Провадження 2/127/3642/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Ревтюх О.А.
позов зареєстрований судом 17.09.2019 року і мотивований тим, що 13.09.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7347524, яким було забезпечено автомобіль «FiatDoblo» держномер НОМЕР_1 .
За цим договором СК взяла на себе обов`язок, у разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. Страхувальник зобов`язався дотримуватись умов договору страхування, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
13.12.2017 року в м. Вінниці по вул. Стеценка, 21, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВМW Х6» держномер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та забезпеченого автомобіля «FiatDoblo» держномер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.05.2018 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 4 КУпАП, що мало місце 12.12.2017 року, однак, провадження у справі було закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
14.02.2017 року до позивача звернувся потерпілий із заявою про пошкодження транспортного засобу у зв`язку з ДТП, що є страховим випадком відповідно до умов договору.
Відповідач не повідомив позивача про ДТП, чим порушив п. 5 ст. 21 Закону України «Про страхування» та п.33.1.4 ст. 33 З Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Таким чином, невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором страхування призвело до порушення прав позивача на відшкодування шкоди.
17.01.2019 року на адресу відповідача було направлено регресну вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування. Зазначену вимогу було отримано відповідачем, однак, жодних дій, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку з боку відповідача здійснено не було.
Станом на 09.08.2019 року страхове відшкодування не повернуто.
Зазначаючи правовою підставою ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188 ЦК України, п. 33.1.4 ст. 33, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування» представник позивача просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в порядку регресу 61 994, 73 грн. та судові витрати: судовий збір в сумі 1 921 грн.
Ухвалою суду від 27.09.2019 року було відкрите спрощене провадження у даній справі (а.с. 85).
Представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» - Янцо О.К., діюча на підставі довіреності № 1394 від 02.10.2018 року, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позов підтримує і просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.
Відповідач ОСОБА_1 відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи не подав, в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся повісткою, надісланою рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації проживання. Про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існуваннятаких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 13.09.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7347524, яким було забезпечено автомобіль «FiatDoblo» держномер НОМЕР_1 (а.с. 39). За цим договором сума відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, становить 100 000 грн.
Страхова компанія взяла на себе обов`язок, у разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. Страхувальник зобов`язався дотримуватись умов договору страхування, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
13.12.2017 року приблизно о 16.20 год. в м. Вінниці по вул. Стеценка, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «FiatDoblo» держномер НОМЕР_1 , перед початком руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідов чого змусив іншого водія транспортного засобу «ВМW Х6» держномер НОМЕР_2 змінити напрямок руху та різко загальмувати (а.с. 80).
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.05.2018 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 4 КУпАП, що мало місце 12.12.2017 року, однак, провадження у справі було закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Постановою апеляційного суду Вінницької області від 12.09.2018 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21.05.2018 року залишено без змін (а.с. 51-53).
14.02.2017 року до позивача звернувся потерпілий із заявою про пошкодження транспортного засобу у зв`язку з ДТП, що є страховим випадком відповідно до умов договору (а.с. 40, 41-46).
Відповідач не повідомив позивача про ДТП, чим п.33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Таким чином, невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором страхування призвело до порушення прав позивача на відшкодування шкоди.
17.01.2019 року на адресу відповідача було направлено регресну вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування (а.с. 75). Зазначену вимогу було 06.02.2019 року отримано відповідачем (а.с. 76), однак, жодних дій, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку з боку відповідача здійснено не було, страхове відшкодування станом на день ухвалення даного рішення судом не повернуто.
Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України.
Обов`язок страховика відшкодувати оцінену шкоду в результаті ДТП, завдану життю, здоров`ю, майну третьої особи визначений ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки.
Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
П.п. 33.1.4 ч. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Пунктом «в» п.38.1.1. ч. 38.1 ст. 38 даного Закону передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди; він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.
Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.
Обов`язок страхувальника в установлений строк повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди є необхідним для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами й запобігти необґрунтованим виплатам.
В судовому засіданні було встановлено, що відповідач не повідомив ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про настання страхового випадку, доказів повідомлення позивача, а також доказів неможливості такого повідомлення відповідач не надав, чим порушив умови договору страхування.
Враховуючи зазначені норми Закону і те, що суму страхового відшкодування в розмірі 61 994, 73 грн. станом на день ухвалення судом рішення у даній справі відповідач на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не відшкодував, суд вважає, що дана сума підлягає стягненню з відповідача в порядку регресу в повному обсязі.
Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921,00 грн., сплата яких підтверджена платіжним дорученням від 31.05.2019 року (а.с. 1), слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «ПЗУ Україна».
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 15, 16, 993, 1191 ЦК України, ст. 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 12, 13, 76-82,89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України,
позов задоволити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Повне судове рішення складене 12 грудня 2019 року.

Суддя: