Справа № 348/2026/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/859/19
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Мельник О.В.

з участю позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника апелянта ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2019 року, постановленого суддею Грещуком Р.П.,

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У листопаді 2016 року позивач звернулася до суду із даним позовом та просила визнати такими, що не відповідають дійсності, принижують її честь, гідність та ділову репутацію вислови відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про те, що вона: «зечка, сиділа в тюрмі, вбивця», «дебілка, дебіляга», «що така тюряга, як депутатша ОСОБА_1 зібрала банду депутатів і без відома громадян з`єднали села самі, вона тюряга ». Зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на найближчих, після набрання законної сили рішенням суду, зборах територіальної громади с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області спростувати інформацію щодо того, що вона: «зечка, сиділа в тюрмі, вбивця, тюряга, дебілка» шляхом оголошення її неправдивості на цих зборах та вибачитись перед нею. Зобов`язати ОСОБА_4 на найближчих, після набрання законної сили рішенням суду, зборах територіальної громади с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області спростувати інформацію про неї щодо того, що «депутатша ОСОБА_1 зібрала банду депутатів і без відома громадян з`єднали села самі» шляхом оголошення її неправдивості та вибачитись перед нею. Зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на найближчій, після набрання законної сили рішенням суду, сесії Пасічнянської с/ради Надвірнянського району с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області, спростувати інформацію про неї щодо того, що вона «зечка, сиділа в тюрмі, вбивця, тюряга, дебілка» шляхом оголошення її неправдивості на цій сесії, перед депутатами Пасічнянської с/ради та вибачитись перед нею.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , солідарно на її користь - 15000 гривень компенсації за спричинену моральну шкоду.

Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідачі ОСОБА_4 , її дочка ОСОБА_5 , чоловік ОСОБА_6 є її сусідами. Наприкінці 2015 року вони розпочали будівництво стайні та інших господарських будівель з порушенням будівельних та санітарних норм, через що позивач звернулася до Надвірнянської РДА для перевірки законності та відповідності чинним стандартам цього будівництва. 10 лютого 2016 року, коли на її подвір`я прибули члени комісії, відповідачі, в присутності членів комісії, почали кричати, що вона «зечка, сиділа в тюрмі, вбивця». Зазначені образи та неправдиву інформацію чув її чоловік та може підтвердити.

На засіданні сесії Пасічнянської сільської ради 11 лютого 2016 року біля 15.00 години на її запитання до присутніх громадян щодо розгляду земельного питання, ОСОБА_4 в присутності всіх почала голосно кричати на її адресу « Зечко , закрий рота», « Тюряга , дебілка»! Після цих образ відразу почала себе погано почувати, підвищився артеріальний тиск. Свідками наведеного були ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

14 лютого 2016 року на зборах села Пасічна, на яких не була присутня, проте була її невістка ОСОБА_14 , відповідач ОСОБА_4 в присутності усіх почала обзивати позивачку «Дебілягою», кричати, що «взяла сільську раду в свої руки».

У зв`язку з такими діями відповідачів її стан здоров`я став погіршуватись, а тому 24 березня 2016 року звернулась за медичною допомогою та перебувала на лікуванні.

04 травня 2016 року їй зателефонувала жителька села Пасічна та повідомила, що відповідач ОСОБА_4 знову її обзивала та показувала всім якийсь роздрукований документ, у зв`язку з чим позивач звернулась до прокуратури.

31 травня 2016 року на сесії Пасічнянської сільської ради, куди з`явились ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вони знову вигукували образи на її адресу, обоє викрикували, що вона «зечка, тюряга, чого тримаєте дебілку в сільраді», через що депутати проголосували за проведення засідання в закритому режимі. Під час суперечки відповідачка ОСОБА_4 жбурнула в зал копію вироку Надвірнянського районного суду від 24 березня 1992 року. Вказані обставини можуть підтвердити свідки: ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11

09 жовтня 2016 року на зборах жителів села Пасічна, в сільському клубі при людях, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 викрикували, що «така тюряга як депутатша ОСОБА_1 зібрала банду депутатів і без відома громадян з`єднали села самі, вона тюряга, люди, ми цю банду терпимо, прочитайте, вона сиділа в тюрмі». При цьому роздавали всім присутнім копії вироку Надвірнянського районного суду від 24 березня 1992 року.

Вказані обставини можуть підтвердити свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 .

Після вказаної події позивач знову почала погано себе почувати та лікувалася стаціонарно.

Вважає відомості, висловлені відповідачами такими, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію не тільки як громадянина України, людини, а і як депутата, оскільки весь характер їхніх висловлювань створює негативне враження в очах оточуючих і ставлення до неї як до особи, яка не має належного інтелекту, відбувала покарання в установі виконання покарань за тяжкий злочин, має судимість, що є несумісним зі статусом народного обранця, продовжує злочинну діяльність, «зібравши банду».

Такі дії відповідачів, виражені в брутальній, принизливій формі, пояснює неприязним ставленням до неї не тільки через звернення до компетентних органів з приводу неправомірного будівництва, а і тому, що ОСОБА_4 неодноразово висловлювала жителям села свої наміри стати депутатом і бажає посісти місце позивачки.

Вважає, що дії відповідачів не були їх оціночним судженням, вираженням суб`єктивної думки і поглядів, вони не висловлювали свою думку, переконання, не давали критичної оцінки певним фактам, а висловлювали фактичні твердження, які стосуються її особисто.

Негативна інформація містить фактичні дані стосовно позивачки та має характер недостовірної інформації. Така інформація не є оціночним судженням, а отже, підлягає спростуванню. Вказана інформація порушує її особисті немайнові права, що виражається у негативному, упередженому ставленні до неї з боку осіб, які її поширили.

Вироком Надвірнянського районного суду від 24 березня 1992 року її визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 106, ч.1 ст.126 КК України у зв`язку з умисним, на ґрунті неприязних відносин спричиненням легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та образу потерпілій ОСОБА_19 на ґрунті сімейного конфлікту. Їй невідомо звідки позивачі могли взяти копію вироку, адже не були учасниками цього кримінального процесу. Їй було призначено покарання один рік виправних робіт без позбавлення волі за місцем роботи з відрахуванням заробітку в дохід держави 20%.

Таким чином, не відбувала покарання в кримінально-виконавчій установі, не сиділа в тюрмі і не є «зечкою, тюрягою».

Водночас не відповідають дійсності і є неправдивими слова ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що «вона зібрала банду депутатів і без відома громадян з`єднали села самі». Ніякого з`єднання сіл не відбулося, тим більше, що є одним із 22 депутатів та не вирішує такі питання особисто.

Дії відповідачів ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію. Крім того, подібними діями відповідачі охарактеризували позивачку як злочинницю, особу, яка не має високих моральних цінностей.

Позивач вважає поширенням недостовірної інформації щодо неї відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 10 лютого 2016 року членам комісії Надвірнянської райдержадміністрації, відповідач ОСОБА_4 11 лютого 2016 року присутнім на сесії Пасічнянської сільської ради депутатам та іншим особам, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 31 травня 2016 року присутнім на сесії Пасічнянської сільської ради депутатам та іншим особам, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 09 жовтня 2016 року присутнім на зборах села Пасічна особам.

Внаслідок неодноразового розповсюдження неправдивої інформації, не дивлячись на офіційні попередження відповідачів про недопущення такої поведінки правоохоронними органами, їй завдана моральна шкода, що виявляється у душевних стражданнях, погіршенням стану здоров`я, перебуванням в зв`язку з цим у лікувальних закладах.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Надвірнянського районного суду від 16 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача ОСОБА_1 вислови відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про те, що позивач ОСОБА_1 : «зечка, сиділа в тюрмі, вбивця», «дебілка, дебіляга», «що така тюряга, як депутатша ОСОБА_1 зібрала банду депутатів і без відома громадян з`єднали села самі, вона тюряга ». Зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на найближчих, після набрання законної сили рішенням суду, зборах територіальної громади с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області спростувати інформацію щодо того, що позивач ОСОБА_1 : «зечка, сиділа в тюрмі, вбивця, тюряга, дебілка» шляхом оголошення її неправдивості на цих зборах та вибачитись перед позивачем. Зобов`язано ОСОБА_4 на найближчих, після набрання законної сили рішенням суду, зборах територіальної громади с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області спростувати інформацію про позивача ОСОБА_1 щодо того, що «депутатша ОСОБА_1 зібрала банду депутатів і без відома громадян з`єднали села самі» шляхом оголошення її неправдивості та вибачитись перед позивачем. Зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на найближчій, після набрання законної сили рішенням суду, сесії Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області спростувати інформацію про позивача ОСОБА_1 щодо того, що вона «зечка, сиділа в тюрмі, вбивця, тюряга, дебілка» шляхом оголошення її неправдивості на цій сесії перед депутатами Пасічнянської сільської ради та вибачитись перед позивачем.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 з кожного по 3000 гривень компенсації за спричинену моральну шкоду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі поширили образливі висловлювання, що ганьблять честь позивачки ОСОБА_1 та принижують її репутацію, факти поширення відповідачами недостовірної інформації щодо позивачки мали місце. Висловлювання відповідачів є образливими для позивача, та нічим не підтвердженими, шкодять її діловій репутації, принижують честь та людську гідність, а тому підлягають спростуванню. У висловлених відповідачами словах є намагання переконати громадськість в негативних рисах позивачки, скомпрометувати її, зіпсувати її репутацію як депутатки сільської ради та жительки с. Пасічна. Висловлювання відповідачів про позивачку породжує не лише негативне сприйняття суспільством її як людини, але й негативну оцінку і її людських якостей.

Також судом достовірно встановлено, що відповідачі розповсюдили недостовірну інформацію значній кількості осіб. Діями відповідачів заподіяно моральну шкоду позивачці, внаслідок чого вона перенесла моральні страждання, у неї погіршився стан здоров`я.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 22 квітня 2019 року виправлено описку в рішенні суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На рішення суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що позивачем заявлена вимога вибачитись перед позивачем, проте суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатись перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст. 16, 277 ЦК України. Представник відповідача наголошував на цьому, однак суд проігнорував вимоги закону та не зазначив, чому не бере доводи відповідача з цього приводу до уваги. В судовому засіданні не здобуто доказів щодо висловлювань на адресу позивачки «зечка, сиділа в тюрмі, вбивця, тюрага, дебілка». Суд безпідставно не взяв до уваги показання інших свідків та не зазначив, що конкретно непослідовно та нелогічно виклали ці свідки у поясненнях, якими доказами їх свідчення спростовуються. Тобто суд формально поставився до свідчень вказаних осіб, не дав їм оцінки та не обґрунтував, чому свідчення є неправдивими, коли пояснення окремих свідків спростовували доводи позивача.

Суд мав врахувати, що позивач є публічною особою, депутатом Пасічнянської сільської ради, тобто політичним діячем, і межі сприйняття критики стосовно неї є ширшими, ніж стосовно приватних осіб, тому вислів, який суд зобов`язує спростувати «депутатша ОСОБА_1 зібрала банду депутатів і без відома громадян з`єднали села самі», не може вважатися недостовірною інформацією.

Суд не дав оцінки та не взяв до уваги висновок відділу поліції від 24 лютого 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 зверталася з приводу неправомірних дій ОСОБА_1 , яка зводила наклепи, щодо начебто образливих висловів на її адресу з сторони ОСОБА_4 на сесії сільської ради 11 лютого 2016 року.

Позивачем жодним чином не обґрунтовано, в чому полягає порушення її особистих немайнових прав та не доведено, що у зв`язку з вищезазначеними висловлюваннями стосовно неї утвердилася думка у будь-кого про те, що вона є професійно непридатною для виконання функцій депутата сільської ради. Крім того, в позові не наведений детальний розрахунок суми моральної шкоди, яку вона просить стягнути з відповідачів. Не доведено причинно - наслідковий зв`язок між лікуванням та завданням моральної шкоди.

Позивач правом на відзив не скористалася.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_4 та її дочка - ОСОБА_5 , її чоловік - ОСОБА_6 є сусідами позивача ОСОБА_1 Між ними існують неприязні відносини в зв`язку з будівництвом відповідачами в 2015 році стайні та інших господарських будівель з порушенням будівельних та санітарних норм. Позивач звернулась до Надвірнянської РДА для перевірки законності та відповідності чинним стандартам цього будівництва, що підтверджується заявою позивача до голови Надвірнянської райдержадміністрації та висновком Надвірнянського відділу поліції (а.с. 8 та 11).

10 лютого 2016 року на подвір`я ОСОБА_1 прибули члени комісії для проведення обстеження, і в їх присутності відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_5 почали кричати та обзивати позивача образливими словами, що позивач «зечка, сиділа в тюрмі, вбивця».

11 лютого 2016 року близько 15 год. 00 хв. в Пасічнянській с/раді Надвірнянського району проводилась сесія за участю 22 депутатів, жителів с. Пасічна та інших населених пунктів, де розглядалися різні питання, в тому числі земельні. Під час того, коли позивач ОСОБА_1 поставила запитання громадянці, питання якої розглядалось депутатами, ОСОБА_4 почала в присутності усіх голосно викрикувала на адресу позивача «зечко, закрий рот» «тюряга, дебілка». В результаті даних дій позивач змушена була присісти на крісло, оскільки їй стало погано, підвищився артеріальний тиск.

Подібні події мали місце і на сесії Пасічнянської с/ради 31 травня 2016 року, де відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 знову висловлювались на адресу позивача образливими словами, порушували порядок, заважали проводити сесію, в зв`язку з чим їх вивели з приміщення.

На наступну сесію в кінці травня 2016 року ОСОБА_4 принесла листівки, на яких було щось написано про ОСОБА_1 . При цьому висловлювалася, що вона «зечка», «сиділа в тюрмі», і роздавала ці листівки присутнім на сесії, а потім розповсюджувала по с.Пасічна. Образливі висловлювання чули багато людей, які були присутні на сесіях, яких було не менше 30-ти чоловік.

На зборах села 09 жовтня 2016 року, де було багато людей, відповідач ОСОБА_4 показувала вирок суду відносно ОСОБА_1 , називала її «бандиткою», «зечкою», що вона зібрала «банду в селі», «керує головою с/ради»

Факт висловлювання відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на адресу позивача ОСОБА_1 образливих та непристойних висловлювань також підтверджується висновком ІП Надвірнянського ВП ГУНП ст.лейтенанта поліції ОСОБА_20 від 18 лютого 2016 року, в якому було рекомендовано позивачу звернутись до Надвірнянського районного суду, а гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 винесено офіційне попередження про недопущення протиправних дій у майбутньому.

10 травня 2016 року позивач звернулася із заявою в Надвірнянську місцеву прокуратуру щодо неправомірних дій ОСОБА_4 , які полягають в образливих висловлюваннях щодо неї.

Згідно листа начальника Надвірнянського ВП ГУНП Івано-Франківської області від 27 травня 2016 року з ОСОБА_4 проведено профілактичну бесіду щодо недопущення протиправних дій у майбутньому.

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, позивача, її представника, які вимоги скарги заперечили, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку не оскаржували.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права чи інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Підставою звернення до суду з позовом стало поширення відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 інформації, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивачки ОСОБА_1 .

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

За змістом частини першої статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 3, 5 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що слова та вислови, адресовані позивачці: «зечка», « тюрага », «дебілка», «дебіляга», «сиділа в тюрмі», «вбивця», «така тюряга, як депутатша ОСОБА_1 зібрала банду депутатів і без відома громадян з`єднали села самі, вона тюряга » не може вважатися суб`єктивною думкою відповідачів, а тому є недостовірною інформацією, що підлягає судовому захисту шляхом визнання їх такими, що не відповідають дійсності.

Суд першої інстанції абсолютно правильно визнав неправдивими слова і висловлювання відповідачів, які містять образливий та недостовірний характер, адже матеріалами справи підтверджено, зокрема, неправдивість висловлювань відповідачів. До матеріалів справи додано копію вироку Надвірнянського районного суду від 24 березня 1992 року, згідно якого ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.106, ч.1 ст.126 КК України та призначено покарання у вигляді виправних робіт і даний факт зовсім не виправдовує образливі та непристойні висловлювання щодо позивачки, які вчинені тільки з метою принизити її в очах оточуючих.

Згідно п. 24, 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередню поширену інформацію.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК (435-15).

Згідно ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 2 ЦПК України Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Ураховуючи характер поширеної інформації усіма відповідачами, їх образливу та принизливу та непристойну форму, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, мету та спосіб вираження неприязних відносин відповідачами, необхідність ефективного захисту порушеного права позивача, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливістю предмета спору, значення розгляду справи для сторін, з урахуванням визнання розповсюдженої інформації недостовірною та стягнення моральної шкоди, колегія суддів не вважає у даному випадку правильним та пропорційним способом спростування неправдивої та образливої інформації, який визначив суд першої інстанції. По-перше такий спосіб захисту не буде відповідати інтересам самої позивачки, а по-друге, вона, як депутат та публічна особа, має можливість як на загальних зборах жителів села, так і на сесії донести рішення суду про свій інтерес, що і буде сприяти максимальній ефективності спростування і охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередню поширену інформацію.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, завдання та основні засади цивільного судочинства колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на найближчих, після набрання законної сили рішенням суду, зборах територіальної громади с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області спростувати інформацію щодо того, що позивач ОСОБА_1 : «зечка, сиділа в тюрмі, вбивця, тюряга, дебілка» шляхом оголошення її неправдивості на цих зборах та вибачитись перед позивачем, зобов`язання ОСОБА_4 на найближчих, після набрання законної сили рішенням суду, зборах територіальної громади с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області спростувати інформацію про позивача ОСОБА_1 щодо того, що «депутатша ОСОБА_1 зібрала банду депутатів і без відома громадян з`єднали села самі» шляхом оголошення її неправдивості та вибачитись перед позивачем, зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на найближчій, після набрання законної сили рішенням суду, сесії Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області спростувати інформацію про позивача ОСОБА_1 щодо того, що вона «зечка, сиділа в тюрмі, вбивця, тюряга, дебілка» шляхом оголошення її неправдивості на цій сесії перед депутатами Пасічнянської сільської ради та вибачитись перед позивачем необхідно скасувати.

Визначаючи спосіб захисту від недостовірної інформації суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому колегія суддів вважає за можливе вийти за межі апеляційної скарги та скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині і щодо відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які рішення у апеляційному порядку не оскаржували, що відповідатиме завданням цивільного судочинства, диспозитивності та пропорційності.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведення зв`язку між лікуванням позивачки та завданням їй відповідачами моральної шкоди колегія суддів вважає необґрунтованими, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з факту вини відповідачів у поширенні образливої та недостовірної інформації про позивачку, що завдало їй моральної шкоди та з дотриманням розумності та справедливості визначив розмір завданої моральної шкоди.

Суд першої інстанції, визнаючи інформацію, викладену відносно позивача у непристойній та образливій формі у сукупності з усіма доказами, дав аналіз і оцінку усім письмовим доказам та поясненням справи з врахуванням фактичних обставин.

Посилання у скарзі, що суд не дав оцінки та не взяв до уваги висновок відділу поліції від 24 лютого 2016 року, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_4 зверталася з приводу неправомірних дій ОСОБА_1 , яка зводила наклепи, щодо начебто образливих висловів на її адресу з сторони ОСОБА_4 на сесії сільської ради 11 лютого 2016 року, не спростовує правильність висновків суду по суті спору.

Мета відповідача ОСОБА_4 принизити честь, гідність і ділову репутацію позивача повністю доведена судом першої інстанції, тому її звернення до відділу поліції є насамперед одним із способів уникнути цивільної відповідальності за порушення прав позивача.

Згідно ч.ч. 1, 10 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що апеляційним судом частково скасовано рішення суду першої інстанції та залишено без змін дві позовні вимоги: про визнання такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача ОСОБА_1 вислови відповідачів та про компенсацію моральної шкоди, то судовий збір слід визначити, враховуючи, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача вислови як вимога немайнового характеру у справах про захист честі, гідності та ділової репутації становить 0,4 прожиткового мінімуму (на час звернення до суду у 2016 році прожитковий мінімум - 1378 гривень), що складає 551,20 гривень, ставка вимоги про компенсацію моральної шкоди становить 1 прожитковий мінімум - 1378 гривень (на 2016 рік).

Сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідачів остаточно на користь державного бюджету становить 1929, 20 гривень, тобто по 643 гривні з кожного відповідача.

Таким чином, враховуючи неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, рішення суду підлягає до часткового скасування та ухвалення нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні цих вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2019 року в частині зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на найближчих, після набрання законної сили рішенням суду зборах територіальної громади с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області, спростувати інформацію щодо ОСОБА_21 , шляхом оголошення її неправдивості на цих зборах та вибачитись перед позивачем, зобов`язати ОСОБА_4 на найближчих, після набрання законної сили рішенням суду зборах територіальної громади с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області, спростувати інформацію щодо ОСОБА_1 шляхом оголошення її неправдивості та вибачитись перед позивачем, зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на найближчій, після набрання законної сили рішенням суду сесії Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області, спростувати інформацію щодо ОСОБА_1 шляхом оголошення її неправдивості на цій сесії перед депутатами Пасічнянської сільської ради та вибачитись перед позивачем, стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь державного бюджету по 643 гривень судового збору з кожного.

В решті оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 вересня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк