Житомирський апеляційний суд
Справа №760/8141/19 Головуючий у 1-й інст. Оксюта Т.Г.
Категорія 29 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №760/8141/19 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Київського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва, ухвалене 29 серпня 2019 року суддею Оксютою Т.Г. у м. Києві,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути на його користь з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності у справі з іноземним елементом, у сумі 612125 грн. В обґрунтування позову послався на те, що 10.03.2016 Апеляційним судом м.Києва ухвалений вирок щодо нього після того як сплив річний термін попереднього вироку від 06.03.2015. Отже, вважає, що Апеляційний суд м. Києва притягнув до кримінальної відповідальності завідомо невинну особу. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 01.04.2016 його звільнено від покарання згідно ст. ст. 537, 539 КПК України. Незаконними діями відповідача були обмежені його конституційні права та заподіяна моральна шкода, яка полягає у його душевних стражданнях, приниженні честі та гідності, порушенні нормальних життєвих та ділових стосунків.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про задоволення його позовних вимог.

Крім доводів викладених у позовній заяві зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на висновки Великої Палати Верховного Суду у справах №236/893/17 від 22 квітня 2019 року та № 522/1021/16-ц від 29 травня 2019 року і на очевидний факт незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року визначено підсудність даної справи Житомирському апеляційному суду.

ОСОБА_1 надіслав на адресу суду заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі, вимоги якої підтримав.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші її учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06.03.2015 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.189 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Вироком суду також постановлено запобіжний захід останньому до набрання вироком законної сили залишити без змін - у вигляді застави. Після набрання вироком суду законної сили постановлено запобіжний захід заставу скасувати.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2015 року щодо ОСОБА_1 в частині призначення покарання скасовано. Постановлено новий вирок, яким визнано останнього винним за ч.1 ст. 189 КК України та призначено йому покарання за ч.1 ст. 189 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. В решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.04.2016 ОСОБА_1 звільнено від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06.03.2015.

Позивач звертаючись з позовом до суду про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України, посилався на те, що 10.03.2016 Апеляційним судом м.Києва був ухвалений вирок відносно нього після того, як 06.03.2016 сплив річний термін попереднього вироку від 06.03.2015. На його думку, новим вироком Апеляційний суд м. Києва притягнув завідомо невинну особу до кримінальної відповідальності.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із недоведеності ним протиправності дій відповідачів та спричинення йому моральної шкоди. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що перегляд Апеляційним судом м. Києва вироку Дніпровського районного суду м. Києва з постановленням нового судового рішення і визначення покарання позивачу, не є доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Частинами першою та другою статті 1176 ЦК України визначено, що шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Разом з тим, ОСОБА_1 не довів суду наявність випадку, визначеного у частині першій цієї статті, який міг бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

Матеріали справи не містять доказів скасування вироку Апеляційного суду м.Києва від 10 березня 2016 року, як незаконного, постановлення виправдовувального вироку відносно позивача або закриття відносно нього кримінального провадження, які б вказували на його незаконне засудження.

В даному випадку Апеляційним судом м.Києва відповідно до норм КПК України здійснювався перегляд вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 06.03.2015 року за апеляційною скаргою прокурора. Строки перегляду судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції не мають правового значення для вирішення спору та не вказують на незаконне засудження позивача.

Приведені у апеляційній скарзі висновки постанов Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не враховує, оскільки вони містять різні фактичні обставини справи у порівнянні зі справою, яка переглядається.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність ухваленого рішення не впливають.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 19 грудня 2019 року.