Справа № 462/6282/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2019 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Колошкіна П.І.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Шоста Львівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

встановив:

ОСОБА_2 поштовим зв`язком звернулася до суду із заявою, яка надійшла 02.10.2019 року, в якій просить встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2009 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свою заяву обґрунтовує тим, що з 2009 року вона проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі за вказано адресою, вони вели спільний побут, піклувалися один про одного, мали спільний сімейний бюджет і взаємні права та обов`язки, поліпшували умови свого спільного проживання та побуту. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилася спадщина. У встановлений законом строк вона звернулася в Шосту Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, проте в отриманні свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, та роз`яснено необхідність в судовому порядку довести факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала, покликаючись на мотиви такої, яку просить задовольнити.

Заінтересована особа - Шоста Львівська державна нотаріальна контора, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, не направила в судове засідання свого уповноваженого представника, при цьому, подала заяву про розгляд справи у відсутності такого.

Заслухавши пояснення представника заявника та показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, в тому числі копією спадкової справи № 530/2018, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Львові помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії паспорта ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 і даних довідки ЛКП «Сигнівка» №5197 від 26.12.2018 року вбачається, що він був зареєстрований з 1988 року і проживав у квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно даних довідки ЛКП «Сріблястий» від 16.04.2008 року за зазначеною адресою реєстрації ОСОБА_3 проживала і його мати ОСОБА_4 , 1925 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 11.04.2008 року та довідкою про смерть №2564 від 11.04.2008 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 50 від 16.11.2018 року ОСОБА_3 24.04.1982 року уклав шлюб із ОСОБА_5 , а 20.11.1985 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується також копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 .

Зі змісту ст.4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Враховуючи зазначені норми процесуального права, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Із змісту заяви ОСОБА_2 вбачається, що заявниця просить встановити факт, що має юридичне значення, від якого залежить виникнення у неї права на отримання спадщини від спадкодавця ОСОБА_3 .

При цьому, матеріали справи, в тому числі наданої нотаріальною конторою копії спадкової справи № 530/2018, не містять інформації про наявність можливих спадкоємців ОСОБА_3 , а у даній спадковій справі наявні заяви ОСОБА_2 від 08.11.2018 року про відкриття спадкової справи та від 04.12.2018 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Також матеріали спадкової справи містять оголошення Шостої Львівської державної нотаріальної контори, розміщене в номері за 7-9 грудня 2018 року щоденної місцевої газети «Високий Замок», про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з проханням зголоситися спадкоємців померлого.

За таких обставин, оскільки в суду на час розгляду справи і ухвалення рішення відсутні об`єктивні дані, які б вказували на наявність заповіту та спадкоємців ОСОБА_3 , з огляду на достатньо тривалий час, який пройшов з дня його смерті, отже встановлення факту, який має юридичне значення, який просить встановити заявниця, не може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, а відтак не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч.1 ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

З відповіді завідуючої Шостої Львівської державної нотаріальної контори № 3355/02-14 від 17.12.2018 року вбачається, що оскільки заявником не надано доказів родинних відносин зі спадкодавцем, то у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 їй відмовлено та рекомендовано звернутися в суд для встановлення факту родинних відносин або визнання її спадкоємцем четвертої черги, як такої, що проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, встановлення даного факту буде безпосередньо впливати на можливість реалізувати ОСОБА_2 її права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

За приписами частини 2 статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст.1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року із змінами та доповненнями, згідно якої домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації.

Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям; що якщо заявники прожили спільно тривалий час, вони складають сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Положення статті 74 СК України дають підстави дійти висновку, що вони поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного поживання однією сім`єю; спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), а для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 , пояснень її представника в судовому засіданні, матеріалів справи, в тому числі копії паспорта, не вбачається перебування заявниці у зареєстрованому шлюбі.

Як встановлено, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 АДРЕСА_3 .

Поряд з цим, суд вважає достатньо переконливими і такими, що не викликають сумнівів доводи заявника, що вона постійно проживала разом із ОСОБА_3 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 2009 року по день його смерті, оскільки ці обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що узгоджуються між собою і чітко вказують на час початку спільного проживання заявниці та ОСОБА_3 2009 рік, постійний, а не тимчасовий або періодичний характер такого проживання.

Щодо характеру відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то вказані свідки безсумнівно підтвердили, що ці відносини мали усі ознаки сім`ї з 2009 року вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом планували і проводили спільні витрати, утримували житло, придбавали майно в інтересах сім`ї.

Згідно пояснень представника заявника та доданої до матеріалів справи відповіді №2162 від 11.11.2019 року (а.с.36) вбачається, що ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_3 продовжує проживати у квартирі АДРЕСА_2 .

Крім цього, суд враховує доведені письмовими доказами обставини, що, звертаючись 08.11.2018 року в нотаріальну контору із заявою, ОСОБА_2 просить відкрити спадкову справу після смерті її чоловіка ОСОБА_3 та що після його смерті і до часу розгляду справи продовжує проживати в квартирі ОСОБА_3 , за адресою якої отримує медичну допомогу (а.с. 36, 37).

Виходячи з наведеного та враховуючи, що заявником надані належні та допустимі докази, які в своїй сукупності є достатніми і підтверджують спільне її поживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з 2009 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі на АДРЕСА_1 , їх спільний побут, взаємні права та обов`язки, та що встановлення даного факту породжує для заявника певні правові наслідки, зокрема, оформлення в нотаріальній конторі свого права на спадщину, тому суд дійшов висновку, що заява є підставною, ґрунтується на законі, а відтак підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 293, 315, 319 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2009 року до часу смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду, згідно п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, через Залізничний районний суд м. Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

- заявник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 ;

- заінтересована особа: Шоста Львівська державна нотаріальна контора, місцезнаходження м.Львів, проспект Червоної Калини, 109, .

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний