КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 754/11076/19

провадження № 22-ц/824/12724/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

заявник - старший державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шавель Олеся Володимирівна

заінтересовані особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року у складі судді Саламон О.Б.

у справі за поданням старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шавель Олесі Володимирівни, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року старший державний виконавець Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування вимог зазначав, що на виконанні в Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження №57607270 з примусового виконання виконавчих листів, виданих Дарницьким районним судом м. Києва №753/13705/13 від 05.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 2 201 238, 02 грн та №753/13705/13 від 05.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 3 441 грн.

Указував, що за повідомленням Державної міграційної служби України від 19 лютого 2019 року ОСОБА_4 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Зазначав, що боржником рішення суду не виконується, декларація не подається, будь-яких дій на його виконання не здійснено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року подання старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчими листами №753/13705/13 від 05.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 2 201 238,02 грн та №753/13705/13 від 05.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 3 441 грн.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 15 серпня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні подання у повному обсязі, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що порушує гарантовані статтею 33 Конституції України права на свободу пересування ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ОСОБА_1 , незважаючи на обставини, які не дають можливості останньому виконати рішення суду, вчинялись дії направлені на його виконання, а саме, вносились грошові кошти на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення, на підтвердження чого апелянтом до апеляційної скарги долучено копії відповідних квитанцій.

Указує, що висновок суду першої інстанції про те, що, нібито, інформація стосовно майнового стану, надана ОСОБА_1 у поясненнях станом на 2019 рік, спростовується інформацією, зазначеною в декларації за 2017 рік, є неправильним та помилковим.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 як письмово, так і усно повідомляв старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. про наявність об`єктивних причин невиконання ним судового рішення, зокрема, про те, що на даний час він займається громадською та політичною діяльністю, доходу від якої не отримує, його підприємницька діяльність паралізована арештом банківських рахунків, накладеним державними виконавцями.

Посилається на те, що у зв`язку з незадовільним фінансовим станом та перебуванням на його утриманні членів сім`ї: дружини, двох малолітніх дітей та непрацездатної матері у ОСОБА_1 відсутні реальні можливості виконати судове рішення.

Уважає, що державним виконавцем не доведено факту свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення та наявності у останнього реальної можливості виконати рішення суду.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з підстав, наведених в ній.

ОСОБА_2 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити останню без задоволення.

Старший державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ, Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шавель О.В. просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягаєзадоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з наявності у ОСОБА_1 невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, а також з наявності факту його ухилення від виконання таких зобов`язань, що є підставою для обмеження у праві виїзду особи за межі України.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що на виконанні в Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження №57607270 з примусового виконання виконавчих листів, виданих Дарницьким районним судом м. Києва №753/13705/13 від 05.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 2 201 238,02 грн та №753/13705/13 від 05.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 3 441 грн.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, зокрема, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом». Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання в межах кожної держави. Кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи й свою власну, і повертатися у свою країну.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення прав громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов`язань (п.5 ч.1 ст.6).

Статтею 6 вказаного Закону встановлено перелік підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, якщо громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» (положення статті, які діяли на момент здійснення виконавчих дій) передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених вищезазначеним законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів виконавчого провадження убачається, що 06.11.2018 року старшим державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №57607270 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 05.11.2018 року №753/13705/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 2 201 238, 02 грн, а також з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 05.11.2018 року №753/13705/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів урозмірі 3 441 грн.

06.11.2018 року постановою державного виконавця накладено арешт на все майно, належне боржнику ОСОБА_1

08.11.2018 року державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, які містяться на рахунках ОСОБА_1 .

Згідно відомостей Пенсійного Фонду України, Державної фіскальної служби України інформація про боржника ОСОБА_1 відсутня.

Державною фіскальною службою 07.11.2018 року надано інформацію про рахунки боржника.

Також з матеріалів виконавчого провадження убачається, що державним виконавцем неодноразово направлялись на адресу боржника вимоги та виклики, які останнім проігноровані.

Постановою головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві передано виконавчі провадження №57607270, 57607449 до Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

07.02.2019 року старшим державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві прийнято виконавче провадження №57607449 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 05.11.2018 року №753/13705/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 3 441 грн та виконавче провадження №57607270 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 05.11.2018 року №753/13705/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 2 201 238, 02 грн та об`єднано вказані виконавчі провадження у зведене виконавче провадження №58322761.

Державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві були здійснені неодноразові виклики боржника, направлені вимоги та запити до банківських установ, з метою встановлення наявності рахунків у боржника, та інших установ, з метою перевірки його майнового стану.

08.02.2019 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника.

28.02.2019 року до Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві надійшли пояснення ОСОБА_1 , у відповідності до яких, останньому не належить на праві власності рухоме чи нерухоме майно, він є депутатом Київської міської ради, робота якого не оплачується. У зв`язку з арештом рахунків, боржник не може повноцінно здійснювати підприємницьку діяльність та виконувати рішення суду.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації від 27.05.2018 року боржник ОСОБА_1 має два паспорти громадянина України для виїзду за кордон, видані як у 2010 році, так і у 2017 році, на підставі яких відвідує інші країни та перетинає кордон України.

Отже, станом на час звернення державного виконавця до суду з відповідним поданням про обмеження у праві виїзду за межі України боржника, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 1 670 039,15 грн, суми штрафу у розмірі 60 708 грн, суми штрафних санкцій у розмірі 470 490,87 грн, що разом становить 2 201 238,02 грн, не виконано.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з огляду на викладене, значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», як то утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з`являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Вирішуючи питання чи є ухилення боржника від виконання зобов`язань свідомим, суд має враховувати комплекс процесуальних дій, які були вжиті державним виконавцем для виконання рішення суду.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтвердженим матеріалами виконавчого провадження.

Встановлення наявності зобов`язання у боржника, в даному випадку грошового зобов`язання щодо сплати заборгованості, та факту ухилення останнього від його виконання (бездіяльність, свідоме невиконання зобов`язання), дозволяють при вирішенні подання керуватись положеннями частини другої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», згідно з якою громадянинові України, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо такий громадянин ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду не виконується з 2015 року всупереч нормам статті 129-1 Конституції України, якою визначено, що рішення суду є обов`язковим до виконання, з урахуванням того, що боржнику достеменно відомо про наявність виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій щодо виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості, про що, зокрема, свідчить подання останнім пояснень з приводу невиконання рішення суду.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 вчиняв будь-які дії щодо сплати заборгованості та виконання зобов`язання, покладеного на нього судовим рішенням, при цьому відсутні також і докази наявності об`єктивних причин, що унеможливлюють виконання боржником рішення суду повністю або частково або наявності непереборної сили, що унеможливлює виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про часткову сплату боржником грошових коштів у рахунок погашення заборгованості не заслуговують на увагу суду та не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки надані апелянтом копії квитанції на загальну суму 2 000 грн датовані 08 серпня 2019 року та 14 серпня 2019 року, тобто кошти сплачені ОСОБА_1 після постановлення оскаржуваної ухвали.

Посилання апелянта на те, що у зв`язку з незадовільним фінансовим станом ОСОБА_1 та перебуванням на його утриманні членів сім`ї: дружини, двох малолітніх дітей та непрацездатної матері у останнього відсутні реальні можливості виконати судове рішення є безпідставними, оскільки зазначені представником ОСОБА_1 обставини не підтверджені жодними доказами.

Окрім того, перебування на утриманні боржника малолітніх дітей, дружини та непрацездатної матері не звільняють останнього від обов`язку виконати рішення суду, яке є обов`язковим до виконання відповідно до вимог Конституції України.

Натомість, згідно Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 14 червня 2019 року подано декларацію за 2018 рік, відповідно до якої останнім зазначено про отриманий дохід від зайняття підприємницькою діяльністю у розмірі 1 197 000 грн.

Звернення до суду з поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України є лише одним з механізмів, який державний виконавець може застосувати для забезпечення примусового виконання рішення суду з огляду на ухилення боржника від виконання такого, якому достеменно відомо про існування відносно нього виконавчого провадження та значного розміру заборгованості.

На підставі викладеного, колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених судовими рішеннями, оскільки його бездіяльність полягає в умисному, свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків по сплаті боргу, розмір якого загалом становить 2 204 679,02 грн.

Приписами статті 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових та службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Оскільки право на звернення до суду гарантоване статтею 6 Конвенції, таке право передбачає практичне виконання остаточних судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують правильність висновків місцевого суду, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Інші докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай