КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справицивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», Київська міська державна адміністрація, третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 ( ЖБК « Десна »).

Зазначала, що 26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за електроносії». Даним Законом внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, статтю 29 було доповнено ч.3 щодо укладення договорів про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води у багатоквартирному будинку укладаються між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцем цих послуг.

Проте, ані ЖБК «Десна», ані ПАТ «АК «Київводоканал» не поспішали виконувати свої обов`язки та укладати договори. Натомість, протягом 3-х років продовжували надання послуг на підставі колективних договорів, а головою правління виставлялись рахунки за послуги водопостачання на свій розсуд. Зазначене підтверджується інформацією із ГІОЦ, отриманій у кримінальному провадженні, відкритому стосовно незаконної діяльності голови правління ЖБК «Десна» Шевченківським УП ГУНП в м.Києві.

Вказувала, що лише від01.06.2017 року ПАТ «АК «Київводоканал» розпочав виставляти рахунки за індивідуальними договорами. ЖБК «Десна» необґрунтовано вказав для позивачки обсяг водовідведення та водопостачання холодної води у розмірі 20 м3, а гарячої води -3 м3. Проте,позивачка сплачувала за надані послуги відповідно до норм споживання, встановленими постановою КМУ № 579 від 16.06.2015 року, а саме, від 07 липня 2015 року -за водовідведення та водопостачання холодної води у розмірі 4,5 м3та гарячої води у розмірі 3м3.

17.10.2017 року упевнившись, що виставлення рахунків щодо сплати 20 м3 води не є помилковим, а систематичним, позивачка звернулася зі скаргою до ПАТ «АК «Київводоканал».

06.11.2017 року ОСОБА_1 отримала відповідь, яка всупереч вимогам чинного законодавства не містила копій запитуваних документів на підтвердження обґрунтованості виставлених рахунків. Щодо запитуваного перерахунку за послуги водопостачання і водовідведення ПАТ АК «Київводоканал» лише здійснив перерахунок за водовідведення гарячої води у розмірі 88 грн. 27 коп. і це при тому, що гаряче водопостачання було відсутнє 4 місяці (від червня до вересня2017 року).

Після надання відповіді позивачці продовжують надходити рахунки за споживання і водовідведення холодної води у обсязі 20 м3. 02.04.2018 року позивачка звернуласязі скаргою до КМДА як до центрального органу виконавчої влади про порушення ПАТ «АК «Київводоканал» в сфері комерційного обліку послуг постачання та відведення холодної води відповідно до ст.15 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» через небажання відповідача надати документи на підтвердження обґрунтованості виставлених рахунків та просила ініціювати перевірку діяльності надавача послуг.

Відповідь було надано Шевченківською РДА, де зазначено про відсутність повноважень щодо проведення перевірки правильності нарахування житлово-комунальних послуг. За період від червня 2017 року до лютого2019 року підприємство здійснило надлишкові необґрунтовані нарахування у розмірі 5 461 грн. 76 коп. за послуги водопостачання і водовідведення холодної води та за період від листопада 2017 року до квітня2018 року та віджовтня 2018 року до лютого2019 року у розмірі 57 грн. 24коп. за послуги водовідведення гарячої води, стосовно яких ПАТ «АК «Київводоканал» має бути здійснено перерахунок..

Зважаючи на наведене ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ПАТ «АК «Київводоканал» здійснити перерахунок за особовим рахунком 1055819 за централізоване постачання холодної води та водовідведення у розмірі 5 461 грн.76 грн. за період відчервня 2017 року до лютого2019 року, зобов`язати ПАТ «АК «Київводоканал» здійснити перерахунок за особовим рахунком 1055819 за централізоване водовідведення гарячої води у розмірі 57 грн. 24 коп. за період від листопада 2017 року до квітня2018 року та від жовтня 2018 року до лютого2019 року, визнати незаконним ненадання ПАТ «АК «Київводоканал» споживачу ОСОБА_1 у відповідь на заяву від 17.10.2017 року облікової інформації і не ознайомлення з показаннями вузлів комерційного обліку питної води, визнати незаконною бездіяльність КМДА стосовно нездійснення перевірки ПАТ «АК «Київводоканал» засад комерційного обліку водопостачання та водовідведення холодної води та водопостачання гарячої води відповідно до чинного законодавства та зобов`язати КМДА здійснити таку перевірку і ознайомити позивача з її результатами.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року позов залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що відповіді на звернення ОСОБА_1 було надано у встановленому законом порядку, а тому підстав для визнання незаконними дій, бездіяльності відповідачів та зобов`язання останніх вчинити дії відсутні. Також, суд зазначав, що позивачем не оспорюється отримання послуг ПАТ «АК «Київводоканал», а суду на надано доказів того, що рахунки на оплату таких послуг не відповідають вимогам чинного законодавства України, а сааме, не відповідають об`єму спожитих послуг та порядку їх нарахування.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем послуг, що їх надає ПАТ «АК «Київводоканал».

Як свідчать умови договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем №1055813 від 01.06.2017 року), ПАТ «АК «Київводоканал» взяв на себе зобов`язання надавати споживачеві ОСОБА_1 відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води, а споживач взяв на себе зобов`язання своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Як зазначала ОСОБА_1 , рахунки за надані послуги не відповідають дійсності - 20 м3 на кожну особу в квартирах без встановлених лічильників, повну інформацію ПАТ «АК «Київводоканал» не надав, не довів споживачу правомірність розрахунків, а тому мають зобов`язання по здійсненню перерахунку за зазначений період.

Також позивачка просила захистити її права шляхом визнання незаконним та ненадання ПАТ «АК «Київводоканал» на її заяву облікову інформацію і неознайомлення з показаннями вузлів комерційного обліку питної води, визнати незаконною бездіяльність КМДА та зообв1язати відповідача провести перевірку дотримання ПАТ «АК «Київводоканал» засад комерційного обліку водопостачання.

На час укладення договору з відповідачем, спірний період порядок обліку та оплата послуг здійснювалась відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої вроди і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року за №630.

Пунктом 11 Правил зазначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Сторони погодили аналогічну позицію у п.2.4 договору, що у разі встановлення будинкових засобів обліку у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально-будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку та представника організації, що обслуговує внутрішньо будинкову мережу.

Судом встановлено і не оспорюється позивачкою, що квартира АДРЕСА_4 не обладнана квартирними засобами обліку споживання води

Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2017 року позивачка звернулась до ПАТ «АК «Київводоканал» зі скаргою та просила, зокрема, надати інформацію стосовно обсягу споживання послуг водовідведення і водопостачання холодної води у будинку за адресою: АДРЕСА_5 загальний обсяг постачання холодної води та водовідведення за будинковим лічильником окремо за кожен місяць у період від червня до вересня 2017 року, поквартирний обсяг постачання холодної води та водовідведення за встановленими індивідуальними лічильниками окремо за кожен місяць у період від червня до вересня 2017 року, поквартирної інформації щодо кількості мешканців та наявність чи відсутність квартирного лічильника станом на вересень 2017 року, поквартирну інформацію стосовно встановлених індивідуальних лічильників: дата встановлення, дата останньої повірки, ким здійснювалась повірка, ким і коли здійснювалася остання перевірка показань.

У відповідь на заяву ОСОБА_1 уповноваженою особою ПАТ «АК «Київводоканал» 06.11.2017 року надано відповідь, в якій зазначено, зокрема, що у зверненні не наведені підстави збору інформації про мешканців будинку АДРЕСА_5 , які б зобов`язували Товариство надати таку інформацію, а також не надано документів, які б свідчили про надання вказаними громадянами дозволу на збір цієї інформації.

До відповіді долучено довідку щодо обсягу споживання холодної води по будинку АДРЕСА_5 за червень-серпень 2017 року. Запропоновано ОСОБА_1 для усунення суперечок встановити квартирні засоби обліку води та повідомлено про те, що оскільки в будинку гаряче водопостачання від червня до вересня 2017 року було відсутнє, то здійснено корегування надання послуг водовідведення.

Не погоджуючись з відповіддю ПАТ «АК «Київводоканал», ОСОБА_1 направила в адресу голови КМДА скаргу, відповідно до якої просила ініціювати перевірку ПАТ «АК «Київводоканал» щодо відповідності виставлених рахунків за послуги водопостачання і водовідведення холодної води дійсному обсягу споживання, звернувши увагу на занижений обсяг споживання квартирами, в яких встановлені квартирні лічильники та результати перевірки, складений акт та інші матеріали, пов`язані з цією перевіркою, надати для ознайомлення.

Також встановлено, що 26 квітня 2018 року за дорученням Київської міської державної адміністрації голова Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації повідомив ОСОБА_1 про відсутність повноважень на проведення перевірки правильності нарахування за житлово-комунальні послуги і до відповіді долучив копію відповіді ПАТ «АК «Київводоканал» від 24.04.2018 року.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, відповідно до ст. 80 ЦПК України.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про звернення громадян».

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги, відповідно до ст.3 Закону України «Про звернення громадян».

При цьому, в розумінні вищезазначеної норми права, скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Так, суд першої інстанції вірно вказав, що скаргу ОСОБА_1 було розглянуто ПАТ «АК «Київводоканал» та надано вмотивовану відповідь та в межах компетенції надано відповідну інформацію.

Також суд зазначав, що обов`язок виконавця послуг щодо надання розгорнутого розрахунку розподілу обсягу спожитих комунальних послуг виник у відповідача з дня набрання нової редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме, з 01.05.2019 року.

Отже норми Закону у даній редакції, з огляду на приписи ст.58 Конституції України не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли протягом 2017 - 2018 років.

Проте, скарга ОСОБА_1 не містить в собі вимог щодо ознайомлення з показниками вузлів комерційного обліку питної води.

Позивачка вказувала на бездіяльність Київської міської державної адміністрації стосовно нездійснення перевірки стосовно дотримання ПАТ «АК «Київводоканал» засад комерційного обліку водопостачання та необхідність провести таку перевірку.

Також позивачка посилалася на положення ст.15 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», за якими справи про правопорушення у сфері комерційного обліку комунальних послуг розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах метрологічного нагляду та державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Систему центральних органів виконавчої влади відповідно до приписів ст.1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Виконавчі органи рад - це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами, як це зазначено у ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Київська міська державна адміністрація входить до системи місцевого самоврядування у місті Києві, яка включає в себе: територіальну громаду міста; міського голову; міську раду; виконавчий орган міської ради; районні ради (у разі їх утворення), відповідно до приписів ст.7 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ».

Компетенція КМДА передбачена положеннями ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ».

За положеннями ст.19 Конституції України Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на обставини, встановлені в судовому засіданні, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповіді на звернення ОСОБА_1 було надано у встановленому законом порядку, а тому були відсутніми підстави для визнання незаконними дій, бездіяльності відповідачів та зобов`язання останніх вчинити дії.

Щодо зобов`язання ПАТ «АК «Київводоканал» здійснити перерахунок за особовим рахунком позивача у вказаний в позові період та сумах, то позивачкою не оспорюється отримання послуг, що їх надає ПАТ «АК «Київводоканал» і нею на надано будь-якого належного та допустимого доказу того, що рахунки на оплату таких послуг не відповідають вимогам чинного законодавства України, а саме, не відповідають об`єму спожитих послуг та порядку їх нарахування.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заявляючи вимоги щодо зобов`язання здійснити відповідний перерахунок, позивачкою не надано доказів на підтвердження необхідності його здійснення, твердження ґрунтуються на припущеннях і відсутні підстави для задоволення таких вимог ОСОБА_1 .

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: