КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року позивач звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі. Позивач та відповідач мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відносини між позивачем та відповідачем були припинені, відповідач мешкає окремо від позивача. Дитина проживає разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини.

На підставі викладеного, просила суд стягнути з відповідача аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 10 000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви і до повноліття дитини.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з 20 травня 2019 року до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги вказує на те, що висновки суду щодо стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. не відповідають обставинами, що вплинуло на прийняття незаконного рішення.

Окрім того, в доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що 18 вересня 2019 року з`явився в судове засідання, що було призначене о 10 год. 00 хв., разом з тим до зали судового засідання його запросили лише о 10 год. 04 хв. відразу на оголошення рішення суду, при цьому на заперечення останнього суд не відреагував, що позбавило його можливості подати письмові докази на спростування позовних вимог, а саме: довідку про доходи від 17 вересня 2019 року, яка могла би вплинути на висновки суду під час розгляду даної справи.

Як вбачається з довідки про доходи, розмір заробітної плати за серпень 2019 року становила 5200 грн., а сума аліментів, що підлягає стягненню - 3000 грн., що більше за 50% від отриманого доходу, тоді як розмір аліментів на одну дитину не повинен бути більшим ніж ј від всіх доходів.

Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів в сумі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 20 травня 2019 року до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 травня 2019 року до повноліття дитини.

На адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому зазначено, що в судовому засіданні, яке було призначено на 18 вересня 2019 року о 10 год. 00 хв. була присутня представник позивача, яка повідомила, що судове засідання розпочалося о 10 год. 00 хв., а приблизно о 10 год. 05 хв. особа, схожа на відповідача у справі, заглянула до залу судових засідань, але не заявляв бажання бути в ньому присутнім.

Надана суду апеляційної інстанції довідка про доходи відповідача не може бути прийнята судом до уваги, оскільки за даними державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві неможливо виконати рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований.

Також у відзиві просить суд апеляційної інстанції врахувати докази про витрати відповідача у справі на суму 101929 грн. 24 коп., які не були прийняті судом першої інстанції, оскільки позивачем було пропущено процесуальні строки їх подання.

Окрім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що відповідно до довідки про доходи остання отримує середньомісячно заробітну плату у розмірі 4362 грн. 80 коп., а щомісячні витрат на дитину складають 7240 грн. 36 коп., з яких: 1) на продукти - 2164 грн. 51 коп.; 2) на ліки - 1368 грн. 85 коп.; 3) на одяг та взуття - 3707 грн.

З урахуванням викладеного у відзиві, ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року справу було призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2019 року шлюб між сторонами у справі було розірвано.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що дитина перебуває на утриманні позивача, нормами сімейного законодавства передбачено обов`язок обох батьків утримувати дитину, однак у зв`язку з тим, що позивачем не обґрунтовано та не надано доказів необхідності витрат на дитину у розмірі 10000 грн. та можливість відповідача їх сплачувати, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними доводами суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 181 СК України способи утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Окрім цього, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, чинне законодавство України не містить вимоги щодо визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач може сплачувати визначений нею розмір аліментів у 10000 грн., також не в позовній заяві не зазначала про те, яка орієнтовна сума необхідна на місяць для утримання дитини.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що висновки суду про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі є передчасними не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки відповідач не був позбавлений можливості надавати докази на спростування позовних вимог під час судового розгляду в суді першої інстанції та не навів обґрунтованих підстав, що унеможливлювати останнього користуватися своїми процесуальними правами щодо подання доказів до суду.

Щодо обставин зазначених у відзив про орієнтовну щомісячну суму витрат на дитину також не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки позивач мала можливість зазначити про це в поданій позовній заяві, а та обставина, що позивач не є фахівцем в галузі права не може бути підставою для прийняття нових доказів під час апеляційного перегляду рішення суду.

На підставі викладеного колегії суддів вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. на дитину протягом тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання дитини. Визначений судом першої інстанції розмір аліментів узгоджуватимуться з вимогами чинного законодавства України, відповідатиме інтересам дитини, покриватиме суттєву частину витрат на дитину і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Окрім того, такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку щодо матеріального утримання дитини.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах тощо.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: