Справа № 484/3014/19
Провадження № 2/484/1169/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2019р.Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Медведєвої Н.А.

секретар судового засідання - Бикова О.П.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в місті Первомайську за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

Позивача звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та на присадибну земельну ділянку, площею 0,12га, вказуючи, що спадщину він прийняв, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно йому відмовлено через відсутність документів, до посвідчують право власності спадкодавця та спадкове майно.

Ухвалою від 11.07.2019р. позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справ, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання, визначені строки для подачі заяв по суті, витребувані з Другої Первомайської державної нотаріальної контори копія спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_2 , та з КП "ПМБТІ" інформація про реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

09.08.2019р. підготовче засідання було відкладене та витребуваний з Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області витяг з погосподарської книги виконавчого комітету Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, що підтверджує перехід права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 до ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.1988р.

В підготовче засідання представник позивача надала заяву, в якій підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити, просив розглянути справу без його участі та участі позивача.

Від відповідача надійшла заява, в якій вказано, що відповідач визнає позов та просить розглянути справу без участі представника.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частини 1, 4 статті 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки учасники справи на судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 . в с. Мигія Первомайського району Миколаївської області померла мати позивача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерті серії НОМЕР_1 , копіює свідоцтва про народження позивача та копією свідоцтва про укладення шлюбу спадкодавця.

З копії спадкової справи №455/2008, заведеної після смерті ОСОБА_2 позивач прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались. Спадкодавець на момент смерті проживала одна. Позивач отримав 21.08.2009р. свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на земельні ділянки, передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак у видачі свідоцтв про право на спадщину на спірне майно йому відмовлено, через відсутність документів, що підтверджують належність майна спадкодавцю.

Викладене свідчить про те, що позивач в силу вимог ст.. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги та відповідно до ст.. 1268 ЦК України є єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину.

Згідно виписки, наданої КП «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації», станом на 31.12.2012р. за будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право приватної власності на будівлі, виданого виконавчим комітетом Первомайської районної Ради народних депутатів від 12.12.1986р.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на нерухоме майно за вказаною не зареєстроване.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.1986р. зазначений вище житловий будинок отримав у спадщину після смерті ОСОБА_4 її онук ОСОБА_3 .

25.01.1988р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу спірного будинку, який був посвідчений секретарем Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області та зареєстрований у виконавчому комітеті вказаної сільської ради.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

На підставі вказаних актів до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Отже, при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Згідно витягу з погосподарської книги №7 за 1986-1990 роки, наданої Мигіївською сільською радою Первомайського району Миколаївської області, будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 перейшов у власність ОСОБА_5 в порядку спадкування, який в подальшому був проданий останнім ОСОБА_2 .

Крім того, відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю за життя ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку, площею 0,12га, що розташована на території с. Мигія Первомайського району Миколаївської області, яка передана як присадибна ділянка.

Викладене свідчить що на момент відкриття спадини спадкодавцю належали на праві власності вказані вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка.

Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, а тому зі змісту цих норм вбачається, що спадкоємець приймає (або не приймає) спадщину в повному обсязі.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (Захист права власності).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного вище, враховуючи, що відповідач визнав позов, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушені, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, площею 0,12га, розташовану на території с. Мигія Первомайського району Миколаївської області, передану для присадибного господарства.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Н.А.Медведєва