Справа № 575/1628/18
Провадження № 2/575/45/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2019 р. смт. Велика Писарівка
ОСОБА_1 районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Савєльєвої А.І.
за участю секретаря Доценко Т.Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в смт.В.Писарівка справу за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: виконком Великописарівської селищної ради Сумської області, про усунення перешкод в користуванні власником нерухомим майном,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона відповідно до договору купівлі-продажу від 19.05.2016 є власником житлового будинку №31 по вул.Кантемирівська в смт.Велика Писарівка Сумської області, в якому зареєстрований також відповідач ОСОБА_3, який фактично не проживає за вказаною адресою, однак у добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку, що створює для позивача перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю. У звязку з наведеним позивач просить позов задовольнити.
У судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, просить суд позов задовольнити, оскільки реєстрація відповідача у належному їй житловому будинку створює для неї перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю, зокрема, в оформленні субсидії.
Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про місце, день та час судового розгляду справи був завчасно та належним чином повідомлений, відзиву на позов та заяви про розгляд справи без його участі не подав, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу відповідно до ст.ст. 280-284 ЦПК України.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо позову посилається на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердила, що відповідач зареєстрований, але ніколи не проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні дав пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_4
Заслухавши пояснення позивача, свідків, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз вищевказаних норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю.
У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу №869 від 19.05.2016 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок № 31 по вул.Кантемирівська в смт.Велика Писарівка Сумської області (а.с.8,10).
Згідно довідки виконкому ОСОБА_1 селищної ради та копії аркушу будинкової книги (а.с.11,12), за адресою: вул.Кантемирівська,31 в смт.В.Писарівка Сумської області, значиться зареєстрованим з 15.11.2017, крім інших, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який фактично за вказаною адресою не проживає.
Позивач ОСОБА_2 наполягає, що відповідач ОСОБА_3, будучи зареєстрованим у належному їй будинку, фактично не проживаючи та не користуючись цим житлом, не знявшись у добровільному порядку з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, чинить їй перешкоди у користуванні своєю власністю.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року розглянув справу № 6-92 цс 15, при розгляді якої зробив правовий висновок, відповідно до якого передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.
У розумінні ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до абз.3 п.34 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК) (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. справа № 6-57цс11), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Право члена сімї на користування житлом є сервітутним, у звязку із чим його припинення повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст. 405, 406 ЦК України, відповідно до яких сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника як за наявності обставин, які мають істотне значення, так і через відсутність без поважних причин члена сімї понад рік.
Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У позивача, як власника житла, є право відповідно до положень ч.2 ст.405 ЦК України, на звернення до суду щодо визнання відповідача, таким, що втратив право користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач фактично не проживав у спірному житловому будинку з моменту його реєстрації в ньому (з 15.11.2017).
Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає захисту у спосіб усунення перешкод шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням.

Керуючись ст.405 ЦК України,
ст.ст. 12,13,42,48,76,258,259,263-265,268,273,280-284, 354,355 ЦПК України, суд
Цивільний позов ОСОБА_2 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: вулиця Кантемирівська,31 смт.Велика Писарівка Сумської області.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Повне судове рішення складене та підписане 04 лютого 2019 року.
Суддя А.І.Савєльєва