Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 369/6750/15-ц

провадження № 61-18518св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинська М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд»,

треті особи: публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний Банк України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2016 року у складі судді Пінкевич Н. С. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Ігнатченко Н. В., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (далі - ТОВ «Фоззі-Фуд»), треті особи: публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь»), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний Банк України, про стягнення коштів.

Позов мотивовано тим, що між нею та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено договір поруки, яким забезпечувалось виконання за кредитним договором від 16 жовтня 2012 року № 68029-20/12-1, укладеним між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фоззі-Фуд».

19 березня 2015 року вона погасила перед ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 16 216 839,08 грн.

19 травня 2015 року вона направила листа на адресу ТОВ «Фоззі-Фуд» про часткове виконання кредитних зобов'язань товариства та набуття права зворотної вимоги до товариства на суму 16 216 839,08 грн. Також нею був запропонований порядок та строки виконання зобов'язань за договором поруки. У добровільному порядку ТОВ «Фоззі-Фуд» повернути сплачену суму за договором поруки відмовляється, мотивуючи тим, що даний правочин є нікчемним.

Посилаючись на те, що ТОВ «Фоззі-Фуд» незаконно відмовило їй у поверненні сплаченої нею суми на погашення кредитних зобов'язань товариства, з урахуванням уточнень, просила суд стягнути з ТОВ «Фоззі-Фуд» на її користь заборгованість із сплати чергових платежів за кредитним договором від 16 жовтня 2012 року № 68029-20/15-5 та договором поруки від 03 березня 2015 року № 26262-20/15-5 станом на 16 червня 2015 року в розмірі 320 835,90 грн та судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що згідно з обліковими даними банку станом на 19 березня 2015 року ТОВ «Фоззі-Фуд» мало за кредитним договором заборгованість, строк сплати якої ще не настав, тобто товариство своєчасно та в повному обсязі виконувало свої зобов'язання за кредитним договором. ПАТ «Банк «Київська Русь» не зверталося до ОСОБА_1 з вимогою як до поручителя за кредитними зобов'язаннями ТОВ «Фоззі-Фуд», а тому у неї не було підстав погашати кредитну заборгованість.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2016 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

У січні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу в якій просила суд скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, не відповідають встановленим у справі обставинам. Зокрема жодною правовою нормою право поручителя завчасно виконати свій обов'язок не ставиться в залежність від вимоги кредитора. А тому посилання судів на відсутність заборгованості відповідача перед банком на момент погашення позивачем заборгованості не може бути підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Фоззі-Фуд». Судами неправильно застосовано до спірних правовідносин положення статті 215, частини другої статті 228, 1049, 1059, 1060 ЦК України та пункт 4 частини другої статті 37, частини третя, четверта статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Не взято до уваги постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2106 року у справі № 826/22323/15, якою було скасовано постанову НБУ від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних».

У березні 2017 року ПАТ «Банк «Київська Русь» подав до суду заперечення на касаційну скаргу в якому вказав, що правочини щодо дострокового повернення банківського вкладу за договором банківського вкладу в іноземній валюті від 09 липня 2015 року № 79390-29.1.2 є нікчемними відповідно до приписів пункту 2.7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 228 ЦК України. Крім того, ОСОБА_1 передчасно частково погасила заборгованість за кредитним договором від 16 жовтня 2012 року № 68029-20/12-1, укладеним між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фоззі-Фуд», оскільки жодних вимог до неї ПАТ «Банк «Київська Русь» не пред'являло. Посилання позивача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2106 року у справі № 826/22323/15, якою було скасовано постанову НБУ від 19 березня 2015 року № 190 та від 16 липня 2015 року № 460 є необґрунтованими, оскільки не скасовує рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про нікчемність правочинів.

У квітні 2017 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав до суду заперечення на касаційну скаргу в якому зазначив про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову. Тому рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є законним та обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що 16 вересня 2012 року між ПАТ «Банк» Київська Русь» та ТОВ «Фоззі-Фуд» було укладено кредитний договір № 68029-20/12-1, згідно з яким товариству відкрито невідновлювальну відкличну кредитну лінію та банк зобов'язувався надати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі. Ліміт кредитної лінії - 75 000 000,00 грн, з кінцевим терміном повернення кредиту до 01 квітня 2015 року.

09 липня 2014 року між ПАТ Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу в іноземній валюті «СУПЕР-вклад» № 9390-29.1.2, за яким банк приймає від вкладника на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу в сумі 702 000,00 доларів США з терміном повернення вкладу до 09 лютого 2015 року.

14 січня 2015 року між ПАТ «Банк» Київська Русь» та ТОВ «Фоззі-Фуд» було укладено додатковий договір № 6 до кредитного договору № 68029-20/12-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії - 75 000 000, 00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25 %, а з 01 лютого 2015 року - 24 %, строком до 15 грудня 2019 року (а. с. 21-22).

03 березня 2015 року між ПАТ «Банк» Київська Русь» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 26254-20/15-5 щодо забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Фоззі-Фуд» за кредитним договором № 68029-20/12-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії.

Відповідно до пункту 2.1 договору поруки від 03 березня 2015 року № 26254-20/15-5 поручитель зобов'язується солідарно та в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, який було укладено між кредитором та боржником. Відповідальність поручителя обмежується сумою 16 216 839,08 грн.

Пунктом 3.1.1 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором у встановлені строки кредитор надсилає поручителю повідомлення з вимогою про виконання забезпеченою порукою зобов'язання боржника за кредитним договором.

Згідно пунктом 3.1, 3.2 вищевказаного договору у випадку невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором у встановлені строки, банк надсилає поручителю повідомлення з вимогою про виконання забезпеченого порукою зобов'язання ТОВ «Фоззі-Фуд» за кредитним договором. Відповідальність поручителя за договором поруки настає, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором у встановлені строки та за наявності звернення банку до поручителя з відповідною вимогою.

Суди встановили, що ПАТ «Банк» Київська Русь» не звертався з вимогою до ОСОБА_1 як поручителя за кредитним зобов'язаннями ТОВ «Фоззі-Фуд».

09 лютого 2015 року між ПАТ Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін до договору банківського вкладу від 09 липня 2014 року № 9390-29.1.2 про пролонгацію дії договору до 09 квітня 2015 року.

Відповідно до Правил залучення вкладників фізичних осіб в ПАТ «Банк» Київська Русь», затверджених постановою Правління ПАТ «Банк «Київська Русь» від 18 травня 2012 року № 41/3, вкладник має право достроково розірвати договір, попередньо повідомивши банк, шляхом подання відповідної заяви згідно з пунктом 4. 2 Правил.

Відповідно до пункту 4.2. Правил залучення вкладників фізичних осіб в ПАТ «Банк» Київська Русь», затверджених Постановою Правління ПАТ «Банк «Київська Русь» від 18 травня 2012 року № 41/3, вкладник, який виявив бажання достроково розірвати договір /достроково отримати частину суми строкового вкладу/зобов'язаний в строк за 10 календарних днів повідомити банк шляхом подання відповідної заяви в установленій банком формі.

10 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Голови Правління ПАТ «Банк «Київська Русь» із заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу № 9390-29.1.2 та повернення вкладу в сумі 702 000,00 доларів США, яка була отримана головою правління ОСОБА_5 19 березня 2015 року.

19 березня 2015 року ПАТ «Банк « Київська Русь » здійснив конвертацію валют вкладу відповідно до постанови НБУ № 160 та заяви позивача від 10 березня 2015 року, зарахувавши грошові кошти в розмірі 16 422 615,38 грн на рахунок НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1

19 березня 2015 року постановою Правління Національного банку України № 190 ПАТ «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних, в наслідок цього рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19 березня 2015 року прийнято рішення про запровадження з 20 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» призначено Волкова О. Ю. тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено строком на 3 місяці з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно. Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15 червня 2015 року продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» до 19 липня 2015 року (включно).

19 березня 2015 року ОСОБА_1 погасила перед ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованість за кредитними зобов'язаннями ТОВ «Фоззі-Фуд», згідно з договором поруки від 03 березня 2015 року № 26254-20/15-5 у розмірі 16 422 615,38 грн.

Відповідно до рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк» Київська Русь» правочин зі сплати ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 16 422 615,38 грн відповідно до платіжного доручення від 19 березня 2015 року № 6638, в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Фоззі-Фуд» за кредитним договором від 16 жовтня 2011 року за № 68029-20/12-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) із змінами та доповненнями згідно договору поруки від 03 березня 2015 року за № 26254-20/15-5 визнано нікчемним.

Згідно з частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо зокрема, банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку,

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у ТОВ «Фоззі-Фуд» на момент сплати позивачем банку коштів за договором поруки не існувало простроченої заборгованості, сплата ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 16 422 615,38 грн на погашення кредитної заборгованості ТОВ «Фоззі-Фуд» за договором поруки відбулася 19 березня 2015 року, в той час як тимчасовому в ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено з 20 березня 2015 року, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило