ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/931/15-ц Номер провадження 22-ц/814/428/19Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Полтава
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

секретар Ряднина Є.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою АТ ""Полтава банк"

на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2018 року

у справі за заявою Подільського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області про надання дозвілу на реалізацію 1/2 частини будинку по справі № 553/93/15-ц ,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2018 року заявник звернувся до суду із зазначеною заявою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

З ухвалою місцевого суду не погодився АТ «Полтава банк», вважає,що судом при винесенні оскаржуваної ухвали не враховано той факт,що оскільки судове рішення набрало законної сили то воно підлягає безумовному виконанню. Тоб то у даному випадку відсутність дозволу органу опіки та піклування при реалізації майна в порядку виконання рішення суду не має вирішального значення. також посилається на правові позиції викладені в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі № 376/2506/15-ц.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що на виконанні у Подільському ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження №56869616.

В поданні вказано, що жодних дій на виконання рішення суду боржником не вжито. Боржник ухиляється від виконання рішення суду. На підставі відповідей з ДФСУ та ПФУ встановлено, що у боржника відсутні рахунки в банках та інших банківських установах, джерела його доходів невідомо, боржник пенсію не отримує.

23.01.2018 року державним виконавцем складено постанову про опис та арешт вищевказаного майна.

Судом встановлено, що згідно довідки КП «ЖЕО №2» №2642 (а.с.12) в будинку №117 по вул.Вороніна в м.Полтаві зареєстрована неповнолітня дитина.

У відповіді Виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради від 22.11.2018 року (а.с.16-17) на листи Подільського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області щодо надання дозволу на реалізацію описаного майна, де зареєстровані малолітні та неповнолітні діти вказано, що такий дозвіл надається на підставі звернення законних представників дитини, лише у разі гарантування збереження її права на житло.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.

Згідно зі ст. 124 Конституції України та ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Права і обов'язки державного виконавця визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до цієї норми, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ч. 1 ст. 48 Закону).

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно вимог ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмеженооборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Порядок проведення електронних торгів встановлюється наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5 "Про затвердження порядку реалізації арештованого майна". Відповідно до цього Порядку:

--- реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" (Розділ ІІ, п.1);

--- організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця (Розділ ІІ п.2);

--- заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі), зокрема у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду (Розділ ІІ п.3 абз.7);

--- не підлягає передачі на реалізацію майно, щодо якого наявний письмовий висновок експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі, якщо витрати, пов'язані зі зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано (Розділ ІІ п.3 абз.9).

Згідно з п. 28 розділу VІІІ Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 4 квітня 2012 року № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої п.9 ч.1 ст.37 Закону.

З вищенаведеного слідує,що право реалізації арештованого майна випливає прямо з закону "Про виконавче провадження " належить до повноважень державного викоонавця та не потребує вирішеня у судовому порядку. Крім того ЗУ "Про виконавче проваджененя" не містить у собі такої підстави для звернення до суду з відповідним поданням як "надання дозвілу на реалізацію".

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги, до обгрунтувань державного виконавця про надання дозволу на реалізацію, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а тому задоволенню вони не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу АТ ""Полтава банк"- залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.М. Триголов

Судді А.І. Дорош

О.А. Лобов