ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/624/19 Справа № 186/1597/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Кривошея С.С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1.

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: державна нотаріус першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про визнання договору дарування 1/3 частини квартири недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування 1/3 частини квартири недійсним.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до рішень Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2013 року з відповідача на її користь стягнуто 36 582 грн. 22 коп. та рішенням цього ж суду стягнуто 20 819 грн.

11 грудня 2013 року було відкрито виконавче провадження по виконанню судового рішення.

11 листопада 2015 року ОСОБА_2 уклала договір дарування зі своїм сином ОСОБА_3, предметом якого була 1/3 частина квартири 5, житлового будинку 11 по вул. Леніна ( ОСОБА_4) м. Першотравенська Дніпропетровської області. Позивач вважає, що цей договір дарування є недійсним так як квартира на момент укладення договору перебувала під арештом, а тому просить визнати договір дарування недійсним та застосувати наслідки недійсності шляхом внесення інформації до реєстру права власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців /а.с. 1-3, 84-86/.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат /185-188/

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що арешт на спірну квартиру було накладено постановою державного виконавця лише 01 липня 2016 року під час примусового виконання рішень суду, тобто після укладення договору дарування, також судом не встановлено направленості дії сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на те, що воно є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи /а.с. 195-196/.

ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що вона є необгрунтованою та не підлягає задоволенню /а.с. 228-229/.

Судом встановлено, що рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 36 582 грн. 22 коп. /а.с. 28-32/. Рішення є чинним.

Ухвалою від 26 квітня 2013 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на загальну суму 37 095 грн. 80 коп. /а.с. 163/.

Зазначена ухвала була направлена на виконання 07 травня 2013 року до ВДВС Першотравенського міського управління юстиції /а.с. 172/.

14 травня 2013 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження в рамках якого державним виконавцем були винесені постанови від 15 травня 2013 року про накладення арешту на все рухоме майно яке належить боржнику ОСОБА_2; від 22 травня 2013 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1; від 22 травня 2013 року про накладення арешту на магазин по вул. Горького, 3 м. Першотравенська.

Постанови державного виконавця були направлені на виконання до органів, які здійснюють реєстрацію прав на майно та сторонам.

Виконавче провадження було закінчено 25 червня 2013 року у зв'язку з фактичним повним виконанням рішення (п.8 ч.1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження) /а.с. 161-162/.

29 травня 2013 року державним реєстратором Першотравенського міського управління юстиції ОСОБА_5 в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі постанови про накладення арешту ВП 37924336, виданого 27 травня 2013 року державним виконавцем відділу ДВС Першотравенського МУЮ ОСОБА_6, внесено запис № 1102865 про обтяження 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 /а.с. 153/.

11 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування 1/3 частини квартири 5, житлового будинку 11 по вул. Леніна ( ОСОБА_4) м. Першотравенська Дніпропетровської області /а.с. 25-27/.

Право власності ОСОБА_3 було внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно державним нотаріусом Першотї Павлоградської державної нотаріальної контори 11 листопада 2015 року, номер запису 12002638.

Розпорядженням міського голови м. Першотравенська № 67-р від 18 лютого 2016 року вулиця Леніна переіменована на вулицю ОСОБА_4 /а.с. 183/.

Крім того, рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто проценти за користування грошима згідно договору позики в сумі 20 819 грн. 47 коп. /а.с. 34-35/.

01 липня 2016 року державним виконавцем Першотравенського МВ ДВС було винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 в межах суми стягнення 56601 грн. 69 коп. та заборонено відчуження будь-якого майна /а.с. 151/.

Відомості про накладення арешту 01 липня 2016 року були внесені до: Державного реєстру обтяжень рухомого майна на все рухоме майно ОСОБА_2; до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна , запис №15192272 про арешт всього нерухомого майна належного ОСОБА_2 /а.с.151,171/.

05 вересня 2016 року державним реєстратором ОСОБА_7 до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна було на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 01 липня 2016 року головним державним виконавцем Першотравенського МВ ДВС ОСОБА_8 було внесено обтяження арешт нерухомого майна ОСОБА_2, а саме: 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 (номер запису обтяження 16225098); 1/3 частини приміщення міні-маркету «Корзинка», Дніпропетровська область, м.Першотравенськ, вул. Шахтарської Слави,17 (номер запису обтяження 16223949); 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 (номер запису обтяження 16222470) /а.с.152-153/.

Нормами ст.204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення рішення суду про стягнення суми боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у боржника у власності перебувала чотири чотири обєкти нерухомого майна, а саме: 1/3 частину квартири АДРЕСА_3; 1/3 частину квартири АДРЕСА_5; 1/3 частину квартири АДРЕСА_6 (Леніна) м.Першотравенська, Дніпропетровської області; 1/3 частину приміщення міні-маркету «Корзинка» вул. Шахтарської Слави, 17, м.Першотравенська, Дніпропетровської області.

Разом з цим, з наведених обєктів лише на 1/3 частину квартири АДРЕСА_5 було накладено арешт на підставі постанови держаного виконавця від 22 травня 2013 року. Про дані обставини були обізнані сторони ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1М.), так як зазначена вище постанова була їм надіслана у відповідність до ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка на той час діяла.

На інше нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, було накладено арешт постановою державного виконавця лише 01 липня 2016 року, тобто вже після укладення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору дарування.

Враховуючи дані обставини та наведені норми закону колегія суддів приходить до висновку, що на час укладення спірного договору дарування від 11 листопада 2015 року сторонами правочину були дотримані норму закону, оскільки майно відчужене майно перебувала в добросовісному володінні власника та не перебувало під будь-якими обтяженнями, що створили би перешкоди для укладення правочину.

Доводи апеляційної скарги щодо накладення арешту на майно постановою державного виконавця від 01 липня 2016 року не можна прийняти до уваги, оскільки арешт було накладено вже після укладення правочину та не впливає на його дійсність.

Крім того, вказаний арешт не призвів до відчуження ОСОБА_2 всього нерухомого майна, а саме не було відчужено: 1/3 частину приміщення міні-маркету «Корзинка» по вул. Шахтарської Слави, 17, м.Першотравенська, Дніпропетровської та 1/3 частину квартири АДРЕСА_3, що свідчить про відсутність у відповідача наміру приховати майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення з неї грошових коштів, та підтверджує наявність у неї намірів на настання реальних наслідків при укладанні договору дарування від 11 листопада 2015 року для його сторін.

З огляду на викладене, відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ґрунтується на матеріалах справи та прийнятий відповідно до норм закону, оскільки вирішуючи спір між сторонами, суд в достатньому повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін, давши їм належну правову оцінку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:,

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_9