19.09.2019 Суддя Зяброва О. Г..
Справа № 644/7495/19
Провадження № 2/644/2231/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року місто Харків

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Харкова Зяброва О.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ «Перший український міжнародний банк», ОСОБА_3 про визнання колективного договору частково недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

16.09.2019 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до АТ «Перший український міжнародний банк», ОСОБА_3 про визнання колективного договору частково недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просять суд поновити строк на право звернення до суду з відповідним позовом з підстав його пропуску з поважних і незалежних від них причин; встановити нікчемність частин Колективного договору ПАТ «Перший український міжнародний банк», правонаступником якого є АТ «Перший український міжнародний банк», затвердженого на зборах представників трудового колективу ПАТ «ПУМБ» протоколом №1 від 29.07.2016 року; визнати недійсними з моменту укладання Колективного договору ПАТ «Перший український міжнародний банк», правонаступником якого є АТ «Перший український міжнародний банк», затвердженого на зборах представників трудового колективу ПАТ «ПУМБ» протоколом №1 від 29.07.2016 року з наступними змінами і доповненнями, нікчемні частини цього договору; зобов`язати АТ «Перший український міжнародний банк» здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 заробітної плати за надурочні роботи за період з 01 грудня 2015 року по даний час; зобов`язати АТ «Перший український міжнародний банк» здійснити нарахування і виплату ОСОБА_2 заробітної плати за надурочні роботи за період з 18 березня 2016 року по 31 жовтня 2018 року включно.

Згідно із ч.1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом із тим, відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Частиною першою ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно зі ст. 2 Закону України від 3 березня 1998 року № 137/98-ВР "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)" колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення чи зміни колективного договору, угоди; виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; невиконання вимог законодавства про працю.

Цим Законом окремо встановлено особливу процедуру розгляду таких розбіжностей, що виникли між сторонами соціально-трудових (колективних) відносин. Указаним законодавчим актом передбачається примирно-третейська процедура та система організаційних структур із належною компетенцією щодо узгодження інтересів конфліктуючих сторін. Зокрема, ст. 7 указаного Закону передбачено, що розгляд колективного трудового спору (конфлікту) з питань укладення чи зміни колективного договору, угоди здійснюється примирною комісією, а в разі неприйняття рішення у строки, установлені ст. 9 цього Закону, - трудовим арбітражем.

Можливість же судового порядку розгляду колективних трудових спорів ЦПК України та Законом України "Про порядок розгляду колективних трудових спорів (конфліктів)" не передбачена, крім визначених законом випадків. Такими випадками є:

- розгляд заяви власника або уповноваженого ним органу про визнання страйку незаконним (ст. 23 Закону України "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)";

- розгляд заяви Національної служби посередництва і примирення про вирішення колективного трудового спору (конфлікту) у випадках, передбачених ст. 24 цього Закону, і коли сторонами не враховано рекомендації Національної служби посередництва і примирення щодо вирішення колективного трудового спору (конфлікту) (ст. 25 Закону України "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)");

- оскарження профспілками неправомірних дій або бездіяльності посадових осіб, винних у порушенні умов колективного договору чи угоди (ч. 5 ст. 20 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності");

- невиконання роботодавцем обов`язку щодо створення умов діяльності профспілок, регламентованих колективним договором (чч. 2, 4 ст. 42 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності").

Отже, колективні трудові спори, на відміну від індивідуальних, - це спори непозовного провадження між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом із питань: установлення нових або змін чинних соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення або зміни колективного договору; виконання колективного договору або його окремих положень тощо.

Оскільки при трудових конфліктах відсутнє порушення прав, а має місце зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин, то в такому разі застосовується примирно-третейський порядок їх вирішення, правовий механізм якого визначено Законом України "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)".

Безпосереднє вирішення в судовому порядку колективних трудових спорів законодавством не передбачено, крім випадків, зазначених у ст. ст. 23, 25 Закону України "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)", ч. 5 ст. 20, чч. 2, 4 ст. 42 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Аналогічна правова позиція була висловлена також в ухвалі Верховного Суду України від 07 травня 2009 року у справі № 6-22269св08.

Відповідно до вимог частини 1 пункту 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно до вимог п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене та керуючись ст.186 ЦПК України, зі ст.ст. 2,7 Закону України від 3 березня 1998 року № 137/98-ВР "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)", суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ «Перший український міжнародний банк», ОСОБА_3 про визнання колективного договору частково недійсним та зобов`язання вчинити певні дії.

Повернути заявникам позовні матеріали. Копію позовної заяви залишити в суді.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до вимог п.15.5) Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Суддя: