Справа № 463/1204/09 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/1886/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Савуляка Р.В.,

секретаря Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2019 року в складі судді Нора Н.В. у справі запозовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум Фактор», з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни, про визнання недійсними договорів, скасування державної реєстрації права власності,-

встановила:

У лютому 2019 року позивач ТзОВ «Львівморепродукти» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТзОВ «Оптимум Фактор», з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., про визнання недійсними договорів, скасування державної реєстрації права власності.

Оскаржуваною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум Фактор», третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни, про визнання недійсними договорів, скасування державної реєстрації права власності. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалу суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає її незаконною та такою, що постановлена з порушенням правил підсудності, відтак підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що спір виник з приводу договорів щодо передачі прав вимоги, а не щодо нерухомого майна, що виключає можливість застосування до такого правила виключної підсудності.

Звертає увагу на те, що право вимоги (як предмет договору цесії чи факторингу) за своєю правовою природою не є тотожним майну, при цьому оспорювані позивачем договори є власне договорами про передачу прав вимоги, що визнається і самим позивачем.

Покликається на те, що можливість задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, самим же позивачем поставлена в залежність від задоволення вимог про визнання недійсними спірних договорів.

Вважає, що чинне законодавство не передбачає можливості застосування правил виключної підсудності до похідних вимог, тому суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 30 ЦПК України.

Просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2019 року та направити справу до суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Учасники справи апелянт ОСОБА_1 , представник позивача ТзОВ «Львівморепродукти», представник відповідача ТзОВ «Оптимум Фактор», третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 160-164), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява відповідає вимогам статей 175-177 ЦПК України. Підстави, визначені статтями 185-186 ЦПК України, для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні, тому її необхідно прийняти до розгляду, відкрити провадження у справіта розглядати в порядку загального позовного провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду враховуючи таке.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Як беззаперечно вбачається з матеріалів справи, позивач ТзОВ «Львівморепродукти» звернувшись до суду з позовними вимогами, предметом яких є визнання недійсними договорів, скасування державної реєстрації права власності, в позовній заяві визначив відповідачами юридичну особу ТзОВ «Оптимум Фактор» та фізичну особу ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Положеннями ст. 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.

За загальним правилом, встановленим ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, а позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Підсудність за вибором позивача визначена статтею 28 ЦПК України.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, договірної, альтернативної або підсудності пов`язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

Поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно, а тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

За наведеного, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач ТзОВ «Львівморепродукти» не погоджується та просить визнати недійсним договори відступлення права вимоги від 25.04.2017 року та відступлення права за іпотечним договором від 25.04.2017 року, укладені між ОСОБА_1 та ТзОВ «Оптимум Фактор» (а.с. 8, 106-112).

При цьому, позивач просить скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення, які знаходяться у АДРЕСА_1 , яка проведена 17.06.2017 року приватним нотаріусом Барбуляк Х.М. (а.с. 9-24).

Зазначене майно є предметом договору іпотеки, який укладено з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, вимоги за якими (договорами) неодноразово відступались (а.с. 9-24).

Наведене дає підстави для висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту спрямований на захист його права власності на іпотечне майно.

Оскільки спір виник щодо нерухомого майна, яке територіально розташоване у Личаківському районі м. Львова, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що такий спір необхідно розглядати за місцезнаходженням вказаного майна.

Таким чином, доводи апелянта про помилковість висновку суду першої інстанції щодо підсудності справи Личаківському районному суду м. Львова є безпідставними, оскільки позовні вимоги безумовно стосуються нерухомого майна, яке знаходиться у Личаківському районі м. Львова, що свідчить про необхідність застосування положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги про порушення судом правил підсудності в цілому є необгрунтованими, позов підставно заявлено до суду за місцезнаходженням нерухомого майна.

Відтак, відкриваючи провадження у даній цивільній справі районний суд, на підставі наявних у справі даних, встановив і правильно виходив з положень підсудності, передбачених у ст. 30 ЦПК України та відповідно до вимог закону відкрив провадження по справі.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 грудня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

Р.В. Савуляк