Справа № 350/2034/14-ц
Провадження № 22-ц/4808/215/19
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Фединяка В.Д.

секретарів Петріва Д.Б., Капущак С.В.,

з участю представників сторін,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рожнятівського районного суду від 07 вересня 2015 року під головуванням судді Бейка А.М. в смт. Рожнятів

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позов мотивовано тим, що 10 січня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 20 361,41 доларів США, а позичальник зобов'язався його повернути до 09 січня 2015 року зі сплатою 9,12 % річних на суму залишку заборгованості. Відповідач свої зобов'язання не виконав, на вимоги банку не реагував.

АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, яка станом на 26 травня 2015 року становить 27 368,02 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України складала 430 772,63 грн.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа судами слухалася неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на недоведеність та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом не було враховано того, що заборгованість в сумі 6 852,43 дол США була нарахована станом на 07.09.2011 року, а постанова про закриття виконавчого провадження винесена 28.10.2014 року. Тому, апелянт вказує, що наявність рішення, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобов'язальних правовідносин між сторонами договору і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. При цьому, апелянт зазначає, що суд не прийняв до уваги те, що предметом розгляду даної справи є заборгованість станом на 26.05.2015 року з врахуванням суми боргу станом на 07.09.2011 року, яку відповідачем було погашено несвоєчасно

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги

Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 січня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав кредит у загальному розмірі 20 361,41 дол США, а позичальник зобов'язався його повернути до 09 січня 2015 року.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2011 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 852,43 дол США.

Дана заборгованість відповідно до даних, що містяться у вищеназваному рішенні суду та заяві про уточнення позовних вимог (а.с.22, 72-73 т.1) нарахована станом на 07.09.2011 року і складалася з наступного: 2 113,04 дол США - заборгованість за кредитом; 1 572,17 дол США - заборгованість за процентами; 941,64 дол США - заборгованість за комісією; 1 869,40 дол США - пеня, а також 31,37 дол США - штраф (фіксована частина) і 324,81 дол США штраф (процентна складова), що загалом становить 6 852,43 дол США, що за курсом НБУ станом на 07.09.2011 року складало 54 613,86 грн.

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16 та зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Тому, після рішення суду, яким стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором, банк має право на стягнення з відповідача тільки коштів за невиконання ним грошового зобов'язання, що передбачено частиною другою статті 625 ЦК України.

В ухвалі від 01 червня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зосередив увагу, що зі змісту преюдиційного рішення суду вбачається, що, обґрунтовуючи позов, банк посилався на положення частини другої статті 1050 ЦК України та просив достроково стягнути кредитну заборгованість. Судом першої інстанціїї позов банку був задоволений з урахуванням цих доводів та зазначених у позовній заяві норм права.

Зі змісту позовних вимог банку до відповідача від 23 червня 2011 року (а.с. 61-62 т.1) вбачається, що банк просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість станом на 08.04.2011 р. у розмірі 14 016,27 дол США. Згідно заяви про уточнення цих вимог (а.с. 72-73 т.1) вбачається, що банк, уточнивши позовні вимоги у сторону їх зменшення, просив стягнути з ОСОБА_2 станом на 07.09.2011 року 6 852,43 дол США. При цьому апеляційний суд зазначає, що при виборі способу захисту порушеного права позивач посилався на вимоги ч. 2 ст. 1050 ЦК України щодо свого права достроково вимагати поверення всієї суми кредиту.

Доводи представника апелянта про те, що преюдиційним рішенням суду стягнуто лише поточну заборгованість, не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, зокрема вимогам ч. 2 ст. 1050 ЦК України та судовій практиці, що склалася на даний час при розгляді судами справ даної категорії.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Рішенням суду, яке набрало законної сили і має преюдиційне значення у даній справі, з відповідача на користь позивача достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду від 07 вересня 2015 року без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, код ЄДРПОУ 305299, розрахунковий рахунок 9100, МФО 305299) на користь ОСОБА_2 (ідент.№ НОМЕР_1 проживаючого АДРЕСА_1) - 6 784,80 грн (шість тисяч сімсот вісімдесят чотири грн 80 коп) понесених витрат на оплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: Л.В. Ясеновенко

В.Д. Фединяк