ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9107/18
провадження № 2/753/1729/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарях Литвин Н.М.,

Лавро А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підприємства „Республіканський будинок звукозапису і друку" Українського товариства сліпих про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що ОСОБА_2 10.08.2012 року був прийнятий на роботу по переводу за згодою сторін між керівниками Київського учбово-виробничого підприємства №1 УТОС на посаду оператора звукозапису 5 розряду в студію звукозапису Підприємства „Республіканський будинок звукозапису і друку" Українського товариства сліпих. Наказом №09-к від 30.04.2015 року позивача було переведено з посади оператора звукозапису на посаду інженера звукозапису. Наказом №24-к від 19.04.2018 року ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади інженера за п.2, ст.40 КЗпП України з 19.04.2018 року внаслідок невідповідності працівника займаній посаді. Вважають таке звільнення є незаконним, оскільки недостатня кваліфікація не була підтверджена фактичними обставинами, а те, що ОСОБА_2 був інвалідом 1 групи по зору з дитинства, керівництво підприємства знало при прийнятті його на роботу. При цьому його стан здоров`я після прийняття на роботу не погіршувався. За таких обставин просять визнати таке звільнення незаконним і поновити позивача на посаді інженера звукозапису, стягнувши з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також 5 000 грн. моральної шкоди.

Представники відповідача підприємства „Республіканський будинок звукозапису і друку" Українського товариства сліпих ОСОБА_12 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації. Позивач закінчив у 2010 році приватний вищий навчальний заклад „Міжнародний медичний коледж" за спеціальністю „сестринська справа" і здобув кваліфікацію медична сестра - масажист. Відповідно до довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників кваліфікаційними вимогами до інженера є повна вища освіта відповідного напрямку підготовки. В 2012 році позивач був переведений з Київського учбово-виробничого підприємства №1 УТОС, де обіймав посаду слюсаря механо-складальних робіт, на посаду оператора звукозапису, а у 2015 році без будь-якої атестації чи обгрунтованих підстав був переведений на посаду інженера з метою запису 12 номерів дитячого журналу „Школяр" для незрячих дітей. Роботу, яку ОСОБА_2 мав би виконати протягом 2 тижнів, він виконував 2 місяці, чим зірвав строки виконання договірних зобов`язань. Крім того, позивач не своєчасно виконував свої обов`язки, порушував трудову дисципліну, здавав для монтажу матеріал незадовільної якості. За порушення трудової дисципліни йому було оголошено догану наказом №18 від 4.05.2017 року. Також ОСОБА_2 є інвалідом 1 групи по зору, що об`єктивно перешкоджає ефективному та повноцінному виконанню ним своїх обов`язків інженера звукозапису, так як він фізично не може працювати з плоско друкованим текстом, що необхідно для виявлення помилок дикторів та слідкування за процесом запису на моніторі комп`ютера. Згідно вказаної групи інвалідності позивач потребує постійного стороннього догляду, що не може не позначитись на ефективності його роботи. За таких обставин підстав для задоволення позову у суду немає.

Заслухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини.

Як наголошує ст.2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники мають право на … звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади.

Як зазначає ст.2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ /СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Як встановлено у судовому засіданні, Підприємство „Республіканський будинок звукозапису і друку" Українського товариства сліпих було зареєстроване 15.05.1992 року () в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що свідчить витяг (а.с.49-50).

Позивач ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства 1 групи по зору безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК (а.с.6). Позивач закінчив у 2010 році приватний вищий навчальний заклад „Міжнародний медичний коледж" та отримав диплом за спеціальністю „сестринська справа" і здобув кваліфікацію медична сестра - масажист (а.с.43).

ОСОБА_2 на підставі наказазу №22-к від 10.08.2012 року був прийнятий на роботу по переводу за згодою сторін між керівниками Київського учбово-виробничого підприємства №1 УТОС та Підприємства „Республіканський будинок звукозапису і друку" Українського товариства сліпих на посаду оператора звукозапису 5 розряду в студію звукозапису Підприємства „Республіканський будинок звукозапису і друку" Українського товариства сліпих (а.с.7). Наказом №09-к від 30.04.2015 року позивача було переведено з посади оператора звукозапису на посаду інженера звукозапису того ж підприємства (а.с.8). Як зазначено в наказі підставою переведення були заява ОСОБА_2 від 30.04.2015 року та доповідна майстра виробничих дільниць ОСОБА_8 від 30.04.2015 року. Зазначені накази були видані відповідачем при наявних документах про інвалідність та освіту позивача, які останній подав до кадрового органу разом з усіма необхідними документами. Вказані обставини не заперечувались учасниками справи і визнані ними, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України.

У відповідності до п.2, ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 6.11.1992 року, при розгляді справ про звільнення за п.2, ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв`язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі.

Не можна визнати законним звільнення з цих підстав лише з мотивів відсутності спеціальної освіти (диплома), якщо відповідно до чинного законодавства наявність її не є обов`язковою умовою виконання роботи, обумовленої трудовим договором. Проте у випадках, коли згідно з законодавством виконання певної роботи допускається після надання в установленому порядку спеціального права (водії автомобільного та електротранспорту тощо), позбавлення цього права може бути підставою для звільнення працівника з мотивів невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі з додержанням правил ч.2, ст.40 КЗпП.

Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

Здійснюючи системний аналіз вказаної норми права, суд вважає, що п.2, ст.40 КЗпП України передбачає можливість звільнення працівника у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі або займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню цієї роботи. При цьому підставою для розірвання трудового договору є саме виявлена невідповідність. Якщо працівник, який не має документа про освіту або досвіду роботи, трудової діяльності, передбачених кваліфікаційними характеристиками, був прийнятий на роботу, надалі він не може бути, за загальним правилом, звільнений з роботи з причини лише відсутності документа про освіту та досвіду трудової діяльності, тому що про таку невідповідність працівника було відомо і раніше працедавцю. Виявленою невідповідністю у подібному випадку може бути неякісне виконання робіт; неналежне виконання трудових обов`язків через недостатню кваліфікацію. Водночас, виконання окремих видів робіт передбачає обов`язкову наявність документа про освіту та присвоєння кваліфікації, про проходження перевірки знань, про допуск до роботи. У низці випадків працівник взагалі не може бути допущений до роботи в разі відсутності в нього при собі відповідного документа.

Якщо робота протипоказана працівникові за станом здоров`я, працівник також може бути звільнений за п.2, ст.40 КЗпП України лише за умови, що протипоказання будуть виявлені після укладення трудового договору. У випадку, коли медичний висновок про наявність протипоказань уже був на момент укладення трудового договору, працівник підлягає звільненню відповідно до ст.7 і частини п`ятої ст.24 КЗпП. Ст.7 КЗпП підлягає застосуванню також у всіх випадках, коли працівник прийнятий на роботу всупереч встановленим законодавством обмеженням. Застосовувати в подібних випадках п. 2 ст. 40 КЗпП було б неправильним.

Законодавство про працю передбачає обов`язок працівників проходити навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці та пожежної безпеки. Якщо працівник не може одержати задовільну оцінку при перевірці знань, він може бути звільнений за п.2, ст.40 Кодексу законів про працю. Такий висновок відповідає Типовому положенню про навчання і перевірки знань з питань охорони праці, яким забороняється допуск до роботи осіб, які не пройшли перевірку знань з питань охорони праці.

Для звільнення працівника за п.2, ст.40 КЗпП важливо, щоб неналежне виконання працівником трудових обов`язків було результатом недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, що свідчать про відсутність вини працівника в неналежному виконанні трудових обов`язків і не може бути підставою для його звільнення за п.3, ст.40 КЗпП. Обставини, які свідчать про вину працівника, не можуть наводитися як аргумент, що обґрунтовує необхідність звільнення за п.2, ст.40 КЗпП. Якщо власник має докази винного неналежного виконання трудових обов`язків працівником з його вини, він вправі притягти його до дисциплінарної відповідальності аж до звільнення з роботи на підставі п.3, ст.40 КЗпП.

Крім того, звільнення працівників відбувається за результатами атестації. Особливо широкі можливості для звільнення працівників у зв`язку з невідповідністю посаді, яку він займає, чи роботі, яку виконує, внаслідок недостатньої кваліфікації одержує власник при проведенні атестації. В Україні атестація працівників може проводитися на всіх підприємствах і організаціях промисловості, будівництва, транспорту, зв`язку, метеорології, постачання, торгівлі, геології незалежно від відомчої приналежності і форми власності. Рішення про проведення атестації вправі приймати міністерство, інший центральний орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування (місцевої державної адміністрації), інший власник.

За змістом доповідних записок ОСОБА_13 від 28.02.2018 року та ОСОБА_8 28.03.2018 року (а.с.40-41) ОСОБА_2 , отримавши завдання по виконанню замовлення дитячого журналу „Школяр", невчасно і неякісно виконував його. Допитані в судовому засіданні в якості свідків вказані особи підтвердили зміст своїх доповідних. Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили в суді, що позивач добросовісно відносився до своїх посадових обов`язків, не дивлячись на інвалідність, виконував своє завдання і допомагав іншим.

Наказом №24-к від 19.04.2018 року ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади інженера за п.2, ст.40 КЗпП України з 19.04.2018 року внаслідок невідповідності працівника займаній посаді з недостатньою кваліфікацією та інвалідністю першої групи по зору з дитинства, як особа, яка потребує стороннього догляду (а.с.9).

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки відповідач не надав фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) ОСОБА_2 не може належно виконувати покладені на нього трудові обов`язки чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи інших громадян на посаді інженера звукозапису, а невиконання або невчасно виконання ним посадових обов`язків пов`язане саме з недостатньою кваліфікацією працівника, тому звільнення позивача з займаної посади необхідно визнати незаконним, а тому він підлягає поновленню на роботі з дати звільнення.

За змістом ч.2, ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_2 , його заробітна плата за лютий та березень 2018 року становила по 4200 грн. щомісяця (а.с.10). Тому вказана сума на два місяці ділиться на кількість відпрацьованих днів і в результаті отримуємо середньоденний заробіток позивача у сумі 142 грн. 37 коп. Далі середньоденний заробіток множимо на кількість робочих днів від дати звільнення до дати винесення рішення (142,37 грн. х 415 днів) і отримуємо середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 59 083 грн. 55 коп. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ч.2, ст.235 КЗпП України з відрахуванням всіх податків і зборів згідно діючого законодавства.

У відповідності до ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року „Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст.137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених цією статтею, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Як роз`яснює п.13 Постанови Пленуму Верхового Суду України №4 від 31.03.1995 року „Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст.237-1 КЗпП (322-08) (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оскільки позивачу ОСОБА_2 було завдано моральних страждань та психологічних переживань неправомірними діями відповідача щодо його незаконного звільнення, а він, не отримуючи зазначених належних коштів для проживання, втратив нормальні життєві зв`язки, що природно зрозуміло, які вимагали від нього в подальшому додаткових зусиль для організації свого життя, тому з відповідача на його користь необхідно стягнути 2 000 грн. моральної шкоди, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, в решті стягнення суми моральної шкоди необхідно відмовити.

Вимога позивача про відшкодування 200 грн. витрат на канцелярське приладдя не підлягає задоволенню, оскільки вона не відноситься як до предмету позову, так і до судових витрат в розумінні ст.133 ЦПК України.

Згідно ст.141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги позивача, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 305 грн. 20 коп. (768 грн. 40 коп. х 3 задоволенні позовні вимоги), від якого був звільнений позивач при зверненні до суду у відповідності з п.1, ч.1, ст.5 Закону України „Про судовий збір".

Керуючись ст.4; 10; 12-13; 76-80; 81; 133; 141; 258-259; 263-265 ЦПК України, на підставі ст.43 Конституції України, ст.2; 2-1; п.2, ст.40; 233; 235; 237-1 КЗпП України, ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України, п.4; 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року „Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 6.11.1992 року, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інженера звукозапису студії звукозапису Підприємства „Республіканський будинок звукозапису і друку" Українського товариства сліпих з 19.04.2018 року, визнавши його звільнення незаконним.

Стягнути з Підприємства „Республіканський будинок звукозапису і друку" Українського товариства сліпих на користь ОСОБА_1 59 083 грн. 55 коп. в рахунок стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням всіх податків і зборів згідно діючого законодавства.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі місячної заробітної плати 4 200 грн. з відрахуванням всіх податків і зборів згідно діючого законодавства підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Підприємства „Республіканський будинок звукозапису і друку" Українського товариства сліпих на користь ОСОБА_1 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Підприємства „Республіканський будинок звукозапису і друку" Українського товариства сліпих на користь держави 2 305 грн. 20 коп. судового збору.

В задоволенні частини позову ОСОБА_1 до Підприємства „Республіканський будинок звукозапису і друку" Українського товариства сліпих про відшкодування 200 грн. витрат на канцелярське приладдя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :