Номер провадження: 22-ц/813/1838/19
Номер справи місцевого суду: 509/240/17
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Колосовича В.В.,

представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - адвоката Мамчур І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

23 січня 2017 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом, який в подальшому, після експертної оцінки нерухомого іпотечного майна від 07.07.2017 р., уточнив та в остаточній редакції якого від 01.08.2017 р. просив суд звернути стягнення на предмети іпотеки: нерухоме майно - садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,060 га № 239, кадастровий номер :01:001:1100, розташованих за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, СТ « АДРЕСА_1 , яке зареєстровано на праві приватної власності за померлим ОСОБА_5 , спадкоємцями якого є відповідачі.

Позов просив задовольнити, шляхом продажу предметів іпотеки через органи державної виконавчої служби за початковою ціною не нижче 1 935 100 грн., яка складається з вартості земельної ділянки площею 0,060 га 302 000 грн. та вартості садового будинку загальною площею 137,5 кв.м. 1 633 100 грн., а кошти отримані від реалізації предметів іпотеки направити на погашення заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № МL-502/044/2007 від 08.11.2007 р. у сумі 1 617 960,41 грн., із яких: заборгованість по тілу кредиту 1 514 762,91 грн., заборгованість по відсоткам 51 377,50 грн., заборгованість по пені 50 000 грн. та судовий збір 1 820,00 грн. Також просив стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору та за проведення експертної оцінки іпотечного майна в загальному розмірі 4380 грн., мотивуючи тривалим та злісним невиконанням відповідачами, як спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальника ОСОБА_5 , своїх кредитних зобов`язань (т.2, а.с.24-25).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 лютого 2018 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено (т.2, а.с.131-142).

Звернуто стягнення на предмети іпотеки: нерухоме майно - садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 137,5 кв.м під АДРЕСА_2 , що знаходиться АДРЕСА_3 адресою АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,060 га призначену для ведення садівництва під № 239, що розташована за тією ж адресою: АДРЕСА_4 сільська рада АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:001:1100.

В рішенні зазначено, що вказане нерухоме майно зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - шляхом продажу предметів іпотеки органами державної виконавчої служби на прилюдних торгах згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною реалізації предмету іпотеки не нижче 1 935 100 грн., яка складається з вартості земельної ділянки площею 0,060 га 302 000 грн. та вартості садового будинку загальною площею 137,5 кв.м. 1 633 100 грн. Кошти, отримані від реалізації предметів іпотеки, направити на погашення заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № МL-502/044/2007 від 08.11.2007 р. у сумі 1 617 960,41 грн. із яких заборгованість по тілу кредиту 1 514 762,91 грн., заборгованість по відсоткам 51 377,50 грн., заборгованість по пені 50 000 грн. та судовий збір - 1820 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати по сплаті судового збору та витрати за проведення оцінки іпотечного майна у розмірі 4380 грн., по 1460 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування вищевказаного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 лютого 2018 року, та постановлення нового - провідмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (т.2, а.с.144-149).

В суді апеляційної інстанції 07.12.2019 року 2019 року представник апелянта ОСОБА_2 адвокат Колосович В.В. підтримав вимоги апеляційної скарги і зазначив, що в позові має бути відмовлено з тих підстав, що позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропустив як загальний трирічний строк позовної давності, так і присічний шестимісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав позивача до спадкоємців іпотекодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачений ч.2 ст. 1281 ЦК України.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначив, що рішення суду є законним і обгрунтованим, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що позивач не пропустив ні загальний трирічний строк позовної давності, ні присічний шестимісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав позивача до відповідачів у справі, як спадкоємців іпотекодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачений ч.2 ст. 1281 ЦК України

12.12.2019 року представник заявника апеляційної скарги адвокат Колосович В.В. до суду апеляційної інстанції не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання в минулому судовому засіданні під розписку. Жодного разу не з`явились до суду апеляційної інстанції також і інші відповідачі у справі - ОСОБА_6 , які були повідомлені про час і місце судового засідання через адвоката Колосовича В.В., оскільки проживають разом однією сім`єю з заявником апеляційної скарги ОСОБА_2 (т.2, а.с.36-40, 73-75)

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.11.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ОТП Банк» згідно ст. 1 Статуту Банку, зареєстрованого 30.06.2009 р., та позичальником ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № МL-502/044/2007, за умовами якого, останній отримав кредит в розмірі 199 000 доларів США, зі строком виконання до 08 листопада 2020 року (далі Кредитний договір) (т.1, а.с. 18-26).

В забезпечення належного виконання зобов`язань ОСОБА_5 за вказаним Кредитним договором 08.11.2007 р. між банком та відповідачкою - заявником апеляційної скарги ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № SR-502/044/2007 (т.1, а.с. 39-40).

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором, 08.11.2007 р. між банком та ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № РСL-502/044/2007 (реєстр. № 762), відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно: садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 137,5 кв.м під АДРЕСА_2 , що знаходиться АДРЕСА_3 адресою АДРЕСА_4 , який належав на праві власності ОСОБА_5 та земельну ділянку, площею 0,060 га, призначену для ведення садівництва під № 239, що розташована за тією ж адресою, кадастровий № :01:001:1100, яка належала на праві власності ОСОБА_5 .

Таким чином, предметом іпотеки було забезпечено всі зобов`язання позичальника ОСОБА_5 перед Іпотекодержателем по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями Кредитного договору, який забезпечений іпотекою згідно з договором іпотеки.

У відповідності до умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю, № б/н від 28.05.2010 року та договору відступлення прав б/н від 07.06.2010 року за Кредитним договором № МL-502/044/2007 від 08.11.2007р., ПАТ «ОТП Банк» у відповідності ст.ст. 512,514,1077-1079,1082,1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вказаним вище Кредитним договором № МL-502/044/2007 від 08.11.2007р., укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_5 (т.1, а.с. 79-141).

Таким чином, оскільки відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, до позивачів ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за Кредитним договором № МL-502/044/2007 від 08.11.2007 р.

Згідно п. 1.1. ч. 2 Кредитного договору, позичальник зобов`язаний своєчасно повернути суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у Кредитному договорі.

Однак, у порушення умов Кредитного договору, погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених Графіком повернення кредиту та сплати процентів у розмірі та в установлений строк, позичальником ОСОБА_5 не відбувалося.

Крім того, згідно п. 1.2. договору поруки, поручитель та позичальник відповідають перед банком за кредитним договором як солідарні боржники.

У зв`язку з викладеним та через неналежне виконання умов Кредитного договору, позивач звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до солідарних боржників: спадкодавця ОСОБА_5 та відповідача і заявника апеляційної скарги - ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вищевказаним Кредитним договором.

Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.07.2012 р. було стягнуто з боржників ОСОБА_5 та ОСОБА_2 солідарно суми заборгованості за Кредитним договором № МL-502/044/2007 від 08.11.2007 р. в розмірі 1616140,41 грн. та судові витрати 1700 грн., а також витрати на ІТЗ в сумі 120 грн., а всього 1617960,41 грн. Дане рішення суду не було оскаржено сторонами в апеляційному порядку та протягом 10 днів з моменту проголошення набрало чинності (т.1, а.с. 27-30).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Вказані матеріали цивільної справи № 2-1516/2162, провадження 2/1516/318/2012 були витребувані судом апеляційної інстанції і оглянуті в судовому засіданні 12.12.2019 року.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що на виконанні ДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області перебувало виконавче провадження по виконавчому напису № 859, виданому 08.02.2010 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського НО про звернення стягнення на іпотечне майно боржника ОСОБА_5 (т.1, а.с. 61).

В подальшому, 21.09.2013р. позивачу було повідомлено про те, що ВП № 39437997 по виконанню виконавчого напису № 859 було закінчено, у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11.09.2012 р., та про що винесена відповідна постанова (т.1, а.с. 61,62).

Після цього, у передбачений законом шестимісячний строк позивач звернувся до Котовської районної державної нотаріальної контори із заявою про пред`явлення вимог кредитора спадкодавця до спадкоємців, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, датоване 15.01.2014 р., яке було відправлено поштою 12.2013 року (т.1, а.с. 63-65).

Вимогу кредитора було прийнято та зроблено відповідний запис в книзі обліку реєстрації спадкових справ.

Проте, листами від 15.01.2014р. за вих. № 15/02-14 та від 25.02.2014 р. за вих. № 122/02-14 державною нотаріальною конторою була надана відповідь на запит позивача, що станом на дату надання відповіді коло спадкоємців не встановлено, оскільки до нотаріальної контори із заявами про прийняття або про відмову від спадщини із спадкоємців, ще ніхто не звертався (т.1, а.с. 65,66,67).

У зв`язку з цим, 11.06.2014 р. представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Котовської міської ради з претензією-вимогою щодо звернення до суду із заявою про визнання спадщини ОСОБА_5 відумерлою, на що листом від 01.07.2014р. за вих. № 123 начальником юридичного відділу Котовської міської ради було надано відповідь про те, що оскільки із спадкодавцем ОСОБА_5 на момент його смерті проживали дружина та діти, які не відмовлялись від спадщини, то вважаються такими, що фактично прийняли спадщину (т.1, а.с. 68-70).

Тобто судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 . позичальник та спадкодавець ОСОБА_5 помер, не виконавши своїх кредитних зобов`язань, отримані кредитні кошти банку не повернув.

Враховуючи норми чинного законодавства, спадкоємцями померлого боржника є відповідачі по даній справі, які є дружиною, донькою та сином спадкодавця, відповідно.

Таким чином, з урахуванням вимог ст.ст. 1054,525,526,530,1216,1218 ЦК України, обов`язок щодо повернення кредитних коштів перейшов від померлого ОСОБА_5 до його спадкоємців: дружини ОСОБА_2 , доньки ОСОБА_6 (після одруження згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 06.04.2013 р. - ОСОБА_7 та сина ОСОБА_4 .

Враховуючи, що відповідачі є спадкоємцями померлого позичальника ОСОБА_5 і, одночасно, відповідачка і заявник апеляційної скарги ОСОБА_2 є його поручителем за зобов`язаннями, що випливають із вищевказаного Кредитного договору, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що спадкоємці боржника та іпотекодавця ОСОБА_5 мають задовольнити вимоги позивача.

При цьому суд правильно виходив із того, що на момент відкриття спадщини спадкоємцям було добре відомо про борги спадкодавця ОСОБА_5 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», однак вони не повідомили ПАТР «ОТП Факторинг Україна» про смерть боржника і іпотекодавця, як того вимагає ч.1 ст. 1281 ЦК України.

Таким чином, оскільки кредитор у встановлений законодавством строк пред`явив свої вимоги до спадкоємців, шляхом направлення на адресу нотаріуса відповідної вимоги (претензії), попередньо з`ясувавши коло спадкоємців померлого (т.1, а.с. 71-78), то позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Більше того, суд правильно виходив із того, що відповідно до ст.ст. 1261,1268-1270 ЦК України - кредитором до спадкоємців була направлена претензія-вимога від 29.09.2014 р. з проханням звернутись із заявами до Котовської районної державної нотаріальної контори Одеської області про прийняття спадщини або відмови від спадщини спадкодавця ОСОБА_5 (т.1, а.с. 74-75).

Однак, як встановив суд і це підтверджується матеріалами справи - станом на дату ухвалення судом рішення, спадкоємці прийняли спадщину у встановленому законом порядку і не відмовились від неї у встановлений шестимісячний строк.

Такого висновку колегія судів дійшла, виходячи з того, що порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до чс.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Проте, відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, за змістом ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Тобто, за змістом вказаної норми права у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Разом з тим, якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки - передбачені у статтях 12,33 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину - не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Тобто, якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця - кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

З огляду на викладене, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами - не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Однак, як обгрунтовано встановив суд першої інстанції, і це об`єктивно підтверджується матеріалами цивільної справи всі спадкоємці (відповідачі) померлого спадкодавця ОСОБА_5 штучно і навмисно зволікають з отриманням свідоцтв про право на спадщину законом на іпотечне нерухоме майно, задля уникнення фінансової відповідальності перед кредиторами (позивачами). Проте, відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно - не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми статті 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що з моменту смерті боржника за основним зобов`язанням, правовідносини між позивачами та боржником втратили ознаки зобов`язального права та повинні розгладитися у рамках спадкового права, а саме книги шостої ЦК України та Закону України «Про іпотеку».

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У зв`язку з викладеними обставинами, саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Саме таких правових позицій дотримується Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 17 квітня 2018 року (справа № 522/407/156-ц, провадження № 14-53 цс 18).

Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України - спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються - у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Таким чином, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності.

Одним із спірних питань і по суті основним, яке має вирішити суд апеляційної інстанції, є питання про те, чи пропустив строк позовної давності позивач для захисту своїх прав.

З цього приводу колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку спірні правовідносини не регулюються статями, які регулюють питання щодо строку позовної давності, а регулюються іншими нормами права, які передбачені статтями 1281, 1282 ЦК України, про що вказано вище.

Крім того, колегія суддів зазначає, що представником відповідачки ОСОБА_2 та особисто відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подано до суду заяви про застосування строку позовної давності до позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки (т.2, а.с.30, 36, 40).

Проте, як було вказано вище, про смерть боржника ОСОБА_5 позивачам стало відомо з постанови державної виконавчої служби від 21.09.2013р. ВП №39437997 про закінчення виконавчого провадження по виконавчому напису № 859, виданому 08.02.2010 р., після чого, у передбачений законом шестимісячний строк позивач звернувся до ОСОБА_8 із заявою про пред`явлення вимог кредитора спадкодавця до спадкоємців, що підтверджується вищенаведеним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, датованим 15.01.2014 р. (т.1, а.с.63-65).

Листом від 25.02.2014р. за вих. № 122/02-04 державною нотаріальною конторою була надана відповідь на запит позивачів, що станом на дату надання відповіді коло спадкоємців не встановлено, оскільки до нотаріальної контори із заявами про прийняття або про відмову від спадщини із спадкоємців, ще ніхто не звертався (т.ю1, а.с.67).

Після цього, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Котовської міської ради з претензією-вимогою щодо звернення до суду із заявою про визнання спадщини ОСОБА_5 відумерлою (т.1, а.с.68-69).

Листом від 01.07.2014р. за вих. № 123 начальником юридичного відділу Котовської міської ради було надано відповідь, що оскільки із спадкодавцем ОСОБА_5 на момент його смерті проживали дружина та діти, які не відмовлялись від спадщини, то вони вважаються такими, що фактично прийняли спадщину (т.1, а.с.70).

Крім того, колегія суддів зазначає, що за змістом ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, враховуючи вказану норму ЦК України, суд дійшов правильного висновку про те, що позивачу лише у липні 2014р. стало відомо про коло осіб (спадкоємців), які порушили право на погашення заборгованості за кредитом та до яких необхідно звертатись з вимогою.

З цих підстав, та у передбачений законом трирічний термін, а саме 23.01.2017р. позивачами була подана первісна позовна заява до суду з вимогою до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що позивачами було подано позов до відповідачів з додержанням вимог чинного законодавства та строків, передбачених діючими законодавством України.

Що стосується шестимісячного присічного строку звернення до суду для спадкоємців боржника та іпотекодавця, який передбачений ч. 2 ст. 1281 ЦК України, то як було зазначено вище, лише 21.09.2013 позивач отримав копію постанови про закінчення ВП № 39437997 по виконанню виконавчого напису № 859, у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто дізнався про смерть останнього саме 21.09.2013 року.

Після цього, у передбачений вищевказаною нормою матеріального права шестимісячний строк позивач звернувся до Котовської районної державної нотаріальної контори із заявою про пред`явлення вимог кредитора спадкодавця до спадкоємців, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, датоване 15.01.2014 р., яке було відправлено поштою 27.12.2013 року (т.1, а.с. 63-65).

З огляду на викладене, жодних підстав для встановлення того, що позивач ПАТ «ОТП Факторинг Україна» втратив право пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника та іпотекодавця ОСОБА_5 відповідачів у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, матеріали справи не містять.

Тобто, матеріали справи мають достатньо доказів того, що в даному випадку маються всі законні підстави звернути стягнення на предмети іпотеки, шляхом їх реалізації з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, на підставі вказаної оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

Так, представниками позивача була замовлена оцінка предмету іпотеки - садового будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_4 , які належали на праві приватної власності померлому ОСОБА_5 , яка була проведена Оціночної експертною компанією ПП «Вітал-Профі» 07.07.2017р.

За наслідками проведеної оцінки було складено експертний звіт № 07/2017/1 від 14.07.2017р. про експертну грошову оцінку предмету іпотеки - вищевказаного садового будинку та земельної ділянки, загальна ринкова вартість об`єкту оцінки складає 1 935 100,00 грн., яка складається з вартості земельної ділянки площею 0,0600 га 302 000 грн. та вартості садового будинку загальною площею 137,5 кв.м. 1 633 100 грн. (т.1, а.с. 186-250).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Крім того, враховуючи, що за заявою скаржника ОСОБА_2 ухвалою суду від 03.05.2018 року їй було відстрочено судовий збір до розгляду апеляційної скарги (т.2, а.с.174-176), у відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2070 грн., що складає 150% від сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви (т.1, а.с.9). Судовий збір слід стягнути за розрахунковими реквізитами Одеського апеляційного суду.

При цьому колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги ОСОБА_2 є інвалідом 3-ї групи (т.2, а.с.150), а тому у відповідності до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 лютого 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , на користь держави судовий збір у сумі 2070 грн. (дві тисячі сімдесят гривень) за подання апеляційної скарги, за наступними реквізитами:

Отримувач коштів - УК у м.Одесі/Малиновськ. р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923

Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО) - 899998

Рахунок отримувача - UA6080031

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу - *;101;

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.12.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра