Справа №: 398/1490/19
провадження №: 2/398/1178/19
РІШЕННЯ

Іменем України

"17" грудня 2019 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Коліуш Г.В., з участю секретарів судового засідання Замкової Ю.С., Михно О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним з моментом вчинення свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 25 лютого 2017 року державним нотаріусом Олександрійської районної державної нотаріальної контори Ліб В.В., зареєстроване в реєстрі за №112, на підставі якого ОСОБА_2 набула право власності на гараж №1079 у гаражному кооперативі №9 м. Олександрії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Олександрійської районної ради народних депутатів № 151 від 25 травня 1989 року позивачу була виділена та надана гаражному кооперативу № 9 м. Олександрії у безстрокове користування за актом на право користування землею від 26 червня 1989 року земельна ділянка під будівництво та обслуговування гаражів. У 1989 році їй була виділена земельна ділянка у гаражному кооперативі № 9 м. Олександрії розміром 4 х 6 м під індивідуальне гаражне будівництво, протягом місяця позивачем на виділеній земельній ділянці було збудовано гараж № 1079, внаслідок чого її було включено до числа членів гаражного кооперативу з покладанням на неї відповідних обов`язків. 10 квітня 1998 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 , який як чоловік користувався збудованим нею гаражем для зберігання транспортного засобу, періодично сплачував від її імені членські внески до кооперативу, одна з книжок по сплаті членських внесків у 2000-х роках була оформлена на його ім`я. На той час позивачка проживала з ним однією сім`єю. 10 червня 2002 року ОСОБА_5 із ОСОБА_6 у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу спірного гаражу, на підставі якого останній звільнив та передав на користь позивачки гараж № АДРЕСА_1 , розташований у гаражному кооперативі АДРЕСА_2 м. Олександрії. Рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації українських виробників обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів від 30 червня 2007 року по справі № 12/3/1-2007 вказаний договір було визнано дійсним та визнано за ОСОБА_5 право власності на гараж № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі № 9 м. Олександрії. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, внаслідок чого відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла його рідна сестра ОСОБА_7 . Довідавшись про зазначені вище обставини вона звернулася до Олександрійського міськрайонного суду з позовом про визнання недійсним рішення третейського суду та визнання за нею прав забудовника на спірний гараж в порядку спадкування. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 26 грудня 2013 року по справі № 1118/8406/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 травня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_1 задоволено, визнано недійсним рішення третейського суду при асоціації «Українських виробників обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів» від 30 червня 2007 року про визнання права власності на гараж № 1079 в гаражному кооперативі № 9 м. Олександрії; визнано за ОСОБА_7 права забудовника на гараж № 1079 в гаражному кооперативі № 9 м. Олександрії. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2014 року ОСОБА_5 відмовлено у відкритті касаційного провадження з перегляду вказаних судових рішень. На підставі зазначеного вище рішення ОСОБА_7 , оформила право власності на збудований позивачкою гараж. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, внаслідок чого відкрилася спадщина на належне їй майно. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 25.02.2017р. державним нотаріусом Олександрійської районної державної нотаріальної контори Ліб В.В., зареєстрованого в реєстрі за N9 112, право власності на гараж № 1079 у гаражному кооперативі № 9 м. Олександрії після смерті ОСОБА_7 оформила її дочка ОСОБА_2 . Вважає, що ч.3 ст.51 Закону України «Про третейські суди», ч.2 ст.389-5 ЦПК України в редакції, чинній на дату звернення до суду з позовом про визнання недійсним рішення третейського суду, був встановлений вичерпний перелік підстав для оскарження та скасування рішення третейського суду, але жодної з таких підстав, на думку позивача, не існувало та не існує, що є підставою для визнання оскаржуваного свідоцтва недійсним.

25.09.2019 року відповідачем поданий відзив на позовну заяву про заперечення проти позову з тих підстав, що відсутні підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину з посилання на судові рішення, якими визнано право забудовника за ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_6

ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з них підстав, зазначених в позові, пояснила, що земля під будівництво гаражу була виділена їй, гараж був побудований нею особисто, відповідач не може бути спадкоємцем гаража, який не належав спадкодавцю.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, зазначив, що відсутні законні підстави для спадкування спірного гаражу, оскільки ОСОБА_7 неправомірно набула право власності на гараж, позивач була єдиним членом гаражного кооперативу та була помилково виключена з членів кооперативу, власником гаражу є позивач, ОСОБА_6 як чоловік позивача сплачував внески від імені позивача, але з незрозумілих питань в квитанціях зазначав своє прізвище .

ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що вона є спадкоємцем за заповітом після матері ОСОБА_7 , яка, в свою чергу, отримала право власності на гараж на підставі рішення суду, після чого її мати отримала свідоцтво про право власності на гараж, померлий ОСОБА_6 був членом гаражного кооперативу, сплачував членські внески.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказуючи на його безпідставність та наявність судових рішень, якими визнано право забудовника за ОСОБА_7 як спадкоємця померлого ОСОБА_6 , та наявність правових підстав спадкування відповідачем спірного гаражу.

Заслухавши вступне слово учасників, всебічно, повному, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявних у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

На підставі рішення Олександрійської районної ради народних депутатів № 151 від 25 травня 1989 року була виділена та надана гаражному кооперативу № 9 м. Олександрії у безстрокове користування за актом на право користування землею від 26 червня 1989 року земельна ділянка під будівництво та обслуговування гаражів.

Відповідно до рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських виробників обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів від 30 червня 2007 року по справі № 12/3/1-2007 договір купівлі-продажу гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , гаражний АДРЕСА_2 , гараж № АДРЕСА_1 , що був укладений 10.06.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було визнано дійсним та визнано за ОСОБА_5 право власності на гараж № 1079 у гаражному кооперативі № 9 м. Олександрії.

Згідно квитанцій за 1993-1996 роки та за 2012-2014 роки сплачувала членські внески до кооперативу за гараж №1027 ОСОБА_1 .

Відповідно до квитанцій за 1997-2007 та 2010 роки сплачував членські внески до кооперативу за гараж №1027 ОСОБА_8 .

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого 14.12.2011 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою за вих.. №11 від 14.04.2018 року ОСОБА_1 є членом гаражного кооперативу і їй належить гараж №1079 на праві власності.

Відповідно до довідки за вих. №2 від 28.02.2019 року гараж №1079 в гаражному кооперативі №9, на підставі рішення суду зареєстрований з 21 січня 2012 року на ОСОБА_1 . За період до 11.07.2015 року ніяких заяв про відчуження гаражу не надходило.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.12.2013 року по справі №1118/8406/12 визнано недійсним рішення третейського суду при асоціації «Українських виробників обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів» від 30.06.2007 року про визнання права власності на гараж № 1079 в гаражному кооперативі № 9 м. Олександрії, визнано за ОСОБА_7 права забудовника на гараж № 1079 в ГК № 9 м. Олександрії.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 06.05.2014 року рішення Олександрійського міськрайонного суду від 26 грудня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.12.2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення третейського суду, визнання права забудовника на гараж.

Відповідно до технічного паспорту на гараж №1079, виготовленого 30.12.2014 року та зареєстрованого за №1625/6 гаражний кооператив №9 в м. Олександрії належить ОСОБА_7 .

Згідно з довідкою за вих.. №15.0.17 від 11.07.2015 року ОСОБА_7 є членом гаражного кооперативу і їй належить гараж №1079 на праві власності.

Відповідно до квитанцій за 2015-2016 роки сплачувала членські внески до кооперативу за гараж №1027 ОСОБА_7

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданого 18.12.2015 року ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Відповідно до заповіту від 10.06.2009 року ОСОБА_7 заповіла, зокрема, все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося дочці ОСОБА_2 .

Померлій ОСОБА_7 на праві власності належав гараж № НОМЕР_1 з підвалом в гаражному АДРЕСА_2 . олександрії площею 33,3 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.06.2015 року, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 25.06.2015 року, номер запису: 10171478.

Відповідачу 25..02.2017 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на гараж з підвалом № НОМЕР_1 , який знаходиться в місті Олександрія Кіровоградської області АДРЕСА_4 № АДРЕСА_2 гаражний кооператив, що належав спадкодавцю ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_4 №888208, індексний номер 39645387, виданого реєстраційною службою Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області 25.06.2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03 прийняла ОСОБА_2 .

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Олександрійського міськрайонного суду від 26 грудня 2013 року по справі № 1118/8406/12 за нововиявленими обставинами було відмовлено.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК).

Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

За нормами ст.66 Закону України «Про нотаріат» спадкоємець має право одержати свідоцтво про право на спадщину.

В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається із роз`яснень, викладених в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст.1301ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

В судовому засіданні судом не встановлено підстав для визнання недійсним оскаржуваного свідоцтва.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону України «Про кооперацію» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності членів кооперативу - фізичних осіб на свою загальну частку успадковується.

Частиною першою ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 червня 1991 року № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» роз`яснено, що у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом (стаття 15 Закону України «Про власність»).

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 5 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Таким чином, необхідною умовою набуття права власності на гараж станом на час виникнення спірних правовідносин була повна сплата пайових внесків членом гаражного кооперативу.

Враховуючи те, що спадкодавець ОСОБА_7 була членом гаражного кооперативу №9, за життя сплатила пайові внески та отримала свідоцтво на право власності на вказаний гараж, то суд вважає, що це майно є спадковим, а тому ОСОБА_2 на законних підставах отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на гараж №1079 в гаражному кооперативі №9 м. Олександрії .

В ході розгляду справи судом не встановлено правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину виданого на ім`я ОСОБА_2 від 25.02.2017 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесенні позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 6, 7, 12, 13, 141, 265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом - відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 ;

ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_7 , адреса робочого місця: АДРЕСА_7 .

ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

ОСОБА_4 , адреса робочого місця: АДРЕСА_8 .

Повний текст рішення складено 24.12.2019 року.

Суддя Коліуш Г.В.