Справа №345/3941/19
Провадження № 2/345/1489/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2019 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Юрчака Л.Б., секретаря судового засідання Баран В.В., розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в залі суду в м. Калуш справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом в якому просить поділити спільно нажите майно подружжя, визнавши за нею та ОСОБА_2 право власності за кожним на Ѕ домоволодіння по АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що з 07.09.2009р. по 11.10.2018 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час перебування в шлюбі вони побудували житловий будинок та перейшли туди проживати. Право власності на вищевказане будинковолодіння зареєстроване за відповідачем. На даний час шлюб між ними розірваний і вони не можуть досягнути добровільної згоди щодо розподілу зазначеного будинковолодіння , у зв`язку із чим позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом.

В судове засідання представник позивача - адвокат Витвицький В.В. подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позов підтримав у повному обсязі та не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, шляхом надсилання судових документів за місцем реєстрації та розміщенням повідомлення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті суду, не повідомив суд про причини своєї неявки та не подав суду відзив. Тому суд за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України.

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Сторони з 07.09.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Калуського міськрайонного суду від 11.10.2018 року розірваний (а.с.7,8).

За час перебування у шлюбі, сторонами побудоване домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 . Проте , тільки відповідач ОСОБА_2 являється власником даного будинковолодіння, та земельної ділянки площею 0, 1500га, для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, яка розташована в с.Тужилів Калуського району Івано-Франківської області, кадастровий номер :01:003:0098,що підтверджується копією будівельного паспорта на забудову земельної ділянки № 055 від 25.08.2010 р. , копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 19.09.2016 р. , копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2016 року та копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 25.01.2012 р. (а.с.9,10-15,16,17-22).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За положеннями ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони побудували житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 . Відповідач не надав суду документів, які б підтверджували, що він самостійно набув спірне майно, або того, що позивачка своєю працею не приймала участі в набутті спірного майна,а отже вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Сторони добровільної згоди щодо поділу вказаного майна дійти не можуть, а тому вказане майно підлягає поділу у судовому порядку, а позов про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку є підставним та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 2166грн. сплаченого судового збору (а.с.1).

На підставі наведеного, відповідно до п. 23, 24,30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71, 72 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 256, 261, 365, 368 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 81, 89, 141, 263-265, 273, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_1 2 166,00 грн. витрати по оплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ