Справа № 127/9423/19
Провадження № 22-ц/801/1669/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 рокуСправа № 127/9423/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Сала Т. Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення збитків за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду у складі судді Вохмінової О. С. від 06 червня 2019 року (повний текст судового рішення складено 12 червня 2019 року), -

встановив:

02 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 41919 грн 51 к. у відшкодування збитків, заподіяних невиконанням умов договору.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 10 серпня 2018 року між сторонами був укладений попередній договір про наміри купівлі-продажу гаражу-навісу, площею 1600,5 кв.м. в АДРЕСА_1 ».

07 вересня 2018 року ОСОБА_1 з однієї сторони як покупець, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з іншої - як продавці уклали договір купівлі-продажу цього нерухомого майна, за яким продавці передали у власність кожен в рівних частках, а покупець прийняв у власність зазначену будівлю.

Відповідно до пункту 4.3 договору продавці зобов`язані безкоштовно передати покупцю частину своєї дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт (загальна дозволена потужність продавців складає 160 кВт електричної енергії), а також надати покупцю необхідні листи згоди та інші документи для переоформлення 30 кВт на ім`я покупця; надати згоду (безкоштовно) та необхідні документи на отримання покупцем додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію продавця № 226 загальною потужністю 400 кВт.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договору винна сторона відшкодовує іншій стороні усі завдані збитки, в розмірі прямої та дійсної шкоди.

20 грудня 2018 року ОСОБА_1 уклав з фізичною особою - підприємцем (далі ФОП) ОСОБА_4 договір оренди частини приміщень цього гаражу із зобов`язанням орендодавця забезпечити будівлю електроенергією загальним навантаженням не менше ніж 30 кВт. За умовами договору в разі невиконання орендодавцем зазначеного зобов`язання орендар має право відмовитись від договору в односторонньому порядку, а орендодавець зобов`язаний повернути (компенсувати) усі орендні платежі в повному обсязі, включаючи оплати за комунальні послуги, а також виплатити штраф в розмірі 50 % від поверненої суми.

22 грудня 2019 року та 16 січня 2018 року ОСОБА_1 надсилав листи на адресу ОСОБА_2 з проханням підписати лист-згоду на передачу 30 кВт дозволеної потужності електроенергії та 40 кВт з резерву трансформаторної підстанції, які були повернуті за закінченням терміну зберігання.

14 березня 2019 року ФОП ОСОБА_4 відмовився від оренди приміщень, передав орендодавцю приміщення, а ОСОБА_1 , в свою чергу, повернув орендарю платежі за січень - лютий 2019 року в сумі 27 946,34 грн., а також сплатив 50% штрафу від суми повернення - 13973 грн 17 к.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2019 року у позві відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що сторони не є постачальниками електричної енергії в розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії», не надали доказів порядку виконання пункту 4.3. договору купівлі-продажу, а також доказів щодо домовленостей про використання трансформаторної підстанції, яка на праві власності належить ОСОБА_2 і через яку здійснюється постачання електроенергії до об`єкта, спір щодо використання якої між сторонами не вирішений. Ці обставини не свідчать про наявність в діях відповідачів протиправної поведінки, вини та причинного зв`язку між їхніми діями та отриманими позивачем збитками.

Суд прийшов до висновку, що неодержання ОСОБА_1 очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого позивача, оскільки укладаючи договір оренди він прийняв на себе зобов`язання щодо забезпечення приміщення електроенергією і не виконав цих умов. Він не був позбавлений можливості укласти відповідний договір із постачальником електроенергії і таким чином виконати умови договору оренди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої помилково визнав правомірною поведінку відповідачів щодо невиконання пункту 4.3. договору купівлі-продаж через відсутність узгодженого між сторонами порядку такого виконання з посиланням на те, що відповідачі не є постачальниками електричної енергії в розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії», тому що такий порядок встановлено Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 310 від 13 березня 2018 року. Вина відповідачів полягає у невиконанні взятих на себе за договором зобов`язань, що потягло неможливість виконання зобов`язання позивача щодо забезпечення електричною енергією орендаря, внаслідок чого ОСОБА_1 зазнав майнових втрат у виді відшкодування отриманої за два місяці орендної плати та сплати передбаченого договором оренди штрафу. Таким чином, позивач вважав наявними усі умови цивільно-правової відповідальності за невиконання зобов`язання у виді відшкодування збитків, настання якої передбачено умовами договору купівлі-продажу.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Частини перша та друга статті 367 ЦПК України передбачають, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Судом встановлено, що 10 серпня 2018 року між сторонами був укладений попередній договір про наміри купівлі-продажу гаражу навісу, площею 1600,5 кв.м. в АДРЕСА_1 ».

07 вересня 2018 року ОСОБА_1 з однієї сторони як покупець, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з іншої - як продавці уклали договір купівлі-продажу цього нерухомого майна, за яким продавці передали у власність кожен в рівних частках, а покупець прийняв у власність зазначену будівлю.

Відповідно до п. 4.3 договору продавці зобов`язані безкоштовно передати покупцю частину своєї дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт (загальна дозволена потужність продавців складає 160 кВт електричної енергії), а також надати покупцю необхідні листи згоди та інші документи для переоформлення 30 кВт на ім`я покупця; надати згоду (безкоштовно) та необхідні документи на отримання покупцем додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію продавця № 226 загальною потужністю 400 кВт.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договору винна сторона відшкодовує іншій стороні усі завдані збитки, в розмірі прямої та дійсної шкоди.

За загальним правилом зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

Добросовісність розумність і справедливість визначено ЦК України як основні засади, на яких має ґрунтуватись зобов`язання (частина третя статті 509 ЦК України), а також як загальні засади цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 цього Кодексу).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язанням (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Стаття 611 ЦК України встановлює правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема у виді відшкодування збитків - витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України) та моральної шкоди (пункт 4).

Згідно з частинами першою та другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Виходячи з положень цієї статті вина визначається як невжиття особою усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання і відображає суто цивілістичне визначення поняття вини як «невжиття особою об`єктивно можливих заходів по усуненню або недопущенню негативних результатів своїх дій, що диктуються обставинами конкретної ситуації».

Отже, для висновку про відсутність вини відповідачів у порушенні зобов`язання, встановленого пунктом 4.3. договору купівлі-продажу 07 вересня 2018 року будівлі гаражу-навісу, саме відповідачі повинні були довести на підставі належних, допустимих і достовірних доказів, що вони вжили усіх можливих заходів задля саме безкоштовної передачі позивачу частини своєї дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт, зокрема надати йому необхідні листи згоди та інші документи для переоформлення 30 кВт на його ім`я; безкоштовно надати згоду та необхідні документи на отримання ОСОБА_1 додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію № 226 загальною потужністю 400 кВт.

Проте, жодних доказів вжиття таких заходів у справі немає. Навпаки, направлені їм за зазначеною у договорі купівлі-продажу адресою місця проживання пропозиції щодо виконання умови договору про передачу позивачу обумовлених договором потужностей електроенергії залишились без реагування. Натомість, ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 пропозицію щодо укладення договору оренди трансформаторної станції, укладення якого договором купівлі-продажу не обумовлювалось і прямо суперечить змісту його пункту 4. 3 щодо саме безоплатної передачі відповідної потужності електроенергії.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо правомірності дій відповідачів, а відтак і відсутності їх вини.

При цьому, зазначаючи, що сторони не узгодили порядку виконання пункту 4.3 договору купівлі-продажу, суд не звернув уваги, що ні договір, ні ЦК України ні інші акти цивільного законодавства не встановлюють необхідності додаткового узгодження порядку виконання такого зобов`язання. Натомість, пославшись на те, що сторони не є постачальниками електричної енергії в розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії» не навів конкретних норм цього Закону, які б унеможливлювали або встановлювали особливий порядок для передачі власником електроустановки, приєднаної до системи розподілу (трансформаторної підстанції) частини своєї дозволеної потужності електричної енергії.

Крім того, виходячи із встановленої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину суд першої інстанції не мав підстав давати оцінку можливості виконання пункту 4.3 договору купівлі-продажу, чи ставити його виконання в залежність від наявності інших, не передбачених у договорі, умов (визначення сторонами порядку його виконання).

Щодо посилання суду на невизначеність строку виконання встановленого цим пунктом зобов`язання, то згідно з частиною другою статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Строк виконання встановленого пунктом 4.3 договору купівлі-продажу зобов`язання з передачі відповідачами позивачу частини потужності електричної енергії договором не визначено, але, як видно, зокрема із опису поштового вкладення про направлення листа ОСОБА_2 ОСОБА_1 , вимоги щодо його виконання позивач почав пред`являти не пізніше грудня 2018 року (а. с. 43).

Відповідно до частин першої, другої статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, розмір яких доказується кредитором.

За змістом договору оренди від 20 грудня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 , орендодавець зобов`язався забезпечити орендаря електричною енергією загальною потужністю не менше ніж 30 кВт. Відповідальність за невиконання такої умови встановлена у виді права орендаря в односторонньому порядку відмовитись від договору та обов`язку орендодавця повернути отримані орендні платежі і сплатити штраф. Загальна сума орендних платежів за два місяці та штрафу, яка становить 41919 грн 51 к., а також факт повернення/сплати цих коштів позивачем ФОП ОСОБА_4 . підтверджено виписками за картковими рахунками клієнта ОСОБА_1 відділення № 399 акціонерного товариства «УкрСиббанк» (а. с. 20, 21).

Жодних доводів на спростування розміру таких збитків відповідачі не навели. Їх посилання у відзиві на позовну заяву на фіктивність договору оренди не можна брати до уваги з огляду на зазначену вище презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України).

Не можна погодитись і з висновком суду першої інстанції щодо відсутності причинного зв`язку між бездіяльністю відповідачів та заподіяними збитками, сформульованим як власна недбалість позивача при укладенні договору оренди, з таких міркувань.

Наявність причинного зв`язку між протиправними винними діянням та негативними наслідками у виді збитків внаслідок порушення цивільно-правового зобов`язання визначається формулою: «якби боржник належним чином виконав зобов`язання, то кредитор не зазнав би збитків». З урахуванням принципу добросовісності зобов`язання, при укладенні договору оренди позивач мав підстави розумно розраховувати, що зможе забезпечити орендаря електричною енергією передбаченої потужності, натомість саме протиправна винна бездіяльність відповідачів унеможливила виконання ним зобов`язання за договором оренди, а відтак і зумовила відповідальність у виді повернення орендної плати та сплати штрафу.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання у виді відшкодування збитків: протиправної бездіяльності відповідачів, їх вини, майнових втрат позивача (збитків), розмір яких доведено належними, допустимими і достовірними доказами (статті 77, 78, 79 ЦК України), та причинного зв`язку між бездіяльністю відповідачів та збитками.

Разом з тим зі змісту пункту 4.3 договору купівлі-продажу видно, що обов`язок відповідачів безкоштовно передати позивачу частину своєї дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт, надати необхідні листи згоди та інші документи для переоформлення 30 кВт на його ім`я; надати згоду (безкоштовно) та необхідні документи на отримання додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію є солідарним (статті 541 ЦК України) (незалежно від того, що відчужене приміщення гаражу-навісу належало їм на праві спільної часткової власності, а трансформаторна підстанція перебуває у власності ОСОБА_2 ), а тому відповідальність за невиконання цього обов`язку вони також мають нести солідарну. Покладення часткової відповідальності у виді відшкодування збитків на кожного з відповідачів є неможливим через неможливість визначення конкретного розміру збитків, завданого діями/бездіяльністю окремо ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Так само солідарно підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати у справі у виді судового збору в розмірі 768 грн 40 к. за подання позовної заяви та 1153 грн 00 к. за подання апеляційної скарги відповідно до приписів частини першої статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду від 06 червня 2019 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , 41919 (сорок одну тисячу дев`ятсот дев`ятнадцять) грн 51 к. у відшкодування збитків, заподіяних невиконанням умов договору купівлі-продажу від 07 вересня 2018 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , судові витрати у справі у виді судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 к. за подання позовної заяви та 1153 (тисячу сто п`ятдесята три) грн 00 к. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий підпис О. С. Панасюк

Судді: підпис Т. О. Денишенко

підпис Т. Б. Сало

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк