Справа № 567/1537/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Самолюк А.В.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Острозького району Рівненської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Острозького районного суду з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Острозького району Рівненської області, в якому просить визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

В обґрунтування позову вказує, що 30.04.2017 року померла його мати ОСОБА_4, яка з 2002 року виїхала проживати до Словацької Республіки, де і проживала на день смерті.

Зазначає, що 30.04.2017 року, у визначений законодавством термін, звернувся до приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу ОСОБА_5 з метою прийняття спадщини, проте нею на усній консультації було розяснено про необхідність подання оригіналу свідоцтва про смерть особи або відповідного документу, виданого компетентними органами іноземної держави, які підтверджують факт смерті фізичної особи та час відкриття спадщини.

Вказує, що відповідне, засвідчене апостилем, свідоцтво про смерть ОСОБА_4, ним було отримано лише 17.09.2018 року листом Міністерства закордонних справ. Після чого з питанням про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_4, він звернувся до приватного нотаріуса Острозького міського нотаріального округу ОСОБА_6, однак, відповідно до листа нотаріуса від 02.11.2018 року, йому повідомлено, що у звязку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та оскільки позивач не проживав на день смерті разом із спадкодавцем та вважається таким, що спадщину не прийняв, можливості відкрити спадкову справу не має.

Зазначає, що за життя, а саме 16.04.2002 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений ОСОБА_3 сільською радою та зареєстрований в реєстрі за №29, за яким сертифікат на земельну частку (пай) серії РВ №0037408, виданий Острозькою районною державною адміністрацією, заповіла ОСОБА_2 Проте, після видачі заповіту, ОСОБА_4 реалізувала своє право на оформлення права власності на землю та переоформила відповідний сертифікат на земельну частку (пай) на державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №688583 від 10.10.2005 року.

Вказуючи, що намагався вчинити дії, щодо прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_4, про те не зміг цього зробити, у звязку із відсутністю оригіналу свідоцтва про смерть, що є поважною причиною пропуску строку, просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4

Суд, розглянувши справу відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України за правилами загального позовного провадження, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою суду від 14.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, зобовязано відповідача ОСОБА_3 сільську раду Острозького району подати відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 14.12.2018 року визначено сторонам строки для подання відповіді на відзив та заперечення.

В судовому засіданні представник позивача позовну заяву ОСОБА_2 підтримала та просила задоволити, посилаючись на обставини, викладені в ній.

При цьому пояснила, що мати позивача ОСОБА_4 16.04.2002 року склала заповіт, який був посвідчений ОСОБА_3 сільською радою та зареєстрований в реєстрі за №29, за яким сертифікат на земельну частку (пай) серії РВ №0037408, виданий Острозькою районною державною адміністрацією заповіла для ОСОБА_2, проте, після видачі заповіту, ОСОБА_4 реалізувала своє право на оформлення права власності на землю та переоформила відповідний сертифікат на земельну частку (пай) на державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №688583 від 10.10.2015 року.

Зазначає, що ОСОБА_4 з 2002 року виїхала проживати до Словацької Республіки, де 30.04.2017 року померла.

Пояснила, що 30.04.2017 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу ОСОБА_5, проте останньою на усній консультації було розяснено про необхідність подання оригіналу свідоцтва про смерть або відповідного документу, виданого компетентними органами іноземної держави, які підтверджують факт смерті фізичної особи та час відкриття спадщини.

Вказує, що листом Корецького обєднаного УПФ України Рівненської області від 30.10.2017 року позивачеві повідомлено про те, що виплата пенсії ОСОБА_4А припинена на підставі свідоцтва про смерть, зареєстрованого у Словацькій Республіці 02.05.2017 року та надано копію вказаного свідоцтва. Після чого, з метою отримання оригіналу відповідного свідоцтва про смерть ОСОБА_4, 15.12.2017 року позивач звернувся до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України та лише 17.09.2018 року листом Міністерства закордонних справ України ОСОБА_2 було надіслано відповідне, засвідчене апостилем, свідоцтво про смерть ОСОБА_4

Вказує, що після отримання оригіналу свідоцтва, ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Острозького міського нотаріального округу ОСОБА_6 Однак, відповідно до листа нотаріуса від 02.11.2018 року, ОСОБА_2 повідомлено, що у звязку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та оскільки позивач не проживав на день смерті разом із спадкодавцем та вважається таким, що спадщину не прийняв, можливості відкрити спадкову справу не має.

Зазначаючи, що позивач намагався вчинити дії, щодо прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_4, проте не зміг цього зробити, у звязку із відсутністю оригіналу свідоцтва про смерть, що є поважною причиною пропуску строку, просить визначити ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 терміном один місяць.

06.12.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому ОСОБА_3 сільська рада Острозького району Рівненської області позов ОСОБА_2 визнала повністю та не заперечує проти його задоволення.

При цьому, в поданому відзиві відповідач зазначає, що ОСОБА_4 з 27.01.1983 року була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, а проживала на території Словацької Республіки, де померла 30.04.2017 року.

Окрім того, відповідачем визнається той факт, що 16.04.2002 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений ОСОБА_3 сільським головою та зареєстрованим в реєстрі за №29, за яким сертифікат на земельну частку (пай) серії РВ №0037408, виданий Острозькою районною державною адміністрацією 26.03.1997 року, заповіла для ОСОБА_2

18.12.2018 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач визнає всі обставини та аргументи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Окрім того, вказує, що оскільки ОСОБА_4 на день смерті була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 та враховуючи норми Закону України Про міжнародне приватне право, вказує, що виключається можливість заведення одночасно двох спадкових справ - на території України та Словацької Республіки, а тому у разі задоволення позову ОСОБА_2 виключається порушення прав та інтересів потенційних спадкоємців.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданій до суду відповіді на відзив, розгляд справи просив проводити без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Острозького району Рівненської області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданій до суду заяві, розгляд справи просив проводити без участі представника сільської ради.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії ІV-УР №2069513, виданого 22.06.1962 року ОСОБА_3 сільською радою Острозького району, паспорта серії СР 970185, виданого 31.07.2003 року Острозьким РВ УМВС України в Рівненській області, ОСОБА_2 народився 09.05.1962 року та його батьками зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_4

З заповіту, складеного 16.04.2002 року від імені ОСОБА_4, посвідченого Ожениською сільською радою та зареєстрованого в реєстрі за №29, вбачається, що ОСОБА_4 заповіла сертифікат на земельну частку (пай) серії РВ №0037108, виданий Острозькою районною державною адміністрацією 26.03.1997 року, для ОСОБА_2

З витягу із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №53921822 від 02.11.2018 року вбачається, що даний заповіт ОСОБА_4 не скасований та є чинним.

Згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА №688583, виданого 10.10.2005 року Острозькою районною державною адміністрацією, для ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 2,32 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Острозького району.

Згідно Свідоцтва про смерть №19/2018, виданого 21.03.2018 року в с.Галіч Словацької Республіки, засвідченого апостилем (Гаазька Конвенція від 05.10.1961 року, офіційний переклад здійснено зі словацької мови на українську повноважним перекладачем), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка була громадянкою України, померла 30.04.2017 року, про що зроблено запис в Книзі реєстрації актів цивільного стану про смерть ОСОБА_8 РАЦС с.Галіч (том №3 за 2017 рік, сторінка 78, порядковий №1).

Відповідно до ст.70, 71 Закону України "Про міжнародне приватне право", спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося.

Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Відповідно до довідки ОСОБА_3 сільської ради Острозького району №3366 від 19.10.2018 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 27.01.1983 року була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, але постійно проживала на території Словацької Республіки. Разом з нею були зареєстровані не родичі: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Водночас, у свідоцтві про смерть ОСОБА_4 зазначено адресу постійного місця проживання - Україна.

Таким чином, місцем відкриття спадщини, передбаченим ст.1221 ЦК України, після смерті ОСОБА_4 є с.Країв Острозького району Рівненської області.

З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що спадкові справи після смерті ОСОБА_4 заведено не було. Вказаний факт підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №53921804 від 02.11.2018 року, згідно якого, інформація за параметрами запиту Кіртош Катерина у Спадковому реєстрі відсутня.

Окрім того, згідно свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №228492, виданного виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Острозького району, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, помер 16.02.2001 року (актовий запис №15).

В той же час, з позовної заяви та пояснень учасників, судом встановлено, що приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу ОСОБА_5 для ОСОБА_2 в усній формі 30.04.2017 року було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, у звязку із відсутністю оригіналу свідоцтва про смерть останньої.

Вказані обставини свідчать про те, що позивач у визначений ст.1270 ЦК України, шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, мав намір реалізувати своє право на спадкування.

Водночас, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Острозького міського нотаріального округу ОСОБА_6 №298/02-14 від 02.11.2018 року, вбачається, що ОСОБА_2, після подання ним оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_4, було відмовлено у прийнятті заяви та відкритті спадкової справи після смерті ОСОБА_4, у звязку із пропуском, встановленого для подання заяв про прийняття спадщини, строку.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4, як спадкоємець за заповітом претендує ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким, відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України, є день смерті особи.

Оскільки строк на прийняття спадщини спадкодавця ОСОБА_4, яка померла 30.04.2017 року, закінчився 30.10.2017 року і до цього часу ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав та не проживав разом зі спадкодавцем на час її смерті, то є таким, що пропустив строк на прийняття спадщини.

Зі змісту ч.3 ст.1272 ЦК України вбачається, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини спадкодавця ОСОБА_4, позивач ОСОБА_2 зазначив, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини, у зв'язку із відсутністю у нього оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_4, яка померла 30.04.2017 року на території Словацької Республіки.

Водночас, з листа ОСОБА_2 до Корецького обєднаного УПФ України Рівненської області від 23.10.2017 року та відповіді на нього №2690/04 від 30.10.2017 року, листа ОСОБА_2 від 15.12.2017 року, адресованого Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України, листа Міністерства закордонних справ №71.ВАВ/19-571/1-6471-17 від 18.06.2018 року, листа ОСОБА_2 начальнику відділу апостилю, легалізації та витребування документів Управління консульського обслуговування Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України від 03.07.2018 року вбачається, що у позивача не було у наявності оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_4, однак він вчиняв дії, з метою його отримання.

Одночасно, відповідно до листа Міністерства закордонних справ України №71.ВАВ/19-571/1-6471-17, свідоцтво про смерть ОСОБА_4, засвідчене апостилем - компетентним органом Словацької Республіки, що скасовує вимогу легалізації офіційних документів, було надіслано ОСОБА_2 лише 17.09.2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Відповідно до вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №282/20595 від 22.02.2012 року, факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану. При цьому, якщо смерть громадянина була зареєстрована на території іншої держави, нотаріусу подається відповідний документ, виданий компетентними органами іноземної держави, який є дійсним на території України за умови його легалізації, якщо інше не передбачено законом, міжнародними договорами України.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що способом оформлення документів для їх можливого використання як за кордоном так і на території України, є проставлення апостиля, запровадженого Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року.

Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов'язковість якої надана Законом України від 10.01.2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції з 22 грудня 2003 року.

Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав-учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ.

Відповідно до ст.2, 3 зазначеної Конвенції, кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції.

Оскільки, на свідоцтві про смерть ОСОБА_4 апостиль було проставлено лише 26.04.2018 року, то і юридичну силу воно набуло на території України лише після 26.04.2018 року.

Таким чином, неможливість подання ОСОБА_2 оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_4, враховуючи, що позивач вживав необхідні дії для отримання вказаного свідоцтва, але, оскільки остання померла на території іноземної держави Словацької Республіки та отримання даного документу позивачем тривало значний проміжок часу, суд рахує обставиною, що унеможливила своєчасне звернення ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини, окрім того, дана обставина є обєктивною та не залежала від його волі на особисте подання заяви про прийняття спадщини.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що зазначене свідоцтво про смерть ОСОБА_4 для позивача було надіслано листом Міністерства закорданних справ України №71-ВАВ/19-571/1-6471-17 лише 17.09.2018 року.

Зазначене вказує на те, що ОСОБА_2 не міг вчасно подати до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, а отже неподання ним такої заяви пов'язано з об'єктивними труднощами на вчинення цієї дії.

Беручи до уваги, що пропуск позивачем строку для прийняття спадщини був пов'язаний з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення цієї дії, то суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі ст.ст.1222, 1223, 1233, 1268, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 142, 200, 206, 264-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Острозького району Рівненської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини задоволити.

Визначити для ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, яка померла 30.04.2017 року, строком один місяць з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.02.2019 року.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_13