Провадження № 2/760/5555/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держспоживслужби в м. Києві про захист честі та гідності,суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить:

-зобов`язати відповідача спростувати відомості, що не відповідають дійсності і порочать його честь та гідність;

-стягнути за рахунок бюджету з відповідача 9 603, 00 гр. завданої моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що 21 лютого 2002 року він надав Київській міській філії «Укртелеком» дві заяви, а саме:

-на зняття з його телефону виходів на здійснення міжміського в межах України та міжнародного телефонного зв`язку, оскільки з цієї дати і по день звернення до суду у нього заблоковані виходи на здійснення зазначеного зв`язку;

-заяву з доданими документами для надання 50 відсоткової знижки за користування телефоном, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи в 1986 році, категорія 1, яка надавалася йому до листопада 2011 року.

В порушення відповідних нормативних документів Філія в вересні 2014 року нав`язала йому тарифний план «Домашній Мінімальний», в пакеті якого передбачена плата за 500 хвилин міжміського і 500 хвилин міжнародного зв`язку при заблокованих виходах на ці телефонні зв`язки.

В платіжних документах фальшувалися дані, у зв`язку з чим він змушений був сплачувати кошти за ненадані послуги.

Він неодноразово звертався до Філії щодо виправлення вказаних порушень, але належного реагування з боку останньої не було.

У зв`язку з зазначеними обставинам він, як споживач послуг, звернувся до Держспоживслужби України, яка, отримавши від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України погодження на проведення позапланової перевірки, доручила її проведення відповідачу.

Листом від 25 квітня 2017 року № 06.4/5022 начальник Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві ОСОБА_2 запевнив, що забезпечить повний і всебічний розгляд матеріалів за його зверненням з посиланням на ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

Однак в порушення ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів» перевірка не проводилася, відповідний Акт не складався.

29 травня 2015 року ним була отримана відповідь від відповідача, в якій зазначалося, що підстави для застосування до ПАТ «Укртелеком» санкцій, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні.

З відповіддю від 29 травня 2015 року № 14.0/6830, наданою відповідачем, він не згоден та вважає процедуру проведення перевірки недотриманою та такою, що не відбулася.

Зазначає, що вказаною відповіддю йому була завдана значна моральна шкода, що проявилася у пригніченому стані та необхідності приймання ліків.

В подальшому ним була отримана відповідь Головного управління Держспоживслужби в м. Києві від 17 липня 2017 року № 06.4/9134, в якій зазначалося, що Головним управлінням на підставі погодження Міністерства економічного розвитку і торгівлі України було проведено позапланову перевірку ПАТ «Укртелеком», за результатами якої йому було рекомендовано звернутись для вирішення питань щодо зміни тарифного плану та призначення пільг до Центру обслуговування абонентів ПАТ «Укртелеком» з паспортом та заповнити відповідні бланки.

Вважає зазначену відповідь неправомірною, а перевірку такою, що не відбулася.

Зазначає також, що 21 лютого 2002 року ним були надані всі необхідні документи для отримання пільги, а ПАТ «Укртелеком» навмисно нав`язує йому тарифний план з послугами, які він не отримує.

Вважає свої права порушеними, оскільки у разі його звернення до ПАТ «Укртелеком» з відповідними документами для отримання пільги, він би отримував відповідну пільгу лише з моменту відповідного звернення, а з 2011 року сплачені ним кошти по тарифному плану в розмірі повної вартості йому ніхто б не повернув.

Також вважає, що при проведенні перевірки начальник Головного управління Держспоживслужби в м. Києві неналежно виконував свої службові обов`язки, через несумлінне ставлення до них поблажливо ставився до надавача послуг, не відображав фактів порушень в акті перевірки та упереджено ставився до нього, у зв`язку з чим не забезпечив об`єктивної, всебічної і повної перевірки та поновлення порушених прав, не здійснив реального виконання прийнятих у зв`язку з заявою рішень.

У зв`язку з зазначеними обставинами він звернувся зі скаргою до Держспоживслужби України на дії керівника Головного управління Держспоживслужби в м. Києві ОСОБА_2

Держпродспоживслужба України листом без номера і без дати повідомила, що питання викладені в його заяві розглянуті не в повному обсязі і зобов`язала Головне управління повернутись до її розгляду.

В подальшому ним була отримана відповідь Головного управління Держспоживслужби в м. Києві від 03 серпня 2017 року № 14.0/10137, згідно якої Головне управління здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів та забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів в межах повноважень, визначених ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів», і не наділено повноваженнями щодо контролю забезпечення надання виконавцями пільг при розрахунках із споживачами за ненадані послуги.

Вважає, що у вказаних відповідях керівника Головного управління ОСОБА_2 вбачаються ознаки упередженого ставлення до нього, в тому числі і тим, що він не звертався для надання пільги та за встановленням іншого тарифного плану.

В результаті дій відповідача різко погіршився стан його здоров`я, що проявлялися в головних та серцевих болях, йому довелося неодноразово звертатись до лікарів, додатково витрачати кошти на придбання ліків.

У зв`язку з викладеним, вважає свої права порушеними, а тому просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 08 серпня 2019 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

Скориставшись своїм правом, відповідач надав до суду відзив, в якому проти позову заперечував.

Зазначав, що в квітні 2017 року позивач звернувся до Держспоживслужби України зі скаргою від 06 березня 2017 року щодо порушень законодавства про захист прав споживачів з боку ПАТ «Укртелеком».

11 квітня 2017 року за № В-1473 до Головного управління надійшло доручення з Держспоживслужби України разом з погодженням про проведення позапланового заходу від Мінекономрозвитку.

На підставі погодження від 04 квітня 2017 року за № 366-06/9824-03, направлення на проведення заходу від 27 квітня 2017 року № 966 та наказу від 27 квітня 2017 року № 916, у ПАТ «Укрателеком» було проведено позаплановий захід (перевірку).

За результатами позапланового заходу державного нагляду (контролю) було складено Акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 22 травня 2017 року № 000154.

29 травня 2017 року за № 14.0/6830 позивача було повідомлено про проведену перевірку.

20 червня 2017 року позивач звернувся до Держспоживслужби України зі скаргою від 20 червня 2017 року щодо розгляду його звернення.

На виконання доручень Держспоживслужби України від 27 червня 2017 року № ЦА-153/6559-17 та від 21 липня 2017 року № ЦА-153/8144-17, Головним управлінням надано листи-відповіді від 17 липня 2017 року № 06.4/9134, від 03 серпня 2017 року № 14.0/10137.

Зазначає, що якщо позивач вважав проведену Головним управлінням перевірку ПАТ «Укртелеком» неякісною, він мав змогу звернутися до Окружного адміністративного суду м. Києва для захисту своїх прав та законних інтересів.

Однак, позивач не скористався своїм правом, дії, бездіяльність, рішення Головного управління в судовому порядку не оскаржував.

Зазначає, що твердження позивача не відповідають дійсності та є надуманими, оскільки листи-відповіді Головного управління висловлені в пристойній формі, у виразах, які прийняті в спілкуванні людей та в офіційно-діловій сфері України.

Вважає також, що позивачем не надано жодного доказу того, що Головним управлінням порушено його честь та гідність.

Крім того, зазначає, що листи-відповіді Головного управління були адресовані саме позивачу, відповідачем не поширювались, не надавались, не адресувались, не опубліковувались в засобах масової інформації, в мережі Інтернет, публічних виступах, тощо.

Таким чином, повідомлення результатів розгляду скарг та звернень лише позивачу, тобто особи, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням.

Позивачем не були додані документальні підтвердження того, що спірна інформація безпосередньо принизила його честь та гідність, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між зазначеною інформацією та будь-якими негативними наслідками, які настали для позивача, та внаслідок чого було порушено його особисті немайнові права.

Враховуючи викладене, просить відмовити в позові.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.

Положеннями ст. ст. 15, 275 ЦК України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі; передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних межах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 18 постанови визначено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом встановлено, що 06 березня 2017 року позивач звернувся до Держспоживслужби України з заявою на дії ПАТ «Укртелеком», в якій зазначалося про надання останнім не передбачених договором послуг з вимогою їх оплати, а також невстановлення пільги та неповернення коштів за користування телефонним зв`язком.

Листом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 11 квітня 2017 року № 603-153-5/1856 зобов`язано Головне управління Держспоживслужби в м. Києві перевірити наведені позивачем обставини та у разі виявлення порушень вжити заходів впливу відповідно до вимог законодавства.

25 квітня 2017 року Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві листом за № 06.4/5022 повідомила позивача про те, що відповідачем буде здійснений вихід для проведення позапланового заходу по відношенню до ПАТ «Укретелеком», за результатами якого позивача буде сповіщено пізніше.

22 травня 2017 року Головним Управлінням Держспоживслужби в м. Києві був складений Акт № 000154 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів, згідно з яким при проведені перевірки порушень виявлено не було.

Листом від 29 травня 2017 року № 14.0/6830 Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві позивач був повідомлений про відсутність підстав для застосування санкцій до ПАТ`Укртелеком» за його зверненням.

З листа Головного управління Держспоживслужби в м. Києві від 17 липня 2017 року № 06.4/9134, надісланого на адресу позивача, вбачається, що було проведено позапланову перевірку ПАТ «Укретелеком», в ході якої було встановлено, що при здійснені розрахунків за отримані телекомунікаційні послуги на умовах кредитної системи споживачу виставлявся рахунок із запропонованими до сплати на вибір абонента однієї з двох сум (рахунок з двома штрих-кодами): перша сума до сплати (за першим штрих-кодом) включає в себе нарахування за попередній розрахунковий місяць; друга сума до сплати (за другим штрих-кодом) включає в себе нарахування за попередній розрахунковий місяць та рекомендований аванс за поточний період, при тому споживач сам обирає, яку суму сплатити з рекомендованим авансом чи без.

В ході перевірки також було з`ясовано, що протягом останніх трьох років пільги в оплаті за користування телефоном позивачу не надавалися, у зв`язку з тим, що він не звертався з питання для надання пільг відповідно до процедури.

Товариство неодноразово інформувало позивача про необхідність звернутись для вирішення вказаних питань, а також питань з приводу встановлення іншого тарифного плану до Центру обслуговування споживачів.

В подальшому Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів зобов`язала Головне управління повернутися до розгляду звернення позивача.

Листом від 03 серпня 2017 року № 14.0/10137 Головне управління Держспоживслужби в м. Києві повідомило позивача, що в ході перевірки Товариства встановлено, що з березня 2015 року рахунки за надані позивачу телекомунікаційні послуги формуються за кредитною системою оплати, при цьому абонент сам обирає, яку суму за телекомунікаційні послуги сплатити (з рекомендаційним авансом чи без).

Пільга в оплаті за користування телефоном позивача протягом останніх трьох років не надається в зв`язку з тим, що абонент не звертався з питання для надання пільг відповідно до процедури.

З 01.12.2016 року введені нові граничні тарифи, затверджені рішенням НКРЗІ від 08.11.2016 року № 589, згідно з якими абонентська плата за користування телефоном з погодинною оплатою місцевих розмов складає 47, 17 гр. з ПДВ.

Для зміни тарифного плану позивач не позбавлений права звернутися до Центру обслуговування абонентів з паспортом та заповнити бланк відповідної заяви або зателефонувати за номером 0-800-506-800.

/ а.с. 12 - 13,15 - 20, 44 - 49, 64 - 65 /

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

За змістом ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

В пункті 16 вище приведеної постанови Пленуму зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Конституційний Суд України в рішенні від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 вказав, що положення ч. 1 ст. 7 ЦК УРСР «поширив такі відомості» в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що відповідач, виконуючи обов`язки, покладені на нього законодавством про звернення громадян, провів перевірку та надав позивачу відповіді в межах вказаного закону.

В свою чергу позивачу законом надано право оскаржити вказані відповіді в судовому порядку в разі незгоди з приведеними в них висновками або їх розгляд не в повному обсязі.

Виходячи з цього, підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає , в тому числі, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» / зі змінами / під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи викладене, конституційно закріплене право на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, недоведеність порушення відповідачем прав позивача та будь-яке їх посилання, що могло б розцінюватись як неправдиве та недостовірне висловлювання, що негативно впливає на честь, гідність позивача, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача і в цій частині.

Керуючись ст. 32, 40 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 270, 275,277, 302 ч. 2, 1167 ЦК України, Законом України « Про звернення громадян», Законом України « Про інформацію», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273-279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держспоживслужби в м. Києві про захист честі та гідності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шереметьєва