Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 459/24/16-ц

провадження № 61-29701св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О., (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 липня 2016 року у складі головуючого-судді Грабовського В. В. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Бойко С. М., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 14 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 123 000 грн терміном до 14 березня 2028 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, в цей же день між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість, загальний розмір якої станом на 24 вересня 2015 року складає 811 784,11 грн, яку позивач просив стягнути в солідарному порядку як з боржника так і з поручителя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 липня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивоване тим, що рішення місцевого суду відповідає вимогам закону, при його ухваленні повно і всебічно встановлено обставини справи та не допущеного неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. При цьому зазначено, що порушене право позивача підлягає захисту, однак позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що кредитний договір діє до 14 березня 2028 року, тому в цьому випадку позивач не пропустив позовну давність. Крім того, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, яким встановлено погашення кредиту щомісячними платежами, позовна давність застосовується окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданих запереченнях, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 просить касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити, а оскаржувані рішення судів залишити без змін, як такі, що ухвалені із дотриманням вимог процесуального та матеріального права.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 травня 2018 року справу № 459/24/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договоромпередано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року вищезазначену справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 14 березня 2008 року укладено договір про іпотечний кредит, згідно з яким останньому надано кредитні кошти в розмірі 123 000 грн строком до 14 березня 2028 року на умовах визначених вказаним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань між ЗАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено договір поруки, згідно з яким останній зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного, ПАТ КБ «ПриватБанк» 03 вересня 2011 року зверталось до ОСОБА_3 з вимогою про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитом, а також до суду з позовом про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25 квітня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 березня 2008 року в розмірі 169 562,99 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно розрахунку наданого позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 24 вересня 2015 року становить 811 784,11 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 119 463,51 грн; заборгованість по процентах - 191 257,81 грн; пеня - 427 264,23 грн; штраф (процентна складова) - 73 798,56 грн.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись 03 вересня 2011 року з вимогою про дострокове повернення ОСОБА_3 всієї суми кредиту, а також до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом , яка утворилась станом на 27 вересня 2011 року у сумі 307 071,74 грн, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитом, комісію, неустойку (пеню та штраф), яка утворилась станом на 24 вересня 2015 року.

За таких обставин висновок апеляційного суду про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення, зокрема, заборгованості за процентами, комісії, неустойки (пені, штрафу) є помилковим, оскільки такі застосовуються лише у випадку, коли порушене право підлягає захисту, а в цьому випадку судом не враховано, що після звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою та позовом про дострокове стягнення всієї суми кредиту, змінився порядок, умови і строк дії кредитного договору, тобто на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, та право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, комісію, неустойку припинилося і кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, однак таких вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» не заявлялось.

Такий правовий висновок узгоджується з правовим висновком, який викладений у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Що стосується заборгованості за тілом кредиту, то колегія суддів зазначає наступне.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 квітня 2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки виконано, однак заборгованість за кредитом в повному обсязі залишилась непогашеною, тому банк мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили застосувати наслідки спливу позовної давності, посилаючись на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк», надіславши у 2011 році позичальнику вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором та звернувшись у 2011 році до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором, а з указаним позовом звернувся до суду лише у січні 2016 року.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що право позивача на повернення тіла кредиту порушено, однак ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись у вересні 2011 року до ОСОБА_3 з вимогою про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, змінив строк виконання основного зобов`язання, однак за захистом свого порушеного права звернувся лише у січні 2016 року, тобто з пропуском позовної давності, що є підставою для відмови в позові в цій частині.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів щодо відмови в позові про стягнення заборгованості за кредитом з поручителя ОСОБА_4 , посилаючись на частину четверту статті 559 ЦК України, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись у 2011 році до суду з позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, змінив строк виконання основного зобов`язання, однак з указаним позовом до поручителя звернувся лише в січні 2016 року, тобто після спливу шестимісячного строку.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та в частині стягнення заборгованості з поручителя ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню в частині стягнення процентів за користування кредитом, комісії, неустойки (пені, штрафів)та ухваленні в цій частині нового рішення про відмову в позові за безпідставністю.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2017 року в частині стягнення процентів за користування кредитом, комісії та неустойки скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування кредитом, комісії та неустойки за безпідставністю.

В іншій частині рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді: В. С. Жданова В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов