Провадження № 2/127/3403/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2019 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по виплаті аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в серпні 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені по виплаті аліментів.

Позов мотивований тим, що 28.09.2002 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Вінницьким відділом РАГС, актовий запис № 2118.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з матірю і перебувають на її утриманні.

Згідно свідоцтва відділу ДРАЦС Вінницького МУЮ від 25.01.2008 року, актовий запис № 96, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.06.2007 року було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_5, на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з 29.05.2007 року і до досягнення дітей повноліття. Вирішено питання про судові витрати.

Позивач зазначає, що в період з травня 2007 року по липень 2016 відповідач взагалі аліментів не сплачував, потім сплачував періодично і в довільних умовах. Станом на липень 2018 року заборгованість по сплаті аліментів за період з травня 2007 року по липень 2018 року становить 89756,05 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.09.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду. Відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2018 року прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по виплаті аліментів на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 89759 гривень 05 копійок. Прийняти до розгляду судом заяву позивача ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по виплаті аліментів.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 91797,72 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засідання позов підтримав та просив його задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, надавши суду відзив на поовну заяву. Відзив мотивований тим, що відповідач не знав про наявність судового рішення від 27.06.2007 року про стягнення аліментів та надавав грошові кошти позивачу в добровільній формі. Також представник відповідача зазначає, що про наявність руху по виконавчому провадженню та про його відкриття відповідачу не було відомо у звязку з його постійним проживанням поза межами м. Вінниці. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Представник ОСОБА_2 зазначив, що оскільки відповідач є повнолітнім, працездатним чоловіком, про існування обовязку щодо сплати аліментів тривалий час не знав, з 2016 року частково сплачував аліменти, заборгованість погасив в повному обсязі, має інших утриманців, тому вважає, за необхідне позовні вимоги позивача частково задовольнити стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 50% від 32593,86 грн.

Позивач ОСОБА_1 надала суду відповідь на відзив, який мотивований тим, що твердження про те, що відповідач не знав про наявність судового рішення від 27.06.2007 року про стягнення з нього аліментів на утримання дітей не відповідає дійсності. Жодної допомоги в утриманні дітей відповідач не надавав, що стало однією з підстав для звернення в 2008 році з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.01.2008 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 96, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-АМ № 038000 від 01.02.2008 року.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з матірю і перебувають на її утриманні.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.06.2007 року було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_5, на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з 29.05.2007 року і до досягнення дітей повноліття. Вирішено питання про судові витрати.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 20067290 за період з 30.01.2017 року по 01.08.2018 року ОСОБА_2 було сплачено 32706,44 грн., що підтверджується розрахунком підписаним державним виконавцем Тіміна І.В. Згідно вказаного розраухунку заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.08.2018 року становить 89756,05 грн.

Як вбачається з копії квитанції від 29.08.2018 року № ПН 144 ОСОБА_2 погасив заборгованість по виконавчому провадженню № 20067290 у сумі 45000,00 грн.

В судовому засіданні представники сторін підтвердили, що відповідач погасив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини та позивач в цій частині відмовився від позову.

Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобовязання боржником. Після порушення боржником свого обовязку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обовязку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року № 14-37цс18.

За таких обставин суд вважає, що позивачем в заяві про збільшення позовних вимог від 21.11.2018 року вірно обраховано пеню відповідно до правової позиції Верховного Суду.

Однак, відповідно до ст. 196 СК України слід зазначити, що ч. 2 вказаної норми передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

В даному випадку суд вважає доцільним зазначити, що як встановлено в судовому засіданні відповідач є одруженим, має на утриманні дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2013 року з урахуванням рішення Апеляційного суду Вінницької області від 25.09.2013 року ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Також як вбачається з матеріалів справи, на підставі ухвал Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2012 року та 18.04.2014 року видавався дублікат виконавочго листа про стягнення аліментів. При цьому відповідач, починаючи з липня 2016 року почав погашати заборгованість, а на час винесення рішення суду про стягнення пені по сплаті аліментів фактично заборгованість яка існувала у відповідача по сплаті аліментів погашена в повному обсязі.

Враховуючи наведене, суд вважає з урахуванням всіх обставин справи, матеріального та сімейного стану платника аліментів, доцільним зменшити відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір пені до 20000,00 грн., задовольнивши заявлені позовні вимоги частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 768,40 грн. судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 192, 194, 195, 196 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по виплаті аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 75/26.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: м. Вінниця, вул. Келецька, 93/71.

Суддя