ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7905/19 Справа № 183/6553/17 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного акціонерного товариства Європейський страховий союз про відшкодування сум страхового відшкодування, відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з уточненим позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 приватного акціонерного товариства Європейський страховий союз (далі ПрАТ Європейський страховий союз) про відшкодування сум страхового відшкодування, відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, мотивуючи його тим, що 13 квітня 2017 року в 11 годин 50 хвилин водій ОСОБА_1 , перебуваючи за кермом автомобіля КАМАЗ-53212, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту ліворуч, неврахувавши габарити свого автомобіля та не дотримавшись безпечного інтервалу, скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем Мерседес, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить їй на праві власності, у зв`язку з чим її автомобілю було спричинено матеріальний збиток в розмірі 197.573 грн.53 коп.

Зазначала, що постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП, та накладене на нього адміністративне стягнення.

Вказувала, що власником автомобіля КАМАЗ-53212, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент скоєння ДТП був ОСОБА_3 та цивільно-правова відповідальність власника автомобіля була застрахована в ПрАТ Європейський страховий союз в межах страхової суми на одного потерпілого за шкоду завдану здоров`ю 200.000 грн., за шкоду завдану майну 100.000 грн., таким чином у ПрАТ Європейський страховий союз виникло зобов`язання по виплаті їй страхового відшкодування у розмірі 98.000 грн. та 18 квітня 2017 року вона направила заяву про страхове відшкодування.

Посилаючись на те, що на теперішній час страхове відшкодування невиплачене, у зв`язку з чим в неї виникло право на пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, а винуватець ДТП ОСОБА_1 завдані їй збитки також не відшкодував, а тому просила суд прийняти рішення, яким стягнути з ПрАТ Європейський страховий союз суму страхового відшкодування в розмірі 98.000 грн. та пеню за прострочення її виплати в розмірі 4.987 грн. 26 коп., стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно різницю між завданою шкодою та сумою страхового відшкодування в розмірі 99.570 грн.53 коп., а у разі відмови у стягнення страхового відшкодування з ПрАТ Європейський страховий союз стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 197.573 грн.53 коп.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ПрАТ Європейський страховий союз страхове відшкодування 92.000 грн. та пеню за прострочення виплати суми страхового відшкодування у розмірі 4.987 грн.26 коп., стягнуто з ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданою ДТП 99.573 грн.53 коп. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та зменшити суму, яка підлягає стягненню з нього до 30.000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно стягнув з нього 99.570 грн. 53 коп., оскільки він є пенсіонером, крім того, суд не витребував матеріали адміністративного провадження та розглянув справу без участі відповідачів ОСОБА_3 та ПрАТ Європейський страховий союз.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу сторони по справі не скористались.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, з врахуванням висновків Верховного суду, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Мерседес ML 350», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою Новомосковського міськрайонного суду від 11 травня 2017 рок у справі №183/1769/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн.

ОСОБА_1 було визнано винним у тому, що 13 квітня 2017 року об 11 годині 50 хвилин на площі Перемоги,1-а в м.Новомосковську Дніпропетровської області він, керуючи автомобілем марки КAMA3-53212, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту ліворуч, неврахувавши габарити вказаного автомобіля, недотримавшись безпечного інтервалу, скоїв зіткнення з автомобілем «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля КAMA3-53212, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є відповідач ОСОБА_3

27 квітня 2017 року експертом-автотоварознавцем ОСОБА_4 надано висновок №4632 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу, автомобіля «Мерседес ML 350», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким встановлено вартість матеріального збитку внаслідок ДТП, з урахуванням втрати товарного вигляду, в розмірі 197.570 грн.53 коп.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1554548, цивільна правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «КAMA3-53212», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована ПрАТ «Європейський страховий союз». У відповідності до зазначеного полісу, ліміт відповідальності за майнову шкоду становить 100.000 грн. (сума франшизи 2.000 грн.)

Позивач ОСОБА_2 18 квітня 2017 року звернулася до ПрАт «Європейський страховий союз» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідач ПрАТ «Європейський страховий союз» на час розгляду справи страхове відшкодування не виплатив.

Встановлено, що ПрАТ «Європейський страховий союз» перебуває в стадії ліквідації, МТСБ України було виплачено ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 6.000 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що їй завдано матеріального збитку внаслідок ДТП, сума якого визначена висновком експерта, який не оскаржувався, та винним у якій визнано відповідача ОСОБА_1 , а тому вважав їх в задоволеній частині доведеними та обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній ОСОБА_1 частині у зв`язку з наступним.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Апелянт ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні ДТП, наслідком якої стало завдання позивачу матеріальної шкоди у розмірі 197.573 грн.53 коп., суми страхової виплати, стягнутої на користь потерпілої ОСОБА_2 у межах встановленого страховим полісом ліміту, недостатньо для повного відшкодування шкоди, а тому колегія суддів погоджується з сумою стягнутою з апелянта.

Доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для зменшення суми, яка підлягає до стягнення з нього, колегія суддів відхиляє у зв`язку наступним.

Стаття 1193 ЦК України є загальною нормою, якою встановлюються підстави звільнення від відповідальності за завдання позадоговірної шкоди та підстави зменшення відповідальності у порівнянні із загальним розміром відшкодування шкоди в повному обсязі.

Так, відповідно до частини четвертої статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

У поданому до суду першої інстанції клопотанні (а.с.100-101) ОСОБА_1 вказував, що відшкодування заявленої суми, у разі задоволення позову, для нього є дуже великою сумою, яку він не зможе сплатити у зв`язку з відсутністю таких коштів, і поставить відповідача та його сім`ю у тяжке матеріальне становище.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає відшкодувати завдані збитки у встановленому законодавством порядку і розмірі або відшкодування завданих збитків поставить його у тяжке матеріальне становище. На підтвердження незадовільного майнового стану повинні бути надані належні та допустимі докази.

На підтвердження вказаних вимог відповідач надав довідки Головного Управління ПФУ в Дніпропетровській області (а.с.102-103), суд першої інстанції надав належної оцінки поданим доказам та правомірно вказав, що матеріальне становище визначається не тільки розміром сум заробітної плати, пенсії.

До апеляційної скарги нових доказів матеріального стану надано не було.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 стосовно того, що справу було розглянуто за відсутності інших відповідачів ОСОБА_3 та ПрАТ «Європейський страховий союз», колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки не можуть слугувати підставою для зменшення стягнутої з нього суми.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.