Постанова

Іменем України

17 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 739/188/18

провадження № 61-41998св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 05 липня 2018 року у складі колегії суддів: Онищенко О. І., Бечка Є. М., Євстафіїва О. К.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання рішення незаконним.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 грудня 2000 року на підставі рішення виконкому Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 30 листопада 2000 року № 189 особам виділено земельну ділянку під забудову триквартирного житлового будинку, площею 0,36 га по АДРЕСА_1 , зокрема ОСОБА_4 - 0,12 га.

У 2002 році ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_4 , яка від попереднього шлюбу мала двох синів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

26 грудня 2013 року рішенням Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської областібуло надано дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Земельна ділянка була зареєстрована у Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номеру :00:004:0406.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 19 липня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як спадкоємці ОСОБА_5 , звернулися до Новогород-Сіверської міської ради Чернігівської області із заявами щодо передачі їм у власність вказаної земельної ділянки і оскаржуваним рішенням міської ради їм було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Позивач вказує, що треті особи набули право власності на земельну ділянку на підставі пункту «б» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) безоплатно із земель державної та комунальної власності.

Позивач вважає, що міська рада повинна була вирішувати це питання у відповідності до вимог пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України (набуття права власності на земельну ділянку на підставі прийняття спадщини).

На думку позивача, своїм незаконним рішенням міська рада порушила не тільки його право, як спадкоємця ОСОБА_5 , на користування і володіння земельною ділянкою, а й права їх спільного із спадкодавицею сина ОСОБА_6 , і фактично призвела до позбавлення позивача та його сина права на спадкування ще й житлового будинку, розташованого на спірній земельній ділянці.

З урахуванням викладених обставин просив суд, визнати незаконним рішення дванадцятої сесії VII скликання Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області«Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність» від 06 жовтня 2016 року, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кадастровим номером :00:004:0406 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель комунальної власності в межах м. Новгород-Сіверський загальною площею 0,0793 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання рішення незаконним - задоволено частково.

Визнано незаконним пункт десятий рішення дванадцятої сесії VII скликання Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність» від 06 жовтня 2016 року № 205, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з кадастровим номером :00:004:0406 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель комунальної власності в межах м. Новгород-Сіверський, загальною площею 0,0793 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та безкоштовно передано вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

У задоволенні решти позовних вимог щодо визнання рішення незаконним відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що затвердження 06 жовтня 2016 року проекту землеустрою щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0406, розробленого ОСОБА_5 , та передачу вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 здійснено в порушення вимог чинного земельного законодавства та призвело до порушення прав позивача, який нарівні з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 має право на отримання відповідної земельної ділянки у власність з метою завершення будівництва розташованої на ній квартири і оформлення її у власність. При цьому суд дійшов висновку, що решта пунктів вказаного рішення, зокрема пункти 1-9, жодним чином права позивача не порушують, оскільки стосуються вирішення Новгород-Сіверською міською радою питань щодо затвердження проектів землеустрою та передачі земельних ділянок іншим громадянам.

Не погодившись з цим рішенням, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 05 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2018 року скасовано.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання рішення незаконним відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішеннясуду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивач, порушуючи питання про скасування рішення міської ради, яким третім особам по справі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було передано у власність безоплатно земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , не ставить питання про залучення останніх до участі у справі в якості відповідачів, хоча предметом позову фактично є набуте ними право власності на земельну ділянку.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2018 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду засобами поштового зв`язку від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга на постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 05 липня 2018 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач просив оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалене судове рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

22 грудня 2018 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від ОСОБА_2 і ОСОБА_3 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому треті особи просять суд касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, оскаржуване судове рішення апеляційного суду залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

02 жовтня 2019 року вказана справа разом з касаційною скаргою передана на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 і ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 січня 2002 року.

Згідно виписки із протоколу № 12 засідання профкому ВАТ «ПМК-86» від 25 грудня 2000 року на підставі рішення виконкому Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської областівід 30 листопада 2000 року № 189 виділено земельну ділянку під забудову триквартирного житлового будинку площею 0,36 га по АДРЕСА_1 , зокрема ОСОБА_4 - 0,12 га.

Рішенням Новгород-Сіверської міської ради двадцять дев`ятої сесії шостого скликання від 26 грудня 2013 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність» надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 .

04 травня 2016 року ОСОБА_5 звернулася до ФОП « ОСОБА_8 » із заявою про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0793 га.

11 липня 2016 року проект було виготовлено, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :00:004:0406.

Технічна документація проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 була погоджена з відповідними органами в кінці червня 2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Згідно довідки Новгород-Сіверської міської ради від 11 листопада 2016 року № 3650 ОСОБА_5 на день смерті була зареєстрована в АДРЕСА_4 . Також за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: чоловік - ОСОБА_1 , сини: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6

19 липня 2016 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до Новгород-Сіверської міської ради із заявою про передачу їм у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :00:004:0406, з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд. При цьому посилалися, що їхня матір не встигла завершити процес приватизації, а заявники як її спадкоємці, що прийняли спадщину, мають право на завершення процедури приватизації.

Пунктом 10 рішення дванадцятої сесії VII скликання Новгород-Сіверської міської ради від 06 жовтня 2016 року № 205 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з кадастровим номером :00:004:0406 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель комунальної власності в межах м. Новгород-Сіверський загальною площею - 0,0793 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; за умови виконання пункту 11 цього рішення вирішено безкоштовно передати у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею - 0,0793 га з кадастровим номером :00:004:0406 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться на землях категорії житлової та громадської забудови за адресою: АДРЕСА_2 .

20 жовтня 2016 року за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно зі статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Встановлено, що єдиним відповідачем у цій справі ОСОБА_1 зазначив Новгород-Сіверську міську раду Чернігівської області. При цьому ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в якості відповідачів (співвідповідачів), залучено у вказаній справі не було.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Згідно частини першої-другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач, порушуючи питання про скасування рішення міської ради, яким третім особам по справі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було передано у власність безоплатно земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , не визначив останніх в якості відповідачів у справі, хоча предметом позову фактично є набуте ними право власності на земельну ділянку.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

При таких обставинах, існує спір між позивачем, як особою, яка порушує питання про скасування рішення міської ради, та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як особами, за якими зареєстроване право власності на земельну ділянку. Такий спір слід розглядати як такий, що пов`язаний із порушенням права позивача у тому числі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Відповідно, належними відповідачами у такій справі є особи, право на майно яких оспорюється та щодо прав яких здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Такий висновок повністю відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 вересня 2018 року № 823/2042/16.

Проте, позов у цьому спорі до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 пред`явлено не було, залучені до участі у розгляді справи в якості відповідачів (співвідповідачів) вказані особи не були.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки належне вирішення такого спору без залучення в якості відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як власників спірного майна, неможливо.

З урахуванням викладеного не приймаються до уваги твердження позивача щодо порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 05 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило