печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Києві заяву ОСОБА_2, подану в інтересах ОСОБА_3 про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-о-182/2007 за заявою ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулась до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження справи № 2-о-182/2007 за заявою ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, обґрунтовуючи подану заяву зазначає, що 27 липня 2007 року у справі Залізничним районним судом міста Сімферополя Автономної Республіки Крим було ухвалено рішення, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України, з початку 1991 року до теперішнього часу. Законом України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на території України» територію Автономної Республіки Крим визнано тимчасово окупованою територією. З огляду на обставини, за яких територія Автономної Республіки Крим законодавчо визнана тимчасово окупованою територією України, є підстави вважати, що судове провадження у зазначеній справі втрачене та стягнення аліментів на утримання дитини є неможливим.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1207-VII у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам. Зокрема, передбачено, що розгляд цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, здійснюється місцевими загальними судами міста Києва, що визначаються Апеляційним судом міста Києва.

Враховуючи, що судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції є Залізничний районний суд міста Сімферополя Автономної Республіки Крим, який на цей час не здійснює правосуддя, то повноваження щодо відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі покладається на місцевий загальний суд міста Києва, що має бути визначений Київським апеляційним судом.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року визначено підсудність вказаної заяви за Печерським районним судом міста Києва.

Сторони в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, а від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без його участі, у зв'язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а відтак суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Тому виконання рішення суду повинно розглядатись як невід'ємна частина судового процесу в розумінні ст. 6 конвенції (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Брумареску проти Румунії» від 28 листопада 1999 року, «Бакай та інші проти України» від 09 листопада 2004 року).

Однією із гарантій забезпечення права на судовий захист у цивільному судочинстві є існування на законодавчому рівні інституту цивільного процесуального права - відновлення втраченого судового провадження. Застосування цього процесуального механізму в разі втрати повністю або частково судового провадження забезпечує можливість реалізації усіх складових права на судовий захист, яке не обмежується лише вирішенням справи судом, а охоплює також право на оскарження судового рішення та виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 489 Цивільного процесуального кодексу України, втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно із ст. 494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

У разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз'яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.

У зв'язку із припиненням діяльності судів на території Автономної Республіки Крим, зокрема, Кіровського районного суду Автономної Республіки Крим, яким ухвалено відповідне рішення, судове провадження у справі повністю втрачено.

Статтею 488 ЦПК України встановлено, що відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 493 ЦПК України, при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: 1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); 2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; 3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; 4) будь - які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; 5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; 6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; 7) будь - які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 24 липня 2007 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України, з початку 1991 року до теперішнього часу.

Вказане судові рішення не міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, адже, на той час дана система не розпочала свого функціонування.

27 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який визначає статус Автономної республіки Крим та міста Севастополя, як території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації; встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

У зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації» від 15 вересня 2015 року внесено зміни у Законі України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» статтю 1 доповнено пунктом 2 яким визначено, що датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

В матеріалах справи міститься, зокрема, копія рішення Залізничного районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 24 липня 2007 року, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України, з початку 1991 року до теперішнього часу, однак, на даний час для належного захисту своїх прав та інтересів, підтвердження належності до громадянства України останнім неможливо, в зв'язку із втратою судового провадження.

Згідно із ст. 494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим частково відновити втрачене судове провадження, а саме в частині відновлення судового рішення Залізничного районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 24 липня 2007 року, оскільки зібрані і перевірені матеріали, на думку суду, є належними та достатніми доказами для відновлення судового провадження в цій частині.

Керуючись ст.ст. 269, 353, 488-491, 493, 494 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2, подану в інтересах ОСОБА_3 про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-о-182/2007 за заявою ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення - задовольнити.

Втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-о-182/2007 за заявою ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення - відновити частково.

Вважати встановленим зміст відновленого рішення Залізничного районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 24 липня 2007 року у справі № 2-о-182/2007 за заявою ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення - у наступній редакції:

«Справа № 2 - О - 182/2007 рік

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2007 року Залізничний районний суд м. Сімферополя Автономної Республіки Крим, в складі:

головуючого - Корогодиной О.Е.

при секретарі - Алєксєєнко І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі справу за заявою ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду с заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, що він являється особою без громадянства. Він народився в Йорданії в 1980 році та являється палестинцем за національністю. В зв'язку з тим, в тому районі, де він мешкав з сім'єю почавлися військові дії, батьки вивезли його до України, де з 1986 року проживав їх родич ОСОБА_4. Таким чином, з початку 1991 року він проживав на території України а різними адресами, отримав в Україні вищу освіту, має родину, займається приватною підприємницькою діяльністю. В теперішній час він бажає придбати громадянство України, право на яке він має відповідно до ст.. 3 Закону України «Про громадянство», однак для цього йому необхідно встановити факт проживання на території України на час набрання чинності вищевказаного закону. Іншого шляху встановлення даного факту, чим звертання до суду в нього немає, в зв'язку з чим він і звернувся до суду. Вказану обставину можуть підтвердити свідки ОСОБА_4, та ОСОБА_5. На підставі чого, він просить встановити факт проживання його на території України з 1991 року.

В судовому засіданні заявник мотивовано підтримав свої вимоги та прохав їх задовольнити.

Представник зацікавленої Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Залізничного РВ СМУ ГУ МВС України в АРК особи в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Судовим розбиранням встановлено, що заявник ОСОБА_3 являється особою без громадянства. ОСОБА_3 народився в Йорданії в 1980 році та являється палестинцем за національністю. В зв'язку з тим, що в тому районі, де він мешкав з сім'єю почалися військові дії, батьки вивезли його до України, де з 1986 року проживав їх родич ОСОБА_4.

Таким чином, допитавши в судовому засіданні свідків ОСОБА_4, та ОСОБА_5, та дослідивши матеріали справа, суд встановив, що з початку 1991 року ОСОБА_3 він проживав на території України за різними адресами. Крім того, ОСОБА_3 отримав в України вищу освіту, що підтверджується дипломом НОМЕР_1, від 25 червня 2004 року, має родину, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, серії НОМЕР_2 від 25 грудня 2002 року, актовий запис № 1333, займається приватною підприємницькою діяльністю, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію серії НОМЕР_3, та свідоцтвом про сплату єдиного податку серії НОМЕР_4.

В теперішній час ОСОБА_3 бажає придбати громадянство України, право на яке він має відповідно до ст.. 3 Закону України «Про громадянство», однак для цього йому необхідно встановити факт проживання на території України на час набрання чинності вищевказаного закону. Іншого шляху встановлення даного факту, чим звертання до суду в нього немає, в зв'язку з чим він і звернувся до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб та постановляє рішення згідно з ст. 259 ЦПК України.

В зв'язку з цим суд думає, що заява ОСОБА_3 про встановлення факту його постійного проживання на території України з початку 1991 року до теперішнього часу підлягає задоволенню.

На підставах вищевикладеного, Закону України «Про громадянство», користуючись ст. ст. 256, 259, 10, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України, з початку 1991 року до теперішнього часу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя:».

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали.

Суддя В. А. Писанець