ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 року м. Київ

справа № 754/14875/17

провадження № 22-ц/824/13891/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 липня 2019 року у складі судді Галась І.А., повний текст складений 12.07.2019 року,

встановив:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Мотивуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на існування довготривалого конфлікту між ним та керуючою ОСББ «Лісовий» ОСОБА_2 , відповідачем у справі. Позивач зазначає, що він був головою ревізійної комісії та на всі зловживання ОСОБА_2 складав акти, які остання знищила. Позивач був вимушений неодноразово звертатись до поліції та прокуратури. Відповідач постійно принижувала позивача, знищувала морально, виключала світло на поверсі, розповсюджувала ганебну інформацію, у зв`язку з чим він був вимушений припинити писати вірші, повісті та романи. Також, відповідач постійно принижувала його зазначаючи, що позивач є боржником, а саме має борг в 2015 року - 3776,87 грн., в 2016 році - 10687,73 грн., в 2017 році - 874307 грн. Відповідач постійно зверталась до суду - 16 судів, 60 судових засідань. Позивач зазначає про існування десяти рішень судів на його користь. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року встановлено факт відсутності у позивача боргу, в той же час відповідач продовжує наполягати на існуванні боргу та зазначає про його існування в квитанціях. Таким чином, з урахуванням уточнень, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальний збиток в розмірі 3 549,60 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Суму збитків позивач обґрунтовує витраченими коштами на відновлення здоров`я - більше 30 000 гривень (лікування у санаторіях, операційні втручання).

Відповідач не визнала пред`явлені до неї позовні вимоги, пояснивши, що з 2005 року працює на посаді керуючої справами ОСББ «Лісовий». Починаючи з 2013 року позивач постійно заважає їй виконувати свої прямі обов`язки, подаючи скарги та заяви до різних інстанцій.ОСОБА_2 також вказує, що всі судові справи, про які зазначає позивач, були ним ініційовані, що на думку відповідача, фактично спростовує наявність будь-якого тиску на нього. Відповідач вважає, що позивачем взагалі не було доведено обставин, викладених ним у позовній заяві.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог через порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скаргиОСОБА_2 зазначає, що посилання суду на те, що нею було порушено принцип обов`язковості рішень суду в частині їх виконання є такими, що не відповідають дійсності, оскільки відповідно до протоколу № 3/15 засідання правління ОСББ «Лісовий» від 03 червня 2015 року, було прийнято рішення про перерахунок плати за утримання будинку ОСОБА_1 , на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва. Відповідач вважає, що претензії позивача ОСОБА_1 до неї, як до керуючої справами ОСББ, з приводу перерахунку тарифу та заборгованості є безпідставними, так як це не входить не тільки до її службових обов`язків, але і взагалі до її компетенції. ОСОБА_2 також посилається на те, що жодних доказів завдання нею позивачу моральної шкоди, суду надано не було.

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказує про те, що за п`ять років знущань, принижень, невиконання судових рішень він перестав писати та видавати свої романи, повісті, вірші, перестав проводити творчі зустрічі зі своїми читачами, виснажив свою нервову систему. Із-за частих нервових потрясінь в судах, куди його притягала відповідач, значно погіршився стан здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 не оскаржується, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підглядає перегляду судом апеляційної інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 липня 2013 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСББ «Лісовий» про визнання неправомірними підвищення тарифів на утримання будинку (т. 1, а.с. 41-42).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 травня 2014 року у справі № 754/299/14ц (2/754/1709/14) було частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСББ «Лісовий» та зобов`язано ОСББ провести перерахунок оплати комунальних послуг за утримання будинку виходячи з розміру тарифу 2,12 грн. за період часу з 08 жовтня 2013 року по 10 грудня 2013 року (т. 1, а.с. 63-66).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 жовтня 2014 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 травня 2014 року скасовано в частині зазначення дати 10 грудня 2013 року. В іншій частині рішення суду залишено без змін (т. 1, а.с. 67-71).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 травня 2015 року дане рішення було роз`яснено та зазначено, що розрахунок плати за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 проводити відповідно до тарифу 2,12 грн./кв.м. з 08 жовтня 2013 року і до зміни вказаного тарифу у встановленому законом порядку (т. 1, а.с. 74-75).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року було скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСББ «Лісовий» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за утримання будинку та за житлово-комунальні послуги було відмовлено. У мотивувальній частині даного рішення зазначено, що зміна тарифів у встановлений законом спосіб не відбулась, тому відсутні підстави для розрахунку послуг за тарифами в розмірі 3,52 грн./кв.м.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із встановленої судовим рішенням відсутності у відповідача підстав для нарахування позивачу заборгованості виходячи з підвищеного тарифу на утримання будинку та прибудинкової території, а також із обов`язковості судових рішень та їх висновків.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 та п.9 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями ч.1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що за загальним правилом моральна шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, елементами якого є: наявність шкоди, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на не виконання відповідачем ОСОБА_2 рішення суду та, як слід не здійснення перерахунку заборгованості по оплаті комунальних послуг за утримання будинку.

Проте, такий обов`язок виник у ОСББ, а не у ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вимог вищенаведених процесуальних норм, позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_2 та наслідками, зазначеними позивачем у позові.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди порушує норми процесуального права, оскільки не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення в частині задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди судом ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 липня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з держави на користь ОСОБА_2 960 гривень на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: