Справа № 161/9360/18 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/105/19 Категорія: 61 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Киці С.І., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві, стягувач Відрите акціонерне товариство "Унікредитбанк" за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 подану в її інтересах представником ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2018 року,-

встановив:

11 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві. В прохальній частині вказаної заяви ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення процесуального строку. Просила суд поновити пропущений строк на подання скарги з підстав, що вона отримала постанови державного виконавця, які просить скасувати, 28.05.2018 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення процесуального строку, скаргу залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В установлений судом строк від учасників справи відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Постановляючи ухвалу про залишення скарги без розгляду, суд виходив з того, що вказана скарга подана із пропуском строку, визначеного ч. 1 ст. 449 ЦПК України, підстави для поновлення строку відсутні, оскільки заявником не надано суду переконливих доказів поважності його пропуску.

Такий висновок суду грунтується на Законі.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно з ч.2 ст.449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що документи подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Положеннями частини 1 статті 127 ЦПК України, яка врегульовує питання поновлення та продовження процесуальних строків передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, ЦПК України не пов'язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз'яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Отже, за змістом статей 81, 127 ЦПК України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що 25 серпня 2011 року державним виконавцем Відділу ДВС Печерського РУЮ у місті Києві Позняком Н.В. було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору (а.с. 5).

21 березня 2017 року державним виконавцем Відділу ДВС Печерського РУЮ у місті Києві Кириленко Д.М. було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 (а.с. 6).

У поданій скарзі ОСОБА_1 вказує, що копії оскаржуваних постанов отримала 28.05.2018 року, проте всупереч положенням ст. 81 ЦПК України, не подала жодного належного доказу на підтвердження своїх тверджень.

Крім того, ОСОБА_1 зазначивши про те, що отримала копії оскаржуваних постанов 28.05.2018 року, скаргу подала 11.06.2018 року не обгрунтувавши, з яких причин не подала скаргу у 10 денний строк, виходячи навіть із цієї дати.

Як вбачається із змісту скарги, ОСОБА_1 отримала копії оскаржуваних постанов 28.05.2018 року, а тому враховуючи вимоги ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скарга мала бути подана нею в строк до 07.06.2018 року.

Згідно з відтиском штемпеля на конверті зі скаргою, ОСОБА_1 направила до суду скаргу 11.06.2018 року (через 13 календарний день з дня отримання копій постанов), тобто заявник пропустив строк, передбачений ч. 1 ст. 449 ЦПК України. Обставин щодо існування непереборної сили, що призвела до пропуску строку, заявником в клопотанні не наведено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для залишення скарги без розгляду, оскільки вона подана після спливу визначеного законом строку, сторона не довела і не подала доказів того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у неї не було можливості.

Наведені в апеляційній скарзі доводи заявника про те, що суд першої інстанції повинен був встановити строк на усунення недоліків (зазначення поважних причин пропуску строків подачі скарги), а не залишати заяву без розгляду, є помилковими та не ґрунтуються на законі, яким встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено в порядку, передбаченому статтями 126 ЦПК України, залишається без розгляду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що пропущений строк є незначним, а тому його слід поновити, не може слугувати належним доказом існування обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стороні у справі процесуальних дій.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суддя місцевого суду підставно, відповідно до вимог ст.126, 449 ЦПК України, відмовив у задоволені клопотання про поновлення пропущеного строку і залишив скаргу без розгляду.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 подану в її інтересах представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді