КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/8357/2019
Справа № 755/5729/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва в складі судді Арапіної Н.Є., ухвалене в м. Київ 11 квітня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_5 , про видачу обмежувального припису,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В квітні 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Заяву мотивувала тим, що є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , в якій проживала разом зі своїм сином ОСОБА_5

26 березня 2019 року вона прийшла до належної їй квартири та намагалася відчинити двері своїми ключами та виявила, що вони не підходять до замків, у зв`язку із зазначеними обставинами керівником кооперативу у присутності свідків в цей же день було складено відповідний акт. Через деякий час прийшов ОСОБА_5 , який знищив акт, відкрив двері, силою затягнув до квартири, вчинив скандал із образливими словами та наніс їй побої, після чого вигнав її з квартири та зачинив двері. Такі дії ОСОБА_5 є систематичними з огляду на те, що син вигнав її з квартири ще рік тому, вона вимушена вже більше року проживати у своїх знайомих, а сам ОСОБА_5 тривалий час ніде не працює, не бажає здійснювати догляд за квартирою, веде антисоціальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями.

З огляду на зазначені вище обставини вона звернулась до Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві з повідомленням № 04/1 від 01 квітня 2019 року про вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. ст. 126, 356 КК України.

Вважала, що існує реальна вірогідність повторного вчинення домашнього насильства кривдником, а тому вона як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання домашньому насильству».

Просила видати обмежувальний припис, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи ОСОБА_1 , строком на шість місяців, яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, та покладення на неї обов`язків: усунути перешкоди в користуванні майном, що є особистою приватною власністю постраждалої особи ОСОБА_1 , а саме визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_5 наближатися на відстань, меншу ніж 100 метрів до ОСОБА_1 , а також до її місця проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовлено.

Заявник ОСОБА_4 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що підставою для відмови у задоволенні її заяви про видачу обмежувального припису є неможливість, на думку суду першої інстанції, встановити, що саме її син вчинив по відношенню до неї домашнє насильство. Такі доводи суду суперечать обставинам справи, оскільки описані в заяві факти доводяться наступним: факт перешкоджання ОСОБА_5 у доступі до житла доводиться актом ЖБК «Буревісник-2» від 26 березня 2019 року за підписом голови кооперативу та двох свідків; факт спричинення їй тілесних ушкоджень підтверджується довідкою Київської міської клінічної лікарні № 1839 від 26 березня 2019 року; факт та обставини спричинення їй тілесних ушкоджень саме її сином можуть підтвердити свідки, які були присутні на місці події, однак допит яких суд першої інстанції визнав передчасним та непотрібним; факт систематичності нанесення їй побоїв та психологічного насильства над нею з боку ОСОБА_5 може підтвердити також її невістка ОСОБА_5 , яка була свідком таких подій, проживаючи певний час з її сином у належній заявнику квартирі.

Крім того, згідно з мотивувальною частиною оскаржуваного рішення, у суду відсутні підстави вважати, що існують ризики настання тяжких наслідків в зв`язку з відмовою у видачу обмежувального припису. Таке твердження суду суперечить обставинам справи, оскільки вона є людиною похилого віку, у неї слабке здоров`я, будь-які побої у її віці можуть завершитися тяжкими наслідками для її життя та здоров`я, не кажучи уже про психологічне насильство.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив із того, що надані заявником докази не містять достатньої інформації, що саме заінтересована особа вчинила домашнє насильство та є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачу обмежувального припису, відсутні.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 грудня 2005 року, та зареєстрована за цією ж адресою із 25 листопада 1975 року (а. с. 9 - 11).

01 квітня 2019 року ОСОБА_4 звернулась до Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, вих. № 04/1, прийнято за реєстраційним номером Г-1502 від 01 квітня 2019 року, з приводу того, що 26 березня 2019 року приблизно о 13:00 вона прийшла до належної їй квартири за адресою АДРЕСА_1 та намагалась відчинити двері своїми ключами та виявила, що вони не підходять до замків, в зв`язку із чим було складено відповідний акт. Після цього прийшов її син, вирвав в неї з рук вказаний акт, порвав його, відкрив власноруч двері, грубо запхав її в квартиру, де розпочав скандал, в ході якого почав наносити їй побої, що підтверджується медичною довідкою. Після чого випхав її з квартири, зачинив двері та зник з місця події, почувши, що вона викликала поліцію, працівники якої на місце події так і не прибули. Внаслідок вчинення описаного вище кримінального правопорушення їй було завдано фізичної та моральної шкоди, а фактичні обставини вказаного кримінального правопорушення містять ознаки складу злочину, відповідальність за яке передбачено ст. ст. 126, 356 КК України (а. с. 4).

На а. с. 5 знаходиться акт від 26 березня 2019 року, складений комісією у складі мешканця квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , мешканця квартири № 15 ОСОБА_12 , мешканця квартири № 20 ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_4 , власник квартири 13 , не може потрапити до своєї квартири, оскільки її син ОСОБА_5 змінив замки і ключі від нових замків не надає, не пускає до квартири, погрожує фізичною розправою. Підписи в акті засвідчено головою правління ЖБК «Буревісник-2».

Згідно довідки № 1839, виданої травмпунктом Київської міської клінічної лікарні № 6, 27 березня 2019 року ОСОБА_1 , травмованій 26 березня 2019 року, поставлено діагноз: забій м?яких тканин голови, забій с/з лівої гомілки, підшкірна гематома. Зроблено огляд. У верхньому правому куті міститься відмітка «кримінал».

Крім того, 28 березня 2019 року лікарем неврологом поставлено діагноз: забій м?яких тканин тім`яної ділянки голови (а. с. 6).

ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_6 та ј частини квартири за адресою АДРЕСА_7 (а. с. 7 - 8).

Заінтересованою особою ОСОБА_5 надано наказ відокремленого структурного підрозділу «Центр авіаційної підготовки та сертифікації» ДП Обслуговування повітряного руху України Міністерства інфраструктури України від 04 квітня 2018 року № 20-к, згідно якого ОСОБА_5 прийнято на посаду провідного інженера відділу організації та сертифікації навчального комплексу з 05 квітня 2018 року (а. с. 18), медичний сертифікат класу 3 (відноситься до ліцензії льотного екіпажу) серії НОМЕР_1 (а. с. 19), довідку відокремленого структурного підрозділу «Центр авіаційної підготовки та сертифікації» від 19 жовтня 2018 року № 36 про те, що ОСОБА_5 працює у підрозділі з 05 квітня 2018 року і на даний момент займає посаду викладача (а. с. 20), довідку Київської міської наркологічної клінічної лікарні від 18 січня 2018 року № 391712 про те, що ОСОБА_5 за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває (а. с. 21), довідку Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 від 11 січня 2018 року про те, що ОСОБА_5 в диспансерному відділенні КМПЛ № 2 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а. с. 22), позитивну характеристику з місця проживання, складену головою правління ЖБК «Буревісник-2» на ОСОБА_5 (а. с. 23).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_4 посилалася на вчинення ОСОБА_5 фізичного (нанесення побоїв) та психологічного (погрози, образливі слова, створення перешкод в користуванні належною їй квартирою) насильства щодо неї, і на підтвердження цих обставин надала: повідомлення до Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення від 01 квітня 2019 року № 04/1; акт ЖБК «Буревісник-2» від 26 березня 2019 року про те, що ОСОБА_4 не може потрапити до своєї квартири, оскільки її син змінив замки на вхідних дверях та погрожує фізичною розправою; довідку травмпункту Київської міської клінічної лікарні № 6 № 1839 з відміткою «кримінал»; документи, що підтверджують право власності на квартиру АДРЕСА_3 та паспорт з відміткою про реєстрацію за цією адресою.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Наявним в матеріалах справи доказам надано належної оцінки судом першої інстанції і зроблено обґрунтований висновок, що між сторонами склалися неприязні відносини, які виникли з різних сімейних питань, однак із даних доказів не вбачається, що саме заінтересованою особою ОСОБА_5 вчинено домашнє насильство і він є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису, відсутні.

Так, оцінюючи надані заявником докази, апеляційний суд враховує, що звернення ОСОБА_4 до органів поліції саме по собі не є належним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази порушення кримінального провадження, а тому даний письмовий доказ не доводить вчинення будь-яких протиправних дій відносно заявника.

Оцінюючи довідку травмпункту від 27 березня 2019 року, апеляційний суд звертає увагу, що в ньому поставлено діагноз забій м`яких тканин голови, забій с/з лівої гомілки, підшкірна гематома, а уверхньому правому куті міститься відмітка «кримінал», однак із даної довідки не вбачається причинно-наслідкового зв`язку зазначеного діагнозу з діями саме ОСОБА_5

Складений комісією у складі мешканців будинку по АДРЕСА_1 та засвідчений головою правління ЖБК «Буревісник-2» акт засвідчує наявність конфліктних взаємовідносин між заявником і заінтересованою особою, проте не підтверджує конкретних фактів вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства у будь-якій формі.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявника, а також, враховуючи, що вчинення домашнього насильства не встановлено - також і ризиків настання насильства у майбутньому. Натомість із обставин справи вбачається наявність неприязних відносин та спору щодо користування квартирою, що не може саме по собі розцінюватись як насильство в сім`ї і розглядається в порядку позовного провадження шляхом звернення з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю.

Не підтверджуються жодними доказами і відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що факт та обставини спричинення тілесних ушкоджень саме ОСОБА_5 можуть підтвердити свідки цих подій ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а факт систематичності нанесення побоїв та психологічного насильства - свідок ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Разом із тим, в заяві ОСОБА_1 . відсутнє клопотання про допит зазначених осіб в якості свідків в суді першої інстанції.

Не підтверджуються будь-якими доказами і доводи заявника, що суд визнав допит свідків передчасним та непотрібним, оскільки журнал судових засідань від 11 квітня 2019 року не містить відомостей про звернення ОСОБА_1 до суду із таким клопотанням, а на стадії обговорення питання про закінчення з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами заявник та її представник заперечень проти переходу до наступної процесуальної стадії також не висловили (а. с. 30 - 32).

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги про наявність ризиків настання тяжких наслідків у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису, враховуючи, що випадків домашнього насильства судом не встановлено взагалі.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги відносно дій заінтересованої особи в суді першої інстанції після ухвалення рішення, оскільки ці дії не були предметом розгляду суду та, крім цього, заявник не підтверджує дані аргументи жодними доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.