КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/2131/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/282/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Голосіївського району м. Києва, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про усунення від права на спадкування за законом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Хоменко О.Л., -

встановила:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року названий позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечила.

Представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є рідною сестрою, а ОСОБА_3 - племінницею, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя, 22 вересня 2011 року ОСОБА_5 склала заповіт на ім'я ОСОБА_1

22 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

02 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що померла ОСОБА_5 мала мізерне пенсійне забезпечення, страждала на хронічні захворювання, відповідно до щорічних медичних висновків комісії лікарів ЦРЛ Шевченківського району м. Києва мала знижену рухову активність та потребувала постійної сторонньої допомоги. Усвідомлюючи це та не маючи підтримки з боку родичів, ОСОБА_5 звернулась за допомогою до позивача, і виключно позивач здійснювала над нею піклування до дня її смерті.

Відповідачі ухилялися від надання будь-якої допомоги ОСОБА_5, яка перебувала у немічному стані та потребувала такої допомоги.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просила усунути відповідачів від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною п'ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно вважав, що для задоволення позову про усунення від права на спадкування необхідно встановити, що відповідачі ухиляються від надання спадкодавцеві допомоги; мають можливість її надати; спадкодавець перебуває у безпорадному стані; спадкодавець потребує допомоги саме від відповідачів.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно застосував вищенаведені норми матеріального права, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено того, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідомо ухилялася від надання допомоги спадкодавцю, що ОСОБА_5 перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги саме від відповідачів.

Судом враховано, що ОСОБА_2 є особою похилого віку, пенсіонеркою, розмір її пенсії в значній мірі не відрізняється від розміру пенсії, який отримувала її померла сестра ОСОБА_5, а також наявність у неї ряду хронічних захворювань, що свідчить про неможливість надання нею матеріальної допомоги та здійснення догляду за сестрою.

Доказів, що ОСОБА_3, яка є племінницею померлої, також могла надавати допомогу останній, матеріали справи не містять.

На спростування доводів позивача, матеріали справи також містять договір відповідно до якого ОСОБА_5 з 29 листопада 2010 року отримувала допомогу від Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Голосіївського району м. Києва.

Так, згідно п. 2.2. договору ОСОБА_5 отримувала від соціальних працівників безкоштовну допомогу, зокрема: для неї придбавались продукти харчування, ліки, тощо.

Вказаний договір був чинний і неодноразово пролонговувався до листопада 2015 року (дата смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1).

Надані позивачем висновки комісії ЦРП Шевченківського району м. Києва, історії хвороби, та медичні виписки, суд першої інстанції вірно оцінив, та зробив правильний висновок, що зазначені документи не підтверджують, що ОСОБА_5 перебувала в безпорадному стані та потребувала допомоги саме відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач з вересня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 піклувалась за ОСОБА_5, за власні кошти поховала померлу, не спростовують висновків суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно застосовано норми права, та позивачем надані усі докази доведеності ухилення відповідачів від догляду за ОСОБА_5, а саме покази свідків, соціальних працівників, медичні документи, колегія суддів оцінює критично, оскільки надані докази в їх сукупності не дають підстав вважати, що відповідачі ухилялись від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; померла перебувала в безпорадному стані та потребувала у зв'язку із цим саме допомоги відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно відхилив клопотання позивача про об'єднання в одне провадження даного позову та позову про визнання заповіту недійсним, колегія суддів відхиляє, оскільки таке об'єднання не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 07 червня 2018 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 05 лютого 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко