Провадження № 2/761/858/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Яворській А.А.

за участі:

позивачки: ОСОБА_1 ,

представника відповідача 1: Кухаревської Н.О. ,

представника відповідача 2: П`яних М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Прокуратури міста Києва, Держаної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2017р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-6 т. 1) до відповідачів: Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі по тексту - ГУ НП у м. Києві), Прокуратури м. Києва, Держаної казначейської служби України, в якому просила суд:

- стягнути солідарно з відповідачів на свою користь грошові кошти у рахунок відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, завданої цими особами, за рахунок Державного бюджету України у сумі 121439,44 грн.; у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди - 145600,0 грн.

Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012р. по цивільній справі № 2603/6265/12, яке набрало законної сили, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 35342,0 грн.; судовий збір у розмірі 353,42 грн.

Оскільки в добровільному порядку зазначене рішення суду боржником ОСОБА_4 виконано не було, позивачкою було пред`явлено виконавчий лист до примусового виконання, у відповідний відділ Державної виконавчої служби України.

28 січня 2014р. позивачка звернулась до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , проте відомості не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та досудове розслідування розпочато не було.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2014р. по справі № 754/1717/14, скаргу ОСОБА_1 - задоволено; зобов`язано слідчого Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві внести відомості про кримінальне правопорушення ОСОБА_4 за ст. 382 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування.

Як стало відомо позивачці в майбутньому до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно кримінальних правопорушень, які були вчинені на думку позивачки, ОСОБА_4 були внесені відомості за ч. 1 ст. 382 КК України (№ 0002035) та за ч. 1 ст. 190 КК України (№ 0007544).

Постановою слідчого ОСОБА_9. від 24 жовтня 2016р. закрито кримінальне провадження відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002035.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016р. по справі № 754/14148/16-к, скаргу ОСОБА_1 - задоволено, постанову про закриття кримінального провадження від 24 жовтня 2016р. по кримінальному провадженню відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002035 - скасовано та зобов`язано поновити досудове розслідування.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017р. по справі № 754/15733/16-к, заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9. в кримінальному провадженні відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002035 - задоволено. Матеріали кримінального провадження були передані слідчому Ревері М.С .

У зв`язку з численними випадками бездіяльності, що допускав слідчий Ревера М.С., позивачкою його бездіяльність була оскаржено до суду, і ухвалами слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 17 березня 2017р. по справі № 754/3513/17, від 05 квітня 2017р. по справі № 754/4125/17, від 17 серпня 2017р. по справі № 754/10549/17, скарги ОСОБА_1 - задоволені, та зобов`язано слідчого Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві Реверу М.С. розглянути подані ОСОБА_1 клопотання, в межах здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002035.

31 січня 2017р. позивачкою було подано до ГУ НП в м. Києві повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень працівниками слідчої групи, в тому числі слідчим ОСОБА_9., які протягом трьох років не вчиняють жодних дій спрямованих на розслідування кримінального провадження № 0002035, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 28 лютого 2014р. за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 382 КК України щодо невиконання ОСОБА_4 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012р., однак зазначене повідомлення було проігноровано і відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017р. по справі № 761/3391/17, скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого ГУ НП в м. Києві щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань - задоволено та зобов`язано внести такі відомості, відповідно до заяви - повідомлення ОСОБА_1 від 31 січня 2017р.

Однак, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, оскільки як вважає позивачка заступник начальника слідчого відділу ГУ НП у м. Києві Рябець А.М. діючи неправомірно спрямував матеріали її повідомлення до Київської місцевої прокуратури № 3, які 13 березня 2017р. були повернуті назад до ГУ НП у м. Києві заступником керівника Київської місцевої прокуратури № 3 Одуденко А.В.

13 березня 2017р. заступник начальника слідчого відділу ГУ НП у м. Києві Рябець А.М. повторно повернув матеріали до Київської місцевої прокуратури № 3, а 20 квітня 2017р. надіслав ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017р. до Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві для виконання, яка так і не була виконана.

28 березня 2017р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до Прокуратури м. Києва з заявою, в порядку ст. 214 КПК України про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вчинення працівниками Київської місцевої прокуратури № 3 та Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 367 КК України під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002035. Зазначена заява позивачки також була залишена без задоволення.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017р. по справі № 757/18348/17-к, скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність працівників Прокуратури м. Києва, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - задоволено. Зобов`язано компетентну посадову особу Прокуратури м. Києва внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 28 березня 2017р. № 198-зп.

24 квітня 2017р. Прокуратурою м. Києва внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000512, за заявою ОСОБА_1 від 28 березня 2017р. № 198-зп.

27 червня 2017р. слідчий в ОВС другого слідчого відділу Прокуратури м. Києва Копійка К повідомив позивачку листом № 17/1/2-126/17, що досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000512 триває та проводяться всі необхідні слідчі (дії).

04 липня 2017р. слідчий в ОВС другого слідчого відділу Прокуратури м. Києва Копійка К. повідомив позивачку листом № 17/1/2-155-17, що ним винесено постанову про закриття кримінального провадження, в зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб Київської місцевої прокуратури № 3 та Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

На думку позивачки слідчий Копійка К. діяв незаконно, оскільки не допитав, її в якості потерпілої та не надіслав копії відповідної постанови про закриття кримінального провадження. По теперішній час, її скарга, яку вона подала 17 липня 2017р., на постанову про закриття кримінального провадження № 0000512, слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва не розглянута, оскільки Прокуратурою м. Києва не надаються відповідні матеріали кримінального провадження.

13 жовтня 2017р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до ГУ НП в м. Києві з заявою, в порядку ст. 214 КПК України. Проте відомості про кримінальне правопорушення у встановленому порядку та в строки визначені процесуальним законом до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017р. по справі № 761/37075/17, скаргу ОСОБА_1 - задоволено; зобов`язано уповноважену особу ГУ НП у м. Києві внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за поданою 13 жовтня 2017р. до ГУ НП у м. Києві заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка отримана уповноваженою особою ГУ НП у м. Києві.

Враховуючи те, що на теперішній час заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012р. по цивільній справі № 2603/6265/12, боржником ОСОБА_4 не виконано, чому на думку позивачки сприяла бездіяльність посадових осіб: ГУ НП у м. Києві та Прокуратури м. Києва, з урахуванням інфляційних втрат, зміни курсу валют та тривалого часу користування коштами боржником без сплати визначених законом 3,0 % річних, позивачка вважає, що відповідачами їй повинна бути відшкодована матеріальна шкода у розмірі 121439,44 грн.

Також, на думку позивачки, тривала бездіяльність посадових осіб: ГУ НП у м. Києві та Прокуратури м. Києва, яка була встановлена ухвалами слідчих суддів Шевченківського та Печерського районних судів м. Києва від 08 лютого 2017р. по справі № 761/3391/17; від 10 квітня 2017р. по справі № 757/18348/17-к; від 23 жовтня 2017р. по справі № 761/37075/17, а також підтверджується листами від 27 червня, 04 липня 2017р. слідчого в ОВС другого слідчого відділу Прокуратури м. Києва Копійки К., спричинила позивачці моральну шкоду, яку вона оцінила, враховуючи сталу практику Європейського суду з прав людини, у розмірі 145600,0 грн.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2017р. відкрито провадження по справі.

06 березня 2018р. на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача Державної казначейської служби України (а.с. 35-37 т. 1), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що жодним чином не порушував права позивачки, відсутня протиправна поведінка відповідача, причинно - наслідковий зв`язок та наслідки, які настали для позивачки, внаслідок дій/бездіяльності відповідача. Також відповідач просив суд здійснювати розгляд справи у відсутність свого представника.

11 квітня 2018р. позивачкою були подані до суду письмові пояснення на відзив Державної казначейської служби України (а.с. 49-51 т.1).

20 квітня 2018р. на адресу суду надійшли письмові заперечення від відповідача ГУ НП у м. Києві (а.с. 53-57 т.1), в яких відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що заявлені вимоги є безпідставними та необґрунтованими, позивачкою не враховані положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Також, сторона звертала увагу суду, що в разі заподіяння такої шкоди, то вона відповідно до вимог закону відшкодовується Державою Україна, а не відповідачами. Крім того, на думку сторони відповідача позивачкою необґрунтовано ні розмір матеріальної шкоди, ні розмір моральної шкоди.

23 квітня 2018р. на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача Прокуратури м . Києва (а.с. 63-69 т.1), в яких відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, позивачкою не враховані положення ст. ст. 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, положення Закону України «Про виконавче провадження».

23 квітня 2018р. на адресу суду надійшли письмові пояснення позивачки на відзив Прокуратури м. Києва (а.с. 59-61 т.1).

04 липня 2018р. на адресу суду надійшла від позивачка позовна заява (уточнена та доповнена) (а.с. 81-86 т.1), яка протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 липня 2018р. була повернута позивачці на підставі ст. 49 ЦПК України.

04 липня 2018р. позивачкою було подано до суду клопотання про призначення по справі судової психологічної експертизи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 липня 2018р. задоволено зазначене вище клопотання сторони позивача про призначення по справі судової експертизи та зупинено провадження по справі.

11 березня 2019р. на адресу суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 17925/18-61 від 07 березня 2019р. (а.с. 136-142 т. 1).

27 березня 2019р. на адресу суду надійшла відповідь на заперечення по позову відповідача ГУ НП у м. Києві (а.с. 151-163 т.1).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2019р. поновлено зупинене провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 липня 2019р., з урахуванням думки учасників процесу розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП у м. Києві, Прокуратури м. Києва, Держаної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, продовжено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

09 вересня 2019р. на адресу суду надійшов відзив на позов від Прокуратури м. Києва (а.с. 55-60 т.2).

24 вересня 2019р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив Прокуратури м. Києва від позивачки (а.с. 68-78 т.2).

В судовому засіданні 31 жовтня 2019р. позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Позивачка наголошувала, що моральні страждання, їй спричинили дії/бездіяльність посадових осіб поліції та прокуратури, незаконність дій/бездіяльності яких була встановлена саме: ухвалами слідчих суддів Шевченківського та Печерського районних судів м. Києва від 08 лютого 2017р. по справі № 761/3391/17; від 10 квітня 2017р. по справі № 757/18348/17-к; від 23 жовтня 2017р. по справі № 761/37075/17, а також на думку позивачки така незаконність дій підтверджується змістом листів від 27 червня, 04 липня 2017р. слідчого в ОВС другого слідчого відділу Прокуратури м. Києва Копійки К.

В судових засіданнях, 31 жовтня, 11 грудня 2019р. представники ГУ НП у м. Києві, Прокуратури м. Києва проти позову заперечили, з підстав, наведених у поданих процесуальних заявах, просили суд залишити позов без задоволення та наголошували, що відповідачі не є правонаступниками боржника ОСОБА_4 за договором позики, і не зобов`язані повертати позивачці ці грошові кошти.

Відповідач Державна казначейська служба України, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що, внаслідок дії/бездіяльність посадових осіб відповідачів (ГУ НП у м. Києві та Прокуратури м. Києва), незаконність дій/бездіяльності яких була встановлена саме: ухвалами слідчих суддів Шевченківського та Печерського районних судів м. Києва від 08 лютого 2017р. по справі № 761/3391/17; від 10 квітня 2017р. по справі № 757/18348/17-к; від 23 жовтня 2017р. по справі № 761/37075/17, а також на думку позивачки така незаконність дій підтверджується змістом листів від 27 червня, 04 липня 2017р. слідчого в ОВС другого слідчого відділу Прокуратури м. Києва Копійки К., їй було спричинену матеріальну шкоду у розмірі 121439,44 грн.; у моральну (немайнову) шкоду - 145600,0 грн.

Протягом всього часу розгляду справи в суді, в порушення положень п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 76-81 ЦПК України, стороною позивача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу, що зі сторони відповідачів, їй була спричинена матеріальна шкода. Як і не було надано стороною позивача будь-якого доказу на підтвердження реального розміру цієї матеріальної шкоди. Ототожнення позивачкою суми заборгованості за договором позики, який нею було укладено з ОСОБА_4 , і яка стягнута на користь позивачки за заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012р. по цивільній справі № 2603/6265/12, яке набрало законної сили, з заявленою сумою шкоди, з урахуванням зміни курсу валют, трьох відсотків річних, судом не може бути взята до уваги, оскільки це не відповідає вимогам закону (ст. ст. 512-515, 1166 ЦК України), а тому вимоги позивачки про стягнення солідарно з відповідачів на її користь грошові кошти у рахунок відшкодування майнової (матеріальної) шкоди у сумі 121439,44 грн. не підлягають задоволенню.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 17925/18-61 від 07 березня 2019р., ситуація пов`язана з протиправними діями і бездіяльністю службових осіб ГУ НП у м. Києві, які полягають у відсутності належного захисту позивачки ОСОБА_1 від протиправних посягань, систематичних невиконаннях своїх службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, є психотравмувальною для неї. ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода). Особі ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода) за умов ситуації пов`язана з протиправними діями і бездіяльністю службових осіб ГУ НП у м. Києві, які полягають у відсутності належного захисту позивачки ОСОБА_1 від протиправних посягань, систематичних зловживань службовими повноваженнями, систематичних невиконаннях своїх службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що досліджуються у справі. Орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої ОСОБА_1 моральної шкоди в результаті ситуації, що досліджується за цивільною справою № 761/43487/17, складатиме 18 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом.

На спростування зазначеного доказу сторони позивача - висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 17925/18-61 від 07 березня 2019р., стороною відповідачів не було надано суду жодного належного і допустимого доказу.

Як вбачається з пункту: «Обставини справи» з розділу «Дослідження» цього висновку експерта № 17925/18-61 від 07 березня 2019р., експертом Левчук Г.В., взагалі не наводились обставини, щодо винесення ухвали слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017р. по справі № 757/18348/17-к, як і не наведено відомості про складання слідчим в ОВС другого слідчого відділу Прокуратури м. Києва Копійкою К. та надсилання позивачці листів № 17/1/2-126/17, № 17/1/2-155-17, саме на які посилалась позивачка за змістом позову та в судовому засіданні під час розгляду справи по суті, в обґрунтування своїх позовних вимог. Зазначений розділ містить лише посилання на ухвали слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого, 23 жовтня 2017р. по справам № 761/3391/17, № 761/37075/17, та на інші ухвали слідчих суддів, які вже були предметом розгляду іншої цивільної справи.

Крім того, зазначений висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 17925/18-61 від 07 березня 2019р., відповідно до його резолютивної частини (висновки) встановлює лише спричинення позивачці моральних страждань саме посадовими особами ГУ НП у м. Києві. Об`єктом дослідження соціально-психологічної характеристики позивачки при її психологічному дослідженні, дії/бездіяльність посадових осіб інших відповідачів не досліджувалась взагалі.

Протягом всього часу розгляду справи в суді, сторонами не було заявлено клопотання про проведення по справі додаткової експертизи чи допиті відповідного судового експерта в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1173 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за ст. 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3, 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії/бездіяльність саме посадових осіб ГУ НП в м. Києві, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України).

Так, бездіяльність посадових осіб ГУ НП у м. Києві, яка спричинила моральні страждання позивачки, була встановлена, ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017р. по справі № 761/3391/17, від 23 жовтня 2017р. по справі № 761/37075/17, з урахуванням результатів висновку експерта № 17925/18-61 від 07 березня 2019р.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

При цьому відповідно до положень ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є ГУ НП в м. Києві, як особа, бездіяльністю якої було завдано шкоду позивачці у справі, та Державна казначейська служба України, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, відповідно суд загальної юрисдикції самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Зазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 12 березня 2019р. у справі № 920/715/17, при цьому судом враховано правові позиції Верховного Суду наведені в постановах по справі № 640/3837/17 від 10 жовтня 2018р.; № 638/14260/16 від 04 липня 2018р.; в рішенні по справі № 641/2328/17 від 04 липня 2018р.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що судом встановлено, що внаслідок дій/бездіяльності саме посадових осіб ГУ НП у м. Києві було спричинено позивачці моральні страждання, а також беручи до уваги мінімальний розмір заробітної плати визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 12519,0 грн. (три мінімальних заробітні плати), відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011р., з подальшими змінами.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 110, 141, 142, 206, 258, 259, 263-266, 268, 274, 354, 355 ЦПК України; ст. 56 Конституції України; ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. ст. 13, 15, 16, 1166, 1167, 1173, 1174, 1192 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з подальшими змінами та доповненнями, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції у м. Києві (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, 15), Прокуратури міста Києва (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Предславинська, 45/9), Держаної казначейської служби України (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6) про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 12519,0 /дванадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять/ грн., відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011р., з подальшими змінами.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 16 грудня 2019р.

Суддя: