Номер провадження: 22-ц/813/3388/19
Номер справи місцевого суду: 520/8899/18
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пятигорец Володимира Івановича на рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 08 березня 2016 року сторони припинили сімейне життя, примирення та відновлення сім`ї є неможливим, сторони втратили почуття любові та поваги, шлюб має формальний характер.

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Так, ОСОБА_2 просила визнати право власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_7 ; визнати часткове право власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 .

В обгрунтування своїх вимог, ОСОБА_2 зазначає, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, за час сумісного проживання ними було набуто зазначене спільне майно, яке на цей час ОСОБА_2 бажає поділити.

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому заперечував проти визнання часткового права власності, в порядку поділу майна, за дітьми сторін, які залучені Колентєєвою у якості третіх осіб за зустрічним позовом, оскільки майно, яке нажите під час шлюбу, має ділитися між подружжям, а діти ніякого відношення до спірного майна не мають та запропонував свій варіант поділу майна, а саме:

-визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_5 ;

-визнати право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_6 та на 1/2 частини квартири АДРЕСА_7 , посилаючись на те, що ОСОБА_1 за таким розподілом отримає нерухоме майно, загальною площею 75,1 кв. м, а ОСОБА_2 отримає нерухоме майно, загальною площею 77,55 кв. м.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено.

Розірвано шлюб, зареєстрований 29 листопада 1985 року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 707, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нерухомого майна - квартири АДРЕСА_8 загальною площею 75,1 кв. м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нерухомого майна - квартири АДРЕСА_8 загальною площею 75,1 кв. м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нерухомого майна - квартири АДРЕСА_6 загальною площею 45,3 кв. м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нерухомого майна - квартири АДРЕСА_6 загальною площею 45,3 кв. м.

В іншій частині зустрічної позовної заяви - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Пятигорец Володимир Іванович подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2018 року в частині поділу майна подружжя наступним чином:

-визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_8 загальною площею 75,1 кв. м.

-визнати право власності за ОСОБА_2 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 загальною площею 45,3 кв. м. та на 1/2 частину квартири АДРЕСА_9 , загальною площею 32,5 кв.м.

посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя частково, визнаючи за кожним із подружжя право власності на 1/2 ідеальних часток квартир АДРЕСА_10 та АДРЕСА_11., загальною площею 45,3 кв. м., суд першої виходив з засади рівності часток подружжя. Відмовляючи у поділі квартири АДРЕСА_7 , суд виходив з відсутності підстав для її поділу між подружжям, як подружнього майна.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що за час спільного проживання сторін у зареєстрованому шлюбі, сторонами набуто: 1) квартиру АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 13 жовтня 2010 року, виданого на підставі рішення Виконкому Таїровської селищної ради від 30 вересня 2010 року за № 690, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 21 жовтня 2010 року; 2) квартиру АДРЕСА_8 , що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва на нерухоме майно від 18 травня 2013 року.

Крім цього сторонам належить квартира АДРЕСА_7 , що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у рівних частках, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 березня 2000 року.

Враховуючи, що право власності на квартиру АДРЕСА_7 набуто 29.03.2000 року в порядку приватизації, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість поділу даної квартири в якості спільного майна подружжя.

Доводи апеляційної скарги даний висновок суду першої інстанції не спростовують і зведені до переоцінки доказів та не засновані на законодавстві.

Що стосується поділу судом в ідеальних рівних частках по Ѕ частині за кожним з подружжя квартири АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 13 жовтня 2010 року, виданого на підставі рішення Виконкому Таїровської селищної ради від 30 вересня 2010 року за № 690, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 21 жовтня 2010 року та квартиру АДРЕСА_8 , що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва на нерухоме майно від 18 травня 2013 року, то судова колегія вбачає, що доказів про можливість поділу кожної з даних квартир в натурі не надано, внаслідок чого дані квартири є неподільним і в натурі майном. Крім того, намагаючись виділення на свою користь квартири більшої площі, а іншому з подружжя - меншої площі, жодна із сторін не ставила питання про можливість справедливої грошової компенсації різниці у площі, намагаючись уникнути цього за рахунок присудження своєї частки у квартирі, яка набута у власність в порядку приватизації і яка не відноситься до об`єкту спільної сумісної власності подружжя.

При таких обставинах висновок суду про поділ спільного майна подружжя у вигляді 2-х квартир різної площі в ідеальних частках заснований на законодавстві.

Доводи апеляційної скарги зведені виключно до недоцільності поділу здійсненого судом через особисті стосунки сторін, що жодним чином не спростовує законність прийнятого судом рішення щодо поділу квартир шляхом виділення кожній стороні по 1/2 ідеальній частині в кожній з квартир, які є об`єктом права спільної сумісної власності.

Будь-яких доводів про наявність пропозиції щодо компенсації іншій стороні вартості різниці у площі квартир та про неприйняття такої позиції судом, в апеляційній скарзі не наведено і з обставин справи не вбачається.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних підстав.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пятигорец Володимира Івановича - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.09.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова