Справа № 418/3943/19
РІШЕННЯ
Іменем України
17 грудня 2019 року Міловський районний суд Луганської області
у складі: головуючого-судді: Гуцола М.П.;
за участі: секретаря: Вороніної І.О;
позивача: ОСОБА_1 ;
представника відповідача: ОСОБА_2 ;
представника відповідача: Великоцької Прищепи ОСОБА_3 ;
представника відповідача : Семенюк Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Мілове Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Луганської області, Міловської районної Державної адміністрації Луганської області, Великоцької сільської ради Міловського району Луганської області про визнання права власності на земельну ділянку частку (пай), як колишньому члену СС «Батьківщина»,
позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Луганської області, Міловської районної Державної адміністрації Луганської області, Великоцької сільської ради Міловського району Луганської області про визнання права власності на земельну ділянку частку (пай), як колишньому члену СС «Батьківщина».
Просить суд поновити строк для звернення до суду з позовом про визнання права власності на земельну частку пай, як колишньому члену СС «Батьківщина», оскільки вважає, що пропустила його з поважних причин та задовольнити її вимоги, визнавши за нею право на земельну частку (пай) розміром 11, 4300 умовних кадастрових гектарів із земель запасу (резервного фонду) на території Великоцької сільської ради Луганської області.
В обґрунтування позову позивач послалася на те, що з 01 червня 1996 року до 25 вересня 2000 року була членом Спілки селян «Батьківщина», що розташовувалася на території Великоцької сільської ради Луганської області, що підтверджується копією трудової книжки № НОМЕР_1 від 06.07.1996 року.
Під час процесу паювання землі у СС « Батьківщина» позивач ОСОБА_1 не була поінформована про проведення загальних зборів та інших заходів з паювання землі цього господарства. Про паювання землі ОСОБА_1 дізналася лише з розмови батьків.
Зазначає, що у листопаді 1996 року позивач ОСОБА_1 разом з батьком звернулися до голови правління СС «Батьківщина», в усному порядку з питання щодо включення позивача ОСОБА_1 до списків членів СС «Батьківщина», які мають право на земельну частку (пай). Голова правління СС «Батьківщина» заявив, що позивач ОСОБА_1 не має право на земельну частку (пай) в господарстві, оскільки вся земля вже розпайована, і ніяких інших способів приватизації землі не має.
За таких обставин, позивач звернулася до суду з позовом з метою захисту свого порушеного права.
09.10.2019 року представником Головного територіального управління Держгеокадастру в Луганської області надано відзив на позовну заяву, у якому представник просив в задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що позивачем належних доказів, які б перешкоджали їй звернутися з позовом до суду протягом більш 22 років, не надано.
У зв`язку з чим, просить суд застосувати позовну давність та відмовити позивачу у задоволені позову.
03.12.2019 року позивач ОСОБА_1 надала відповідь на відзив, у якій посилається на те, що згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Луганської області Державний акт на право колективної власності на землю СС «Батьківщина» зареєстрований 15 листопада 1996 року за № 3, а відтак вважає, що має повне право на отримання земельної частки (паю).
16.10.2019 року представником Великоцької сільської ради Міловського району Луганської області надано заперечення проти позову, у яких він посилається на наявність сумнівів відносно членства і роботи позивача в спілці селян «Батьківщина» вказуючи на неточності в записах про прийом в члени спілки у трудовій книжці позивача.
Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 26.11.2019 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Луганської області надати оригінали документів, що підтверджують інформацію про реєстрацію Державного акту на право колективної власності на землю СС «Батьківщина».
У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просила їх задовольнити.
Представник відповідача Великоцької сільської ради Луганської області Кожома І.А. заперечував проти задоволення позову.
У судовому засіданні представник відповідача Міловської районної державної адміністрації Луганської області Великоцька- Прищепа І.М. не заперечувала, щодо задоволення позову.
Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Луганської області Семенюк Л.В. поклалась на розсуд суду.
Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідності зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом ст. 13 зазначеного кодексу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Так, судом встановлено, що згідно запису у трудовій книжці № 1 від 01.06.1996 році (наказ № 4 від 06.07.1996 року) позивач була прийнята в СС «Батьківщина», яка була розташована на території села Великоцьк Міловського району Луганської області, в якому ОСОБА_1 працювала до 25.09.2000 року, згідно останього запису трудової книжки та архівної довідки.
Згідно інформації Головного Управління Держгеокадастру у Луганській області від 01.06.2018 року № ПІ 33/0-31/0/63-18 державний акт на право колективної власності за СС «Батьківщина» зареєстрований 15 листопада 1996 року за № 3. Позивач до списку членів СС «Батьківщина», що додається до цього державного акту, не включена з невідомих причин. Списки членів СС «Батьківщина» для одержання сертифікатів на право на земельну частку (пай) затверджені загальними зборами від 18.02.1995 року. Позивач до цього списку не включена та відповідно сертифіката не отримувала.
Відповідно до додатку № 1 "Списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства» прізвище позивача ОСОБА_1 не значиться.
Отже, судом встановлена розбіжність між інформацією, яка викладена в листі Головного Управління Держгеокадастру у Луганській області від 01.06.2018 року № ПІ 33/0-31/0/63-18 та дослідженими оригіналами державного акту з додатком.
Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до переконання, що викладена в листі інформація щодо реєстрації державного акту на право колективної власності за СС «Батьківщина» 15 листопада 1996 року за № 3 не відповідає дійсності, а відтак не приймається судом до уваги.
Згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 за №720/95 паювання земель передбачає визначення розміру земельної ділянки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Пунктом 2 вищевказаного Указу встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.
Тому для визнання за особою права на земельну частку (пай), необхідно, щоб:
- особа була членом колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства або пенсіонером, який раніше працював у ньому і залишається членом зазначеного підприємства, кооперативу, товариства;
- особа перебувала у списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.
Частиною третьою указаної статті передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.
Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай).
Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства.
Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного вище Указу, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Невнесення до зазначеного вище списку особи, який був членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити його права на земельну частку.
Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.
Саме таку позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 27 вересня 2019 року № 61-5692св19.
Так, відповідно до статті 75 ЦК УРСР (чинної на час виникнення спірних правовідносин) позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.
Відповідно до статтею 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.
Позивач у позовній заяві зазначає про те, що була на час розпаювання членом СС «Батьківщина», однак будь-яких доказів на підтвердження членства у СС «Батьківщина», на момент паювання землі не надала. Також, позивачем у судовому засіданні не надано доказів щодо віднесення її до осіб, які зазначені у ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», що мають право на земельну частку (пай).
Тому, суд не знаходить підстав для застосування до даних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності.
Державний акт на право колективної власності на землю видавався колективному сільськогосподарському підприємству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства і у колективній власності громадян, до державного акта додавався список цих громадян.
Роздержавлення колишньої СС «Батьківщина» було проведено згідно «Проекту роздержавлення і приватизації земель спілки селян «Батьківщина» який був спочатку схвалений загальними зборами спілки селян «Батьківщина» від 18 лютого 1995 року, та узгоджено виконавчим комітетом Великоцької сільської ради від 20 липня 1995 року і затверджений розпорядженням Міловською районною державною адміністрацією від 28 листопада 1995 року за № 141.
Так, з матеріалів справи слідує, та встановлено судом, що позивач ОСОБА_1 в «Списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства» відсудня, так як на момент роздержавлення та приватизації вона не працювала і не являлася членом спілки селян «Батьківщина».
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76,79, 141, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
у задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Луганської області, Міловської районної Державної адміністрації Луганської області, Великоцької сільської ради Міловського району Луганської області про визнання права власності на земельну ділянку частку (пай), як колишньому члену СС «Батьківщина» - відмовити.
Повний текст рішення виготовлений 23.12.2019 року.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Луганського апеляційного суду, який знаходиться у м. Сєвєродонецьк, шляхом подачі скарги через Міловський районний суд Луганської області.
Рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після спливу строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: М.П. Гуцол