Справа № 345/1112/18
Провадження № 22-ц/4808/168/19
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

доповідача Фединяка В.Д.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю представників: ОСОБА_2 - ОСОБА_3;

ОСОБА_4 - ОСОБА_5; ОСОБА_6 - ОСОБА_18.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Копанківська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області про зобов'язання вчинити дії, за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який приєднався до апеляційної скарги, на рішення Калуського міськрайонного суду від 15 листопада 2018 року, ухвалене суддею Мигович О.М.. в м.Калуші,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Копанківська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що йому належить на праві власності земельна ділянка, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0575 га по АДРЕСА_1. Його земельна ділянка межує із земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Він має намір здійснювати індивідуальне будівництво житлового будинку і господарських будівель на підставі будівельного паспорта від 28 листопада 2017 року. Доступ до земельної ділянки позивача можливий лише землями загального користування - догорою АДРЕСА_1, дана дорога передбачена генеральним планом с. Копанки. Посилаючись на те, що власники суміжних земельних ділянок відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 чинять перешкоди в користуванні дорогою АДРЕСА_1, яка проходить між їхніми земельними ділянками він не має доступу до своєї земельної ділянки, не може здійснювати будівництво будинку, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 насипали посеред проїжджої частини дороги шутер та гравій, залишають на ній транспортні засоби, посадили насадження - дерева, чим створили позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що підтверджується актами комісії Копанківської сільської ради від 22 квітня 2016 року, 24 січня 2017 року , 21 лютого 2018 року та акту комісії Калуської РДА від 05 липня 2016 року, просив зобов'язати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, забравши з дороги будівельні матеріали та викорчувати дерева; заборонити ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перекривати транспортними засобами чи будь-яким іншим майно в'їзд до земельної ділянки ОСОБА_2

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 15 листопада 2018 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою, площею 0,00575 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1, забравши з дороги по АДРЕСА_1 будівельні матеріали, серед яких в тому числі щебінь, пісок, гравій, які знаходяться на дорозі АДРЕСА_1 між земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про повне задоволення позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 чинять перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою, яка належить йому на праві власності, проте не задоволена позовна вимога щодо викорчовування дерев. Вказує, що актами комісійних обстежень представниками Калуської РДА, Копанівської сільської ради, ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області по АДРЕСА_1 підтверджено факт переогородження ОСОБА_6 та ОСОБА_4 дороги по АДРЕСА_1 купами щебеню, піску, гравію, розсадою дерев та систематичною залишення транспортних засобів. Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 визнавали факт розсади ними дерев по території дороги АДРЕСА_1, чим вони фактично перегородили заїзд до його земельної ділянки, утворивши таким чином тупік вулиці. На підтвердження даного факту долучались фото, які є в матеріалах справи та були предметом дослідження. Вказує, що відмова у задовлені позову про заборону перекривати дорогу транспортними засобами ОСОБА_6 та ОСОБА_4 посилаючи на їхні усні заперечення є передчасним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволені позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, наявність дороги не підтверджено доказами в справі, згідно генерального плану с. Копанки на даній ділянці передбачена дорога тільки в проекті. Вважає, що посилання на акти Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 16 травня 2018 року як доказ самовільного зайняття ОСОБА_6 та ОСОБА_4 земельної ділянки комунальної власності не заслуговує на увагу, оскільки останні не притягувались до відповідальності за даним фактом, як передбачено вимогами ч. 1 ст. 211 ЗК України та ст. 53-1 КУпАП.

14 січня 2019 року ОСОБА_6 подав заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_4, дану апеляційну скаргу підтримує, просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду від 15 листопада 2018 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, апеляційну скаргу ОСОБА_4 заперечує.

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 свою апеляційну скаргу підримали, просять задовольнити. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнають.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0575 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.05.2013 року. Висновками комісійних обстежень встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_4 перегороджено дорогу загального користування по АДРЕСА_1 шляхом розміщення на проїзній частині та площі, яка запроектована під тротуари, щебенем, піском, гравієм та систематично залишаються транспортні засоби, що перешкоджає позивачу в користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою, яка розташована після цих перешкод і до якої дорога по АДРЕСА_1 є єдиним способом доступу. Тому слід зобов'язати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою, площею 0,00575 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1, забравши з дороги по АДРЕСА_1 будівельні матеріали, серед яких в тому числі щебінь, пісок, гравій, які знаходяться на дорозі АДРЕСА_1 між земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_4. Вимоги щодо зрізання дерев, роміщених на проїзній частині дороги та про заборону відповідачам перекривати транспортними засобами, будь-яким іншим майном в'їзд до належної позивачу земельної ділянки відхилено з посиланням на те, що не підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_6 заявив, що автомобілі він тримає на своєму городі.

Висновок суду відповідає вимогам закону і обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0575 га, що знаходиться за по АДРЕСА_1 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.05.2013 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 від 05.12.2016 року (а.с.10,11, 12-14).

Суміжними землекористувачами є ОСОБА_6 та ОСОБА_4

ОСОБА_6, є власником земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, на підставі державного акту від 28.03.2002 р.

ОСОБА_4, є власником земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 17 жовтня 2006 року.

Рішенням Копанківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 25.07.2016 року №239 «Про затвердження генерального плану АДРЕСА_1 передбачено генеральним планом с. Копанки із зміною меж населеного пункту, орієнтовані розміри ряду житлових вулиць села, в т.ч. АДРЕСА_1 - ширина проїжджої частини складає 6 м (2 смуги по 3 м) та тротуари по 1.5 м. (а.с.15).

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, актом комісії від 22.04.2016 р. в складі голови сільської ради ОСОБА_10, депутатів сільської ради ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 було виявлено, що: «земельна ділянка, визначена дорогою загального користування, використовується не за призначенням. На даній дорозі розташовані гравій, пісок і шутер та росте дерево. Комісією було вирішено дати дозвіл на користування дорогою загального користування та прибрати будівельні матеріали з проїжджої частини» - (а.с.32).

05.07.2016 року було проведено обстеження дороги загального користування по АДРЕСА_1 та було встановлено, що «дорога загального користування, яка згідно з генеральним планом с.Копанки Калуського р-ну, розробленим Івано-Франківською філією НДІ «Діпромісто» в 1989 році проходить до земельної ділянки гр.ОСОБА_13, перегороджена будівельними матеріалами (щебінь, пісок). Встановлена огорожа на пішохідній дорозі унеможливлює доступ до вищезазначеної земельної ділянки біля домоволодінь гр.ОСОБА_4 та ОСОБА_14, що підтверджується актом від 05.07.206 року - (а.с.33).

Актом від 24.01.2017 року комісія Копанківської сільської ради встановлено, що «тротуарних доріжок нема, згідно генплану с.Копанки є дорога, між домоволодіннями ОСОБА_14 посаджені дерева, розміщений насипом шутер» - (а.с.34).

Актом від 21.02.2018 року комісія Калуської РДА в присутності голови Копанківської сільської ради ОСОБА_10 повторно провела огляд проїзної дороги загального користування по АДРЕСА_1 в с. Копанки Калуського р-ну та встановила, що «дорога загального користування, яка згідно з генеральним планом с. Копанки Калуського р-ну, розробленим Івано-Франківською філією ДП УДНДІПМ «Діпромісто» імені Ю.М. Білоконя в 2015 році, профіль якої становить 10 м, проходить до земельної ділянки ОСОБА_2, перегороджена будівельними матеріалами гр. ОСОБА_19 та ОСОБА_6 та немає доступу (проїзду) до вищезазначеної земельної ділянки, що не дає можливості здійснювати будівництво, що підтверджується актом та фотографіями до нього - (а.с.35, 36-37).

Головним управлінням Держеокадастру в Івано-Франківській області відповідно до наказу від 27.04.2018 року №484-ДК про здійснення заходів державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, використання та охороною земель всіх категорій та форм власності була проведена перевірка факту самовільного зайняття частини АДРЕСА_1, яка знаходиться в с.Копанки Калуського району Івано-Франківської області,за результатами якої встановлено, що земельна ділянка комунальної власності, яка знаходиться по АДРЕСА_1 самовільно зайнята відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_4, дане підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 16.05.2018 року №484/0/92-18-ДК/255/ПО/10/01-18,актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки від 16.05.2018 року №484/0/92/-18-ДК/483/АП/09/)1-08 - (а.с.211-212, 213-214). Згідно даних актів було встановлено, що частина АДРЕСА_1 самовільно зайнята між господарствами ОСОБА_6 та ОСОБА_4 шляхом побудови малої архітектурної споруди (тимчасової), розміщення будівельних матеріалів (щебінь), що є порушенням п. «Б» ст.211 Земельного кодексу України за що передбачено відповідальність за ст.53-1 КУпАП.

Відповідно до статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Статтею 152 ЗК України передбачено право землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Належним чином оцінивши докази у справі, суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач створює перешкоди у проїзді ОСОБА_2 до своєї земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про відсутність визначеної на генеральному плані с. Копанки дороги спростовується матеріалами справи та висновками комісій від Копанківської сільської ради від 22 квітня 2016 року, 24 січня 2017 року, 21 лютого 2018 року та акту комісії Калуської РДА від 05 липня 2016 року, копією рішення Копанківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 25.07.2016 року №239 «Про затвердження генерального плану с. Копанки».

Заперечуючи віднесення проїзду до земель загального користування, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не надали належних та допустимих доказів належності йому цієї земельної ділянки та правових підстав її використання.

Крім цього, у виданих відповідачам державних актах за земельні ділянки передбачено, що належні їм земельні ділянки межують із спірною дорогою. Межі цих земельних ділянок погоджені відповідачами.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_16 про наявність транспортних засобів на проїжджій частині, які перешкоджають доступу до його земельної ділянки не заслуговують на увагу, оскільки наявність транспортних засобів не встановлено належними у справі доказами.

Крім цього, не надано доказів, що відповідачі посадили дерава на спірній дорозі загального користування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який приєднався до апеляційної скарги залишити без задоволення. Рішення Калуського міськрайонного суду від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 04 лютого 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський