КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/7721/18 Головуючий 1 інстанція - Арапіна Н.Є.
П О С Т А Н О В А

іменем України

12грудня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікова С.В.

за участю секретаря: Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свої вимоги мотивував тим, що 22 березня 2013 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 9 000,00 доларів США.

04 квітня 2013 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США.

18 квітня 2013 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 6 000,00 доларів США.

28 квітня 2013 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 11 000,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за договорами позики від 22 березня, 04, 18 та 28 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 07 грудня 2017 року було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед позивачем за виконання зобов`язань позичальником, які передбачені договорами позики від 22 березня, 04, 18 та 28 квітня 2013 року.

04 вересня 2017 року позивачем направлено на адресу відповідача ОСОБА_1 вимогу щодо повернення грошових коштів на загальну суму 36 000,00 доларів США., яка отримала відповідачем особисто 08 вересня 2017 року (а.с. 9, 10).

Крім того, 07 квітня 2018 року позивачем направлено на адресу відповідача ОСОБА_3 вимогу щодо повернення грошових коштів на загальну суму 36 536,00 доларів США, яка отримана відповідачем ОСОБА_3 особисто 07 квітня 2018 року.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань позивач просить про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договорами позики від 22 березня 2013 року, 04 квітня, 18 квітня та 28 квітня 2013 року станом на 14 травня 2018 року у розмірі 943 128,32 грн., трьох процентів річних за період з 08 жовтня 2017 року по 14 травня 2018 року у розмірі 16 898,76 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2019року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , заборгованість за договорами позики від 22 березня 2013 року, 04 квітня, 18 квітня та 28 квітня 2013 року станом на 14 травня 2018 року у загальному розмірі 939 858 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 32 коп. та три проценти річних за період з 08 жовтня 2017 року по 14 травня 2018 року у розмірі 16 840 (шістнадцять тисяч вісімсот сорок) грн. 20 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , витрати по сплаті судового збору в сумі 4 391 (чотири тисячі триста дев`яносто одна) грн. 79 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , витрати по сплаті судового збору в сумі 4 391 (чотири тисячі триста дев`яносто одна) грн. 79 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки змісту розписок, які підтверджують тільки обставину отримання ним грошових коштів, але не містять підтвердження зобов`язання щодо їх повернення. Зазначає, що отримання грошових коштів було обумовлено наявністю між ними господарських правовідносин щодо поставки товару, які вже припинені належним виконанням.

Просив, скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої та апеляційної інстанції було встановлено, що 22 березня 2013 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 9 000,00 доларів США (а.с. 54).

04 квітня 2013 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США (а.с. 55).

18 квітня 2013 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 6 000,00 доларів США (а.с. 56).

28 квітня 2013 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 11 000,00 доларів США (а.с. 57).

В забезпечення виконання зобов`язань за договорами позики від 22 березня, 04, 18 та 28 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 07 грудня 2017 року було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед позивачем за виконання зобов`язань позичальником, які передбачені договорами позики від 22 березня, 04, 18 та 28 квітня 2013 року (а.с. 11-13).

Між сторонами виникли договірні правовідносини, предметом доказування є порушення чи невиконання умов договору.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено в ході судового розгляду, належні і допустимі докази на підтвердження того, що між сторонами виникли зобов`язання, які належним чином не виконуються.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, що згідно договору поруки сторони погодили, що у відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позика має бути повернута протягом тридцяти днів від дня пред`явлення кредитором вимоги про це.

04 вересня 2017 року позивачем направлено на адресу відповідача ОСОБА_1 вимогу щодо повернення грошових коштів на загальну суму 36 000,00 доларів США., яка отримала відповідачем особисто 08 вересня 2017 року (а.с. 9, 10).

07 квітня 2018 року позивачем направлено на адресу відповідача ОСОБА_3 вимогу щодо повернення грошових коштів на загальну суму 36 536,00 доларів США, яка отримана відповідачем ОСОБА_3 особисто 07 квітня 2018 року (а.с. 14, 14 зв.).

Отже, за встановлених обставин строк дії договорів позики закінчився 08 жовтня 2017 року.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 в погашення заборгованості за договорами позики повернуто позивачу грошові кошти на загальну суму 3 270,00 грн. (а.с. 46, 47).

Однак, боржником в повному обсязі не виконано зобов`язань, визначених Договорами, порушено умови щодо погашення позики.

Станом 14 травня 2018 року офіційний курс валют Національного банку становив за 100 доларів США - 2619,8009 грн., тому загальний розмір за договорами позики становить у розмірі 943 128,32 грн. (36 000,00 доларів США х 2619,8009 грн.: 100).

Так колегією апеляційної інстанції встановлено, позивач стверджує що між сторонами склались відносини позики і така позиція підтримана судом першої інстанції, а скаржник стверджує, що між сторонами склалисьвідносини поставки.

Відповідно до ч.І ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

Отже, виходячи із викладеного, скаржником належними письмовими доказами не доведено факту існування між сторонами договору постави. Не надано самого договору, не надано документів на його виконання. Навіть не зазначається в чому саме полягав такий договір та які були його суттєві умови.

При цьому, колегією суддів заслуговує на увагу та обставина, що скаржник неодноразово повідомлявся позивачем та поручителем про наявність боргу та необхідність його сплати.

Таким чином, є лише голослівне твердження скаржника про відсутність правовідносин позики, яке нічим не підтверджене, а отже є лише наміром уникнути відповідальності за порушення зобов`язання.

Тому, слідує висновок про те, що апеляційна скарга є непідтвердженою, а вказані в ній доводи не можуть слугувати підставами для скасування законного рішення.

В той же час згідно із ст.1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Таким чином, з урахування вищевказаних норм, слідує, що сам факт наявності письмових розписок згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України підтверджує факт наявності договору позики.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.В. Кулікова