та добровільно покинула квартиру, виїхавши за межі міста. З того часу вона не проживає у вказаній квартирі, не користується нею, як житловою площею, витрат по утриманню квартири не несе, комунальні послуги не сплачує, не цікавиться станом квартири. Жодного особистого майна відповідачки в квартирі немає. Реєстрація у квартирі відповідачки створює йому перешкоди у її користуванні, оскільки він змушений нести додаткові витрати за відповідачку при оплаті комунальних послуг, та не може користуватись соціальними пільгами, що змусило його звернутись з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року було вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач у позовній заяві не заперечував проти заочного розгляду справи.

Від відповідача, ОСОБА_2 у запропонований йому ухвалою суду строк відзиву на позов до суду не надходило. Про розгляд справи відповідачка повідомлялась належним чином.

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 04 серпня 2000 року відділом приватизації державного житла Жовтоводської міської ради, квартира АДРЕСА_1 ) належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . (а.с.7)

Згідно із довідкою про склад сім`ї, виданої відділенням реєстрації територіальної громади Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, у зазначеній квартирі окрім позивача, зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 та малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.12)

Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира набута позивачем за час шлюбу із відповідачкою ОСОБА_2 .

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема житло, набуте ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.21 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Із роз`яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це.

Позивач, ставлячи питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в у квартирі АДРЕСА_1 посилається на те, що остання у квартирі не мешкає, а він, в свою чергу, змушений оплачувати комунальні послуги за особу, яка фактично не проживає і не користується житлом.

Згідно із довідкою ОСББ «М. Грушевського, 34» у спірній квартирі з 04 вересня 2018 року ніхто не проживає. 31.08.2018 року ОСОБА_2 переїхала з даної адреси на іншу. Було використано авто для перевезення меблів та приватних речей. (а.с.11)

Факт не проживання відповідачки у спірній квартирі також підтверджено трьома актами обстеження від 05 вересня 2019 року та 06 вересня 2019 року, складеними комісією ОСББ "М.Грушевського, 34" у складі членів правління - Онофричук Н.М., Волобоєвої Г.В., голови ОСББ - Іщенко С.М., з яких вбачажться, що 31.08.2018 року ОСОБА_2 переїздила з даної адреси, було використано авто для перевозки меблів та приватних речей, фактично з 04.09.2018 року в квартирі ніхто не проживає (а.с.9-11).

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не проживає і не користується даним житловим приміщенням, що є приватною власністю позивача, не виявила наміру проживати у квартирі вчиненням відповідних дій, в матеріалах справи наявні докази добровільного переїзду відповідачки із спірної квартири, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню і відповідачку ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачці в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачів до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 131, 141, 247, 263-265, 273, 280-282, 287, 288, 354-355 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_2 судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до або через суд першої інстанції, а матеріали справи надсилаються судом за правилами, що діяли до набрання чинності діючої редакції ЦПК України.

Суддя К.А. Гусейнов