КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року

справа 756/9244/19

провадження № 22-ц/824/12586/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Русинчук І.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Інтеграл-Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ейпіес України»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року постановлену під головуванням судді Яценко Н.О. у справі за позовом Снєжка А. М . до Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейпіес України» про визнання договорів уступки права вимоги недійсними,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року у відкритті провадження за позовом Снєжка А.М до Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейпіес України» про визнання договорів уступки права вимоги недійсними відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник скаржника просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є майновим поручителем за основним кредитним зобов`язанням. Зміна умов договору, у тому числі заміна кредитора за основними та іпотечними зобов`язаннями впливає на права і обов`язки поручителя та зачіпає його цивільний інтерес. Зазначає, що незважаючи на оспорювання позивачем господарського договору, останній порушує цивільні права позивача як фізичної особи. Відтак, розмежовуючи цивільну та господарську юрисдикцію даного спору, слід виходити із суб`єктного складу та прав, які намагається захистити позивач.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив із того, що даний спір підлягає розгляду в господарському судочинстві.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить визнати недійсними договори уступки прав вимоги укладених між ПАТ «Інтеграл Банк» та ТОВ «Ейпіес України» щодо кредитного договору від 18.01.2012 року № 922, який укладено між ПАТ «Інтеграл-Банк» та ТОВ «Альта Тек" та іпотечного договору, укладеного між ПАТ «Інтеграл-Банк» та ОСОБА_1 на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Згідно з ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 575 ЦК України окремим видом застави є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи із змісту позовних вимог, позивач оспорює договір уступки права вимоги між юридичними особами щодо кредитного договору укладеного між юридичними особами, та договір уступки права вимоги між юридичними особами щодо іпотечного договору укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами Господарського процесуального кодексу України

Відповідно до положень частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Вищевикладене узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18, від 19 березня 2019 року 904/2529/18

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у відкритті провадження. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 20 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді