Єдиний унікальний номер судової справи № 480/55/17
Провадження № 22-ц/812/163/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М. Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Цуркан І.І.,

без участі осіб, які беруть участь у справі і належним чином повідомленні про дату, час та місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження,

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2018 року, яке ухвалено у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Терентьєвим Г.В., за відсутності учасників справи, у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ «Приват Банк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А

У січні 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що 17 листопада 2008 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №б/н за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 6 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак відповідач своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості не надав, у зв'язку з чим, станом на 30 листопада 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 44906 грн. 09 коп., що складається з 5935 грн. 11 коп. - заборгованість за кредитом; 33744 грн.50 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2850 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил банківських послуг, 250 грн. - штраф (фіксована частина); 2126 грн. 48 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «Приват Банк» просив стягнути з відповідача на свою користь вищевказану суму заборгованості та судові витрати.

У лютому 2018 року відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» про встановлення нікчемності окремих умов кредитного договору. Однак вказаний позов до спільного розгляду з первісним позовом не прийнято, оскільки він не відповідає вимогам ЦПК України.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2018 року позов ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_2

на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість станом на 30 листопада 2016 року за кредитним договором № б/н від 17.11.2008 року в сумі 44906,09 грн., яка складається із заборгованості: по кредиту -5935,11 грн.; по відсоткам за користування кредитом- 33744,50 грн.; пені -2850,00 грн., штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.; штраф (процентна складова) - 2126,48 грн., судовий збір - 1600,00 грн., а всього - 46506 грн. 09 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції відповідач подав на нього апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи якої вказував, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просив про його скасування та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні вимог ПАТ КБ «Приват Банк» відмовити.

Так, зокрема відповідач зазначав, що у кредитній справі відсутні докази підписання сторонами кредитного договору у частині визначення конкретних розмірів збільшення кредитного ліміту та процентної ставки, що вказує на недотримання вимог ч.2 ст.207 ЦК України щодо письмової форми правочину та його нікчемність в силу ст.1055 ЦК України. Проте наведена позиція відповідача, судом взагалі не знайшли свого відображення у рішенні.

Крім того, в порушення норм процесуального права судом не було вирішено питання про прийняття або повернення зустрічного позову.

У судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які не з'явилися до суду.

Правом на подачу відзиву позивач не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача. Проте не з усіма висновками суду колегія суддів погоджується.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За правилами статей 526,530,610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Отже, особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк," та ОСОБА_2, 17 листопада 2008 року укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», зі сплатою за користування кредитом 2.5 % на місяць на суму залишку заборгованості (30.00 % на рік). Кредитний ліміт 100 грн. Розмір щомісячної комісії сторонами не погоджено.

За порушення позичальником термінів платежів за будь-яких із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн+5% від суми позову (а.с.10).

Крім того, за умовами укладеного між сторонами договору, сторони погодили право Банку у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт. Банк інформує клієнта щодо розміру спершу встановленого кредитного ліміту у Пам'ятці клієнта.

Відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які було надано йому на ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування Банку.

Відповідачеві видано картку НОМЕР_2.

Після чого відповідно до витягу із особового рахунку, він двічі отримував кредитні картки для належного виконання зобов'язань за цим договором.

Таким чином, між позивачем та відповідачкою шляхом підписання анкети-заяви було укладено кредитний договір, на виконання якого Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.

З наданого банком розрахунку вбачається, що відповідач свої зобов'язання виконував неналежним чином, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, що станом на 30 листопада 2016 року становить 44906 грн. 09 коп., та складається з - 5935 грн. 11 коп. - заборгованість за кредитом; 33744 грн.50 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2850 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил банківських послуг: 50 грн. - штраф (фіксована частина); 2126 грн. 48 коп. - штраф (процентна складова).

Таким чином встановлено, що відповідач дійсно порушувались умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Факт порушення умов договору відповідачем не спростовано.

Однак правильність нарахування банком указаних сум має бути перевірена апеляційним судом на предмет відповідності нормам матеріального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором та за такого є наявність підстав для стягнення заборгованості.

За умовами укладеного між сторонами договору, викладеного в анкеті-заявці сторони погодили право Банку у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт. Банк інформує клієнта щодо розміру спершу встановленого кредитного ліміту у Пам'ятці клієнта.

При укладання договору було погоджено кредитний ліміт 100 грн. Згодом позивач скористався своїм право передбаченим цим договором і з 13 квітня 2011 року кредитний ліміт було підвищено до 300 грн., з 28 липня 2011 року до 5000 грн ( а.с.65), 13 вересня 2013 року до 6000 грн.( а.с.66), що підтверджується наданим особовим рахунком.

Враховуючи, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував, неодноразово оплачував платіжною карткою за товари, поповнював рахунки, колегія суддів вважає, що вказані факти свідчать про згоду ОСОБА_2 з умовами спірного кредитного договору в частині зміни кредитного ліміту.

А тому, доводи ОСОБА_2 про нікчемність умов щодо зміни кредитного ліміту за даним кредитним договором та не надання доказів позивачем щодо дотримання останнім вимог ст.1055 ЦК україни не заслуговують на увагу, оскільки, при його укладенні вимоги щодо дотримання письмової форми дотримано, погоджено сторонами, він( ОСОБА_2) не заявляв будь-яких претензій щодо незгоди з такими умовами. При цьому, він не був обмежений у праві відмовитись від його укладення за таких обставин.

Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови, які наявні в матеріалах справи, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги у колегії суддів відсутні.

Щодо обсягу задоволення позовних вимог колегія суддів виходить з того, що вимоги банку підлягають частковому задоволенню.

Розрахунком заборгованості (а.с.6-9), випискою за картковим рахунком (а.с.60-68) судом встановлено, що станом на 30 листопада 2016 року - заборгованість за кредитом становить 5935 грн.11 коп. і ця заборгованість підлягає стягненню з відповідача.

Однак вимога про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до ч.1-3 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на час укладення між сторонами кредитного договору, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

За змістом ч.4,6 ст.1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

У абз.1 п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

За змістом абз.3,4 п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки слід розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.ст.641-642ЦК України або в порядку, визначеному ч.6 ст.1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст.1056-1ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (не укладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

Позивачем до суду не надано ні Памятки, ні Тарифів, які підтверджували б умови на яких надавалися кредитні кошти відповідачеві у повному обсязі, не надано також Умов та Правил надання банківських послуг, які були актуальними на час укладання цього договору.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила, які надані позивачем до позову та на виконання ухвали суду про витребування доказів, є складовою частиною договору кредиту між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 від 17 листопада 2008 року, і що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ЗАТ КБ «ПриватБанк», та відповідно, досягнення згоди щодо права банку в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку.

Умови кредитування, які зазначені у анкеті-заявці не містять умов щодо зміни відсоткової ставки та процедури повідомлення боржника про зміну такої. За такого доводи апеляційної скарги щодо нікчемності цих умов договору, за вказаних обставин, не заслуговують на увагу.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Оскільки укладення кредитного договору мало місце шляхом підписання ОСОБА_2 відповідної письмової заяви, то і зміна договору мала відбутися у такий же спосіб.

З наданого позивачем Розрахунку вбачається, що Банком в односторонньому порядку за час дії Договору збільшено процентну ставку з 01 вересня 2014 року до 34.80%, а 01 квітня 2015 року до 46,80 % річних.

У такому разі збільшення процентної ставки в односторонньому порядку не відповідає наведеним нормам права.

Колегія суддів вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 30% річних як таку, що була встановлена на момент укладення кредитного договору між сторонами.

Верховним Судом України в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 зазначалось, що боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа (повідомлення) про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові.

З анкети-заявки вбачається, що відповідач не зперечував проти інформування його про стан його кредитної картки за допомогою е-mail та SMS.

Оскільки позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження виконання процедури повідомлення позивача про зміну процентної ставки, то у суду першої інстанцїі не було підстав для стягнення з відповідача заборгованості по процентам із розрахунку 34.80% (з 01 вересня 2014 року), а потім 46.80% ( починаючи з квітня 2015 року). А відтак заявлені банком в цій частині вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. З відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість по процентам, виходячи з розміру первинної процентної ставки за договором - 30% річних на залишок заборгованості.

Тобто, виходячи з процентної ставки за весь час користування кредитом 30% річних та кількості днів за період з 30 червня 2014 року( у червні 2014 року відповідачем сплачено кошти в рахунок виконання кредитних зобовязань і цього часу почалося прострочення по кредиту) по 30 листопада 2016 року, яка складає 884 дні, заборгованість по процентам за користування кредитом становить 4375 грн. 80 коп. з наступного розрахунку: 5935,11 грн. (прострочена заборгованість за кредитом) х 30% / 360 днів х 884 дня = 4375 грн. 80 коп.

Таким чином разом із заборгованістю за процентами станом на 30 червня 2014 року (накопичувальним підсумком) у розмірі 259 грн.29 коп. стягненню підлягає 4375 грн. 80 коп., а разом 4635 грн. 09 коп.

Щодо вимоги банку про стягнення з відповідача пені та комісії колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх стягнення.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Оскільки відповідно до анкети-заявки від 17 листопада 2008 року сторони не досягли згоди щодо розміру та нарахування пені за неналежне виконання зобов'язань за цим кредитним договором, а розмір щомісячної комісії не було визначено взагалі (прочерк), то відсутні підстави для їх стягнення.

На наведені обставни суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до необгрунтованого висновку про стягнення заборгованості по пені та комісії у розмірі 2850 грн.

Щодо стягнення штрафу колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається із змісту анкети - заявки сторони досягли згоди, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь- яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк змушений звернутися до позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250+5% від суми позову.

Приймаючи до уваги вищенаведене, з врахуванням суми задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути штраф 250 грн.( фіксована частина) та 778 грн.51 коп. (процентна складова) ( 5935.11+4635.09 =10570 грн.20 коп.).

Відповідно до п.п.1,2,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зміни рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2018 року, частково задовольнивши позовні вимоги та стягнувши з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17 листопада 2008 року по кредиту - 5935 грн.,11 коп., заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 4635 грн.09 коп., штраф (фіксована частина) -250(двісті п'ятдесят) грн., штраф (процентна складова) - 778 ( сімсот сімдесят вісім) грн.51 коп. а всього 11348 грн.71 коп.

Як вбачається із матеріалів справи 05 лютого 2018 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про встановлення нікчемності окремих умов кредитного договору.

За приписами ч.ч.1-3 ст.193 ЦПК України (2017 р.), відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Статею 194 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту зустрічного позову.

Так, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред'явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог ч.1 та ч.2 ст. 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Проте суд першої інстанції в порушення вимог ЦПК України процесуальних рішень- ухвал про обєднання в одна провадження чи повернення зустрічного позову не прийняв, позбавшиви відповідача можливості для захисту своїх прав в обраний ним спосіб. Не прийнято судом першої інстанції процесуальне рішення по суті зустрічного позову.

Отже, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права. Такі доводи апеляційної скарги є слушними, проте таке порушення не є безумовною підставою для скасування рішення суду.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає заможиливе виключити із описової частини рішення суду першої інстанції, як такий, що не відповідає нормам процесуального права, висновок щодо неприйняття зустрічного позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ПАТ КБ «ПриватБанк» при пред'явленні позову до суду сплатило судовий збір у розмірі 1600 грн., при подачі апеляційної скарги відповідачем - 2400 грн.

Оскільки колегія суддів змінює рішення і частково задовольняє апеляційну скаргу відповідача, то понесені сторонами витрати підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у суді першої та апеляційної інстанції: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню - 404 грн.35 коп.(11348.72х1600/44906.09 перша інстанція), а позивача на користь відповідача - 606 грн.53 коп.( 11348.72 х 2400/44906.09.) за апеляційну інстанцію.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2018

року змінити.

Позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - м. Миколаїв, зареєстрований АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» ( рахунок № 3111, МФО № 305299)заборгованість станом на 30 листопада 2016 року за кредитним договором № б/н від 17 листопада 2008 рокупо кредиту - 5935(п'ять тисяч дев'яносто три) грн.,11 коп., заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 4635 (чотири тисячі шістсот тридцять п'ять) грн.09 коп., штраф (фіксована частина) -250(двісті п'ятдесят) грн., штраф ( процентна складова) - 778 ( сімсот сімдесят вісім) грн.51 коп. та судовий збір у розмірі 404 грн.35 коп.

Виключити із описової частини рішення суду висновок щодо неприйняття зустрічного позову.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 606 (шістсот шість ) грн. 53 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

Повний тектс постанови складено 07 лютого 2019 р.