Справа №538/1387/19
Провадження по справі №2/538/531/19
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2019 року Лохвицький районний суд Полтавської області

У складі: головуючого-судді Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання Горілей Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування якого зазначав, що йому 66 років, він не працює, отримує пенсію за віком в сумі 1497 грн 00 коп, інших доходів не має, тому має матеріальне становище вкарай нужденним. Його син ОСОБА_2 матеріальну допомогу йому не надає. Позивач проживає у м. Запоріжжі сам, крім особистого утримання він ще вимушений знімати житло, сплачувати за нього орендну плату в розмірі 1000 грн. Відповідач працює та отримує заробіток в розмірі 20000 грн і має можливість надавати йому матеріальну допомогу. З огляду на вказане, позивач просить суд стягувати з відповідача на його користь аліменти у розмірі 2000 грн, з 20.08.2019 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав, надав на виконання ухвали суду довідку про доходи з управління ПФУ м. Запоріжжя в Запорізькій області про отримання пенсії за віком за період з січня 2019 року по листопад 2019 року на загальну суму 16802,00 грн та довідку з управління ПФУ м. Запоріжжя в Запорізькій області про утримання із пенсії суми боргу відповідно до виконавчого провадження. Позивач у відповіді на відзив зазначив, що відповідачем не надано жодних доказів, що він перебуває з орендодавцем ОСОБА_3 в шлюбних відносинах. Також, він не надав квитанції про сплату коштів за орендовану частину квартири, тому що фізична особа не має право надавати квитанції про отримання коштів, так як не є зареєстрованою юридичною особою, або фізичною особою підприємцем. Також. зазначає. що відповідач не надав суду документу, що позбавляє його можливості працювати. Тому позивач просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав повністю. У відзиві на позов зазначив, що у зазначеній в договорі оренди від 01.05.2019 року квартирі позивач проживає не як орендар, а як співмешканець власника зазначеної квартири ОСОБА_3 , з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту внесення орендної плати за вказану квартиру позивач суду не надав. Також зазначив, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на наявність у позивача власного житла, його посилання на вимушеність винаймати інше житло, сплачувати за нього орендну плату не заслуговують на увагу та не свідчать про нужденність його матеріального становища. Зазначив, що наданий час він не працює, не має регулярних доходів. Крім того, він за станом здоров"я потребує оперативного лікування, проте не може його пройти із-за відсутності для цього необхідних коштів. В даний час він одружений, має на утриманні доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його дружина у даний час не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн щомісячно, інших доходів дружина не має. Крім цього, з ним проживає його мати, яку він також зобов"язаний утримувати, вона є пенсіонеркою за віком, отримує пенсію у розмірі 1667, 51 грн, має ряд захворювань. У позовній заяві позивач не зазначає про те, що крім нього має двох доньок, які проживають за кордоном, матеріально забезпечені та також зобов"язані утримувати позивача. Також, поивач не зазначає, що на його утриманні він перебував лише з тринадцятирічного віку, до тринадцятирічного віку позивач жодної матеріальної допомоги на його утримання не надавав та до досягнення повноліття з позовом до позивача про стягнення аліментів ніхто не звертався. Тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, не вбачає підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином позивача ОСОБА_1 (а.с.5).

Позивач отримує пенсію за віком. Так, згідно довідки про доходи № 6808 8483 7312 1835 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному об"єднаному управлінні ПФУ м. Запоріжжя в Запорізькій області. Розмір пенсії за період з січня 2019 року по червень 2019 року становить 1497,00 грн, з липня 2019 року по листопад 2019 року становить 1564,00 грн.

Згідно Договору оренди від 01.05.2019 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - позивач є орендарем 1 кімнати у квартирі АДРЕСА_2 , зі сплатою 1000 грн щомісячно, але в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не надав доказів, щодо порядку розрахунку за орендоване приміщення згідно вимог п. 4.3 даного договору оренди (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про шлюб, зареєстрованого Миргородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 22.09.2018 року, актовий запис № 285, ОСОБА_2 шлюб з ОСОБА_6 (а.с.31).

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 зареєстрованого Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 (а.с.32).

Відповідно до копії трудової книжки відповідач звільнений з займаної посади, відповідно до Наказу № 185-к від 26.07.2011 року (а.с.33).

Згідно консультативного висновку спеціаліста від 02.11.2019 року ОСОБА_7 потребує оперативного лікування (а.с.35).

Згідно довідки від 04.11.2019 року № 3455 ОСОБА_7 має на утриманні дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.37).

Крім того, згідно рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 03.04.2019 року, позивач є власником 1/2 частини нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.47-54).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін (ч. 1 ст. 205 СК України).

Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним.

Аналіз ст. 202 СК України дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Згадувана стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

При цьому відповідно до частини першої статті 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

За положеннями частин другої-четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані статтею 202 СК України, право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

Суд зазначає, що позивачем 22.08.2019 року поданий вищезазначений позов, доказом його матеріального становища надана довідка від 17.12.2019 року.

Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а саме: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Оскільки, як вказувалося вище, позивач отримує державну допомогу у розмірі 1564,00 грн, тобто у розмірі, який є прожитковим мінімумом, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Як передбачає ст. 80 ЦПК України при вирішення питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Також, як вказує ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Натомість в судовому засіданні встановлено, що відповідач не працює, відомості про його доходи позивачем не надані, будь яких клопотань, щодо витребування доказів отримання доходів позивачем не заявлялося.

Позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження платоспроможності відповідача та можливості надання ним матеріальної допомоги на утримання позивача.

За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, враховуючи, що позивач отримує державну допомогу у розмірі, який є прожитковим мінімумом, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 75, 202, 205 СК України, ст. ст. 12, 13, 18, 81, 141, 247, 259, 263-265, 352 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року,

в и р і ш и в:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька - відмовити.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Бондарь В.А.