Справа № 761/2000/17
Провадження № 4-с/761/293/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

представника заявника: Лисак Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві скаргу виконуючого обов`язки директора Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» Цимбала І.О. на дії приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни, стягувач: ОСОБА_1 щодо винесення постанови про арешт майна та її скасування, -

В с т а н о в и в:

У жовтні 2019 скаржник Приватне акціонерне товариство «Аеробуд» звернулося Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною скаргою на дії приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни, стягувач: ОСОБА_1 , у якій просило суд визнати дії приватного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна від 13.09.2019 року неправомірними та скасувати її.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що 17.09.2019 року ПрАТ «Аеробуд» отримало від приватного виконавця Кісельової В.В. постанову від 13 вересня 2019 року про арешт майна боржника, що винесена в межах виконавчого провадження №58285618.

Вказане виконавче провадження спрямоване на примусове виконання виконавчого листа №761/2000/17, виданого 17.10.2017 року на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва щодо стягнення з ПрАТ «Аеробуд» на користь ОСОБА_1 520 524,90 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Скаржник вважає постанову про арешт майна боржника від 13.09.2019 року такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», винесеною всупереч його положенням, такою, що порушує права скаржника на знаки для товарів та послуг, та такою, що підлягає скасуванню.

Виконавцем не враховано того факту, що усе майно скаржника вже було арештоване державними виконавцями в межах інших виконавчих проваджень, а отже реальне виконання рішення Шевченківського районного суду не можливе з огляду на той факт, що ПрАТ «Аеробуд» позбавлено можливості проводити розрахунки з незалежних від підприємства обставин.

Існує ризик, що майнові права скаржника на арештовані знаки для товарів та послуг можуть бути предметом реалізації на торгах.

Таким чином, на думку скаржника, у приватного виконавця Кисильової В.В. не було підстав для винесення постанови про арешт майна боржника.

У судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення представника скаржника, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено в судовому засіданні, на виконанні у приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни перебуває виконавче провадження №58285618 з виконання виконавчого листа № 761/2000/17 виданого Шевченківським районним судом м. Києва 17.10.2017 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в сумі 260262,45 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з дня звільнення та по день подання позову, тобто з 24.10.2016 року по 19.01.2017 року в сумі 260262,45 грн., а всього 520524,90 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

13.09.2019 року приватним виконавцем Кісельовою В.В. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно, що належить боржнику - майнові права на об`єкти інтелектуальної власності (знаки для товарів та послуг) у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 572 577,39 грн.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За умовами ч. 3 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

В даному випадку, арешт майна боржника в межах виконавчого провадження з приводу примусового виконання рішення майнового характеру є доцільним та передбачений нормами Закону України «Про виконавче провадження» для даної категорії проваджень.

При цьому, факти накладення арешту на конкретно визначене майно боржника та кошти останнього, які перебувають у банківських установах, не можуть слугувати доказами неможливості накладення арешту на інше майно, що належить боржнику - майнові права на об`єкти інтелектуальної власності (знаки для товарів та послуг).

Жодних доводів того, що постанова про арешт майна боржника від 13.09.2019 року є такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та винесеною всупереч його положенням, матеріали скарги не містять.

За змістом ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги скарги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись ст. ст. 19, 129-1 Конституції України, ст. ст. 10, 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», -

У х в а л и в :

Відмовити в задоволенні скарги виконуючого обов`язки директора Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» Цимбала І.О. на дії приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни щодо винесення постанови про арешт майна від 13.09.2019 року та її скасування у виконавчому провадженні №58285618.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення або без участі учасників або в судовому засіданні було оголошено лише резолютивну частину ухвали зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту вказаного судового рішення.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст ухвали виготовлено 16.12.2019 року