Житомирський апеляційний суд
Справа №277/688/19 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Категорія 46 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 277/688/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Заполовського В.В. в смт. Ємільчино,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловою квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначала, що їй на праві приватної власності належить вказана квартира, в якій на даний час зареєстрований відповідач. З відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22.03.1990 року по 17.08.2012 року. Після розірвання шлюбу відповідач виїхав із зазначеної квартири та не проживає в ній з 2012 року. Він мешкає по АДРЕСА_2 . Отже, відповідач не проживає в житловій квартирі більше року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. З огляду на зазначені обставини позивач вважає, що відповідач втратив право на користування належним їй житловим приміщенням.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Зазначає, що згідно витягу про державну реєстрацію прав від 19.09.2011 №31344902 частка її власності у спірній квартирі становить 1/1, що підтверджує те, що вона є єдиним власником цієї квартири. Вона жодним чином не перешкоджала відповідачу у проживанні у спірній квартирі і останній не підтвердив даний факт жодними належними та допустимими доказами. В апеляційній скарзі також зазначено, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2012 року, не сплачує комунальні послуги, в утриманні та ремонті житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

ОСОБА_2 до апеляційного суду не з`явився, подав заяву про незгоду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що квартира була придбана в шлюбі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції виходив із того, що останній є співвласником згаданої квартири, а тому підстави для визнання його таким, що втратив право користування нею відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За приписами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_1 згідно Свідоцтва про право власності на квартиру серії САВ №291579, виданого КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 09.09.2011 належить на праві приватної власності позивачці - ОСОБА_1 Реєстраційний напис вчинено 19.09.2011 року.

Заочним рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 17.08.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

З даного рішення вбачається, що сторони перебували в шлюбі з 22.03.1990 року.

Також встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі, однак у ній не проживає, що підтверджується наявними у справі доказами, зокрема, довідкою № 2840 від 22.05.2019 року Ємільчинської селищної ради Житомирської області, довідкою № 247 від 27.05.2019 року Мокляківського старостинського округу Ємільчинської селищної ради Житомирської області, актом обстеження матеріально - побутових умов життя від 22.05.2019 року.

Згідно з частинами першою, другою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність поширюється на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя (презумпція спільності майна подружжя).

Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки право власності на спірну квартиру набуто ОСОБА_1 в період шлюбу із ОСОБА_2 ще у 2011 році, тому в розумінні положень сімейного законодавства останній презюмується як співвласник житла. Доказів того, що спірний будинок належить позивачці на праві особистої приватної власності матеріали справи не містять.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.

Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги в силу приписів ст. 375 ЦПК України не вбачається.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.12.2019.

Головуючий Судді