КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6899/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Таран Н.Г.,-

встановила:

21 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась з названим позовом до суду.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 22 червня 2017 року працювала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

16 липня 2018 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін позивач була звільнена з роботи.

У день звільнення відповідачем не проведено повний розрахунок, у зв`язку із чим позивач просить стягнути: нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 січня 2018 року по 15 липня 2018 року у розмірі 19 016 грн 40 коп., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3 190 грн 91 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2 925 грн 00 коп., інфляційній втрати у розмірі 1 479 грн 16 коп., та моральну шкоду розмірі 50 000 грн 00 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заробітну плату, компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку і відшкодування моральної шкоди всього в сумі 36 611 грн 47 коп.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704 грн 80 коп.

В апеляційній скарзі представник ФОП ОСОБА_2. просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні ФОП ОСОБА_2 та його представник вимоги поданої апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу не виплачувалась заробітна плата у період з січня 2018 року по день її звільнення. Відтак позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Стягуючи моральну шкоду в розмірі 10 000 грн 00 коп., суд виходив із того, що відповідачем тривалий час не виплачувалась позивачу заборгованість по заробітній платі.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 22 червня 2017 року ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду адміністратора до ФОП ОСОБА_2

Наказом № СР/ НОМЕР_1 від 16 липня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади адміністратора за угодою сторін.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що у день звільнення їй не було виплачено заробітну плату за період роботи з січня 2018 року по липень 2018 року, та компенсацію за невикористану відпустку.

У зв`язку із незаконними діями відповідача просила стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 січня 2018 року по 15 липня 2018 року, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, інфляційній втрати, а також у зв`язку із порушенням трудового законодавства моральну шкоду.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з роботи 16 липня 2018 року.

У день звільнення з ОСОБА_1 не проведено повного розрахунку.

Відповідно до довідки про заробітну плату від 16 липня 2018 року ОСОБА_1 за період з січня 2018 року по червень 2018 року нарахована заробітна плата у розмірі 22 520 грн 00 коп.

Матеріали справи містять графік погашення заробітної плати, згідно якого 10 липня 2018 року ОСОБА_1 виплачено 2 000 грн 00 коп., 16 липня 2018 року - 5 000 грн 00 коп., 23 липня 2018 року - 5 000 грн 00 коп., 23 липня 2018 року - 2000 грн 00 коп. про що свідчить підпис ОСОБА_1 .

На підтвердження отримання ОСОБА_1 платежу у розмірі 3 000 грн 00 коп., який був визначений графіком погашення заробітної плати, проте не містив відомостей про його отримання, відповідач надав копію платіжного доручення № від 31 липня 2018 року.

Висновок суду першої станції про те, що графік погашення заробітної плати не є доказом виплати заробітної плати, оскільки не зрозуміло за який саме проміжок часу утворилась заборгованість у роботодавця перед позивачем по заробітній платі, колегія суддів вважає помилковим з огляду на те, що зазначений документ містить підпис позивача про отриману заробітну плату, а тому за відсутності інших доказів, які б давали підстави дійти протилежних висновків, зазначений доказ є належним і допустимим. При цьому позивач у своєму позові не зазначає про інший період за який не проводилась виплата заробітної плати.

Таким чином слід вважати, що повний розрахунок з позивачем проведено 31 липня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно роз`яснень які містяться у абз. 3 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Встановлено, що позивача звільнено з роботи 16 липня 2018 року.

День звільнення не враховується для розрахунку середнього заробітку, а тому правильним є період з 17 липня 2018 року по 31 липня 2018 року (день фактичного розрахунку).

При розрахунку середнього заробітку, суд бере до уваги останні два календарні місяці роботи: червень 2018 року, травень 2018 року.

Заробітна плата за червень 2018 року склала 3 760 грн 00 коп.

Заробітна плата за травень 2018 року склала 3 760 грн 00 коп.

Робочі дні у червні 2018 року - 20.

Робочі дні травні 2018 року - 21.

Середньоденна заробітна плата складає ((3 760 грн 00 коп. + 3 760 грн 00 коп.) : 41 робочий день) 183 грн 41 коп.

Час затримки виплати заробітної плати - 11 днів.

Отже середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 липня 2018 року по 31 липня 2018 року складає 2 017 грн 51 коп. (183,41х11).

Вирішуючи питання про доведеність вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України дійшов обґрунтованого висновку про стягнення вказаного відшкодування з відповідача.

Проте при визначенні розміру такого відшкодування, суд не в повній мірі врахував положення п. 9 Постанови Пленуму ВС України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», нетривалий характер і тривалість страждань позивача, відсутність доказів про погіршення стану її здоров'я, вимоги розумності, виваженості та справедливості, а тому достатньою сатисфакцією колегія суддів вважає моральну шкоду в розмірі 500 грн 00 коп. При цьому суд враховує, що час затримки розрахунку при звільнення був нетривалий, а всього 11 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 04 грудня 2018 року року постановлено з неповним з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В порядку розподілу судових витрат, з ФОП ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, в розмірі 46 грн 52 коп. в дохід держави.

Враховуючи, що положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у справах про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачі не звільняють від сплати судового збору, з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог в розмірі 69 грн 77 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2 017 грн 51 коп., та моральну шкоду в розмірі 500 грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 46 грн 52 коп. в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 69 грн 77 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 23 вересня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко