Справа № 347/380/18
Провадження № 2/347/22/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді - Гордія В.І.,

з секретарем - Корбутяк Н.М.,

з участю представника позивачів - ОСОБА_1 ,

представника відповідачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косові справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним.

Свої позовні вимоги позивачі мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько, ОСОБА_7 , 1956 р.н. Після його смерті відкрилась спадщина на частину будинковолодіння АДРЕСА_1 , яка належала батькові по рішенню суду від 17.11.1989 року при поділі майна із їх матір`ю ОСОБА_8 , земельної ділянки та однокімнатної квартири АДРЕСА_2 . Позивачі та відповідачка ОСОБА_6 є спадкоємцями першої черги по закону. В жовтні 2017 року вони звернулися до приватного нотаріуса Косівського нотаріального округу із заявами про прийняття спадщини. 17.10.2017 року нотаріусом їм було видано витяг із спадкового реєстру з якого видно, що покійний батько двічі посвідчував заповіт, зокрема 05.08.2009 року приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу та 11.07.2017 року, який ними оспорюється, так як заповіт , який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. 11.07.2017 року приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу Маркуц У.М. посвідчено заповіт від імені батька, який складено на користь відповідачки, ОСОБА_6 .

В січні 2009 року батькові діагностували ракове захворювання. У березні 2009 року Івано-Франківським обласним онкологічним диспансером він був прооперований і з цього часу він постійно хворів. А так як хвороба прогресувала і метастазувала, то з березня 2017 року хворий батько знаходився на хоспісному симптоматичному лікуванні отримуючи наркотичні засоби.

А тому вважають, що на момент посвідчення заповіту, тобто станом на липень 2017 року, померлий батько не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, а посвідчення від його імені заповіту в цей період для них є сумнівним. В зв?язку із цим просять визнати недійсним заповіт від 11.07.2017 року складений їх батьком ОСОБА_7 та посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу.

Представник позивачів адвокат Павликівська Г.М., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з наведених у позові підстав. Просить позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_6 та її представник адвокат Михайлишин Я.М. позов не визнали, суду пояснили, а позивачка у відзиві на позов ОСОБА_6 зазначила, що вона перебувала із померлим ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі до дня його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачі по справі є його дітьми. За життя її чоловік ОСОБА_7 двічі складав заповітне розпорядження, а саме, 05.08.2009 року та 11.07.2017 року, згідно до яких все своє майно заповів їй, ОСОБА_6 . Однак, позивачі оскаржують останній заповіт від 11.07.2017 року, оскільки вважають, що померлий ОСОБА_7 не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними. Проте, для складання вказаного заповіту, на прохання ОСОБА_7 , з ним до нотаріуса їхали її дочка ОСОБА_9 , та їх знайомий ОСОБА_10 з дружиною ОСОБА_11 . І жодних сумнівів у здатності ОСОБА_7 розуміти значення своїх дій та керувати ними на той час ні у відповідачки, ні у нотаріуса не виникало. Після того, чоловік ще кілька разів був на огляді у свого лікаря. Проте після 15.08.2017 року його стан здоров?я погіршувався, але він все розумів до кінця, і сам себе обслуговував фізично. Просять в позові відмовити.

Вислухавши сторони, їх представників, та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу вимог ст.ст.202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Одним із видів правочину є і заповіт, оскільки в залежності від форми та змісту заповіту, у осіб набуваються, змінюються або припиняються певні цивільні права чи обов?язки.

Як передбачено ст. 1233 ЦК України -заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Загальні вимоги до форми заповіту зазначені в ст. 1247 ЦК України. Зокрема, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Як було встановлено судом, та видно із копії свідоцтва про смерть (а.с.6), ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно.

Спадкоємцями першої черги після його смерті є: 1) сини (позивачі) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що стверджується копіями їхніх свідоцтв про народження (а.с.7,8), в яких їх батьком записаний ОСОБА_7 ; а також 2) дружина (відповідачка) ОСОБА_6 .

Як видно із копії витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), ОСОБА_7 за життя двічі складав заповіт, а саме, 05.08.2009 року, який був зареєстрований приватним нотаріусом Григорчук Л.В. та 11.07.2017 року, зареєстрований приватним нотаріусом Маркуц У.М. (а.с.9). В обох заповітах, спадкоємцем всього майна заповідача значилася лише його дружина ОСОБА_6 , що в судовому засіданні сторони не заперечили.

Позивачі ж, вважали, що їх батько на час посвідчення заповіту 11.07.2017 року перебував у стані, в якому не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. В зв?язку із цим, просили визнати заповіт недійсним.

Підставою своїх позовних вимог зазначали те, що в 2009 році йому діагностували ракове захворювання, в зв?язку із чим він був прооперований в Івано-Франківському обласному онкологічному диспансері, і з цього часу він постійно хворів. А так як хвороба прогресувала і метастазувала, то з березня 2017 року хворий батько знаходився на хоспісному симптоматичному лікуванні отримуючи наркотичні засоби. А тому наполягали на тому, що на момент посвідчення заповіту, тобто станом на липень 2017 року, померлий батько не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, а посвідчення від його імені заповіту в цей період для них є сумнівним.

Наявність у ОСОБА_7 важкої хвороби та його перебування на лікуванні стверджується наявними в матеріалах справи відповідними медичними документами: копією довідки та випискою з історії хвороби, виданими обласним клінічним онкологічним диспансером м. Івано-Франківськ, про виявлення у хворого ОСОБА_7 с-г м?якого піднебіння (а.с.12,13); копією повідомлення про хворого з вперше в житті встановленим діагнозом раку або іншого злоякісного новоутворення (а.с.14); копіями аркушів із медичної картки хворого ОСОБА_7 , в яких містяться записи про хід його лікування та призначення (а.с.16-28), а також повідомленням Косівської ЦРЛ від 19.10.2017 року в якому вказано, що хворий ОСОБА_7 отримував численні курси променевої та хіміотерапії. Однак хвороба прогресувала і метастазувала, і з березня 2017 року хворий знаходився на хоспісному симптоматичному лікуванні, отримуючи наркотичні засоби (а.с.11).

Статтями 215 - 216 ЦК України передбачено загальні підстави недійсності правочину та правові наслідки недійсності правочину.

В свою чергу, в статті 1257 ЦК України зазначено підстави недійсності заповіту. Зокрема, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Для повного, всебічного та об?єктивного встановленню всіх обставин справисудом було призначено посмертну амбулаторну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої було поставлено лише два питання: чи страждав померлий ОСОБА_7 на момент складання заповіту (11.07.2017 року) будь-яким психічним захворюванням та чи усвідомлював значення своїх дій та чи міг керувати ними.

Як видно із висновку експерта № 9/2019 (а.с.133-137), експерт прийшов до висновку, що підекспертний ОСОБА_7 на час посвідчення заповіту 11.07.2017 року психічними захворюваннями не страждав та міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Окрім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що був лікуючим лікарем померлого ОСОБА_7 майже до його смерті. В березні 2017 року хворий був виписаний з обласного онкодиспансеру і йому було приписано хоспісне лікування, тобто домашнє лікування та догляд. Наркотичний засіб трамадол ОСОБА_7 було приписано ним до застосування десь приблизно з червня 2017 року для втамування болю. Трамадол - не є опіатом і не викликає звикання, вказаний препарат навіть призначають сімейні лікарі пацієнтам для втамування сильного больового синдрому (при переломах, інсультах, тощо). При його особистому спілкуванні із ОСОБА_7 під час лікарських оглядів, останній був самостійний і адекватний та міг керувати своїми діями, що спостерігалось ним із поведінки та бесіди з хворим.

Виходячи з вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищезазначені вимоги ст. 60 ЦПК України, та виходячи з принципу змагальності незалежно від того, доводить відповідач відсутність фактів підстави позову чи ні, загальне правило розподілу доказових обов`язків залишається незміненим і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої і підставність позову повинен довести саме позивач.

Таким чином, в судовому засіданні було доведено, що при складанні оскаржуваного заповіту спадкодавець ОСОБА_7 володів повною цивільною дієздатністю і його волевиявлення було вільним. А твердження позивачів у своїй позовній заяві про те, що померлий в зв?язку із своєю хворобою та призначеним лікуванням не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, що також підтверджується висновком експертизи, та показами в судовому засіданні лікуючого лікаря ОСОБА_13

А тому, суд не бачить підстав для задоволення позову та визнання заповіту померлого ОСОБА_7 складеного і посвідченого 11.07.2017 року, недійсним.

Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 15, 16, 215-217, 1217, 1233, 1247, 1257 ЦК України, та керуючись ст.ст. 12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. Гордій