КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/9150/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року у складі судді Цимбал І.К. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, посилаючись на те, що відповідач на власних сторінці у соціальній мережі та сайті у мережі інтернет розповсюдив стосовно відповідача інформацію, яка не відповідає дійсності, порочить його честь, гідність та ділову репутацію, у зв'язку з чим позивач просив зобов'язати відповідача її спростувати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет ОСОБА_1 на власній сторінці веб-сайту «Fасеbоок» (https://www.facebook.com/) за посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_2, а також поширену ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб-сайтах «ОРД», які розміщено на доменних іменах https:// ord-ua.com/, https://ord-ua.info/, https://ord-ua.biz/, https://ord-ua.org/ «ІНФОРМАЦІЯ_4» за наступними посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_5; ІНФОРМАЦІЯ_6; ІНФОРМАЦІЯ_7; ІНФОРМАЦІЯ_8 про: причини і порядок працевлаштування ОСОБА_2 у народного депутата України ОСОБА_3; наявність в Російській Федерації кримінальної справи, в якій ОСОБА_2 або його батько ОСОБА_4 мали будь-який процесуальний статус, оголошення їх у розшук в Російській Федерації, володіння тіткою ОСОБА_2. хлібзаводом; щомісячне відвідування ОСОБА_2 та його дружиною території окупованого Криму та Російської Федерації; зустріч ОСОБА_2 та його дружиною нового 2015-го року у квартирі, яка належить ОСОБА_5.; проживання ОСОБА_2 у квартирі, яка належить родині ОСОБА_5; вчинення ОСОБА_2 діянь, що містять ознаки складу злочину «державна зрада»:

- на веб-сайтах «ОРД» які розміщено на доменних іменах https://ord-ua.com/, https://ord-ua.info/, https://ord-ua.biz/, https://ord-ua.org в статті «ІНФОРМАЦІЯ_4» про заселення родини ОСОБА_2 у 2010-му році в квартиру АДРЕСА_1 (тільки на веб-сайтах «ОРД»), і яка міститься у наступних фрагментах: «... ОСОБА_4 был помощником не только у ОСОБА_6, но и у ОСОБА_5. Итак, ОСОБА_2 А затем, надо полагать в связи с выходом на пенсию или в «тень» передал опеку над семейством ОСОБА_5 своєму сыну ОСОБА_2 Начинал как помощник нардепа от БЮТ ОСОБА_7, затем стал помощником нардепа ОСОБА_3, затем нардепа ОСОБА_5, затем, когда ОСОБА_5 стал генпрокурором - стал опять помощником ОСОБА_3.»

«Почему ОСОБА_4 не был указан в качестве помощника нардепа ОСОБА_5 Возможно потому, что как раз в это время был обьявлен в розыск вместе с сыном в Российской Федерации в связи с одной аферой с продажей зерна. Почему зерна? Потому что сестра ОСОБА_4 владела хлебзаводом в Сумской области, который и засветился в этой афере. Сейчас, впрочем, ОСОБА_4 с розыска в России давно сняты.»

«Но куда более интересно то, что и ОСОБА_2 и его супруга каждый месяц спокойно ездят в оккупированный Крым и в Россию.».

«Кстати, забавно, что новый 2015 год чета ОСОБА_2 встречала в Крыму, в ялтинской квартире ОСОБА_5 в злитном комплексе «Омега».

«Осведомлен ли ОСОБА_5 о крымских и российских вояжах бывшего своего помощника, а сейчас помощника своей жены? А как вы думаете, учитывая, что в Крыму он живет в квартире, которая до сих пор принадлежит семейству ОСОБА_5, но числится на бывшей бухгалтерше ОСОБА_3 - ОСОБА_8».

«Поездки наводят на мысли не только о коррупции, но и о популярной сейчас статье об измене Родине? И не только в отношении ОСОБА_2, но и в отношении его прямого начальства.».

- на веб-сайтах «ОРД» які розміщено на доменних іменах https://ord-ua.com/, https://ord-ua.info/, https://ord-ua.biz/, https://ord-ua.org/ у фрагменті: «Интересно другое, в том же 2010 году в это же парадное, но в квартиру под номером АДРЕСА_1 заселяется семья «вечного» помощника ОСОБА_5 и ОСОБА_3 - ОСОБА_2, о котором мы уже писали в связи с частыми поездками в Крым и Россию. Какая трогательная однако дружба этих двух семей. И на работе вместе, и дома.» (тільки на веб- сайтах «ОРД»).

Зобов'язано ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2, поширену на власній сторінці ОСОБА_1 веб- сайту «Fасеbоок» (https://www.facebook.com/) за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2, а також поширену ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб-сайтах «ОРД», які розміщено на доменних іменах: https:// ord-ua.com/, https:// ord-ua.info/, https:// ord-ua.biz/, https:// ord-ua.org/ в статті «ІНФОРМАЦІЯ_4» за наступними посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_5; ІНФОРМАЦІЯ_6; ІНФОРМАЦІЯ_7; ІНФОРМАЦІЯ_8, шляхом опублікування, не пізніше місяця з дня набрання законної сили рішенням суду, повного тексту резолютивної частини рішення суду в даній справі протягом календарного місяця на власній сторінці ІНФОРМАЦІЯ_9 в соціальній мережі на веб-сайті «Fасеbоок» (https://www.facebook.com/), а також веб-сайтах «ОРД», які розміщено на доменних іменах https:// ord-ua.com/, https:// ord-ua.info/, https:// ord-ua.biz/, https:// ord-ua.org/.

Зобов'язано ОСОБА_1, не пізніше, ніж тиждень з моменту набрання чинності судового рішення у справі вилучити з власної сторінці на веб-сайті «Fасеbоок» (https://www.facebook.com/) за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2, а також зі статті «ІНФОРМАЦІЯ_4», яку розміщено на доменних іменах https://ord-ua.com/, https://ord-ua.info/, https:// ord-ua.biz/, https://ord-ua.org/ за наступними посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_5; ІНФОРМАЦІЯ_6; ІНФОРМАЦІЯ_7; ІНФОРМАЦІЯ_8 наступні фрагменти і коментарі, які містять недостовірну та принижуючу честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію:

«... ОСОБА_4 был помощником не только у ОСОБА_6, но и у ОСОБА_5. Итак, ОСОБА_2 А затем, надо полатать в связи с выходом на пенсию или в «тень» передал опеку над семейством ОСОБА_5 своєму сыну ОСОБА_2 Начинал как помощник нардепа от БЮТ ОСОБА_7, затем стал помощником нардепа ОСОБА_3, затем нардепа ОСОБА_5, затем, когда ОСОБА_5 стал генпрокурором - стал опять помощником ОСОБА_3.»

«Почему ОСОБА_4 не был указан в качестве помощника нардепа ОСОБА_5 Возможно потому, что как раз в это время был обьявлен в розыск вместе с сыном в Российской Федерации в связи с одной аферой с продажей зерна. Почему зерна? Потому что сестра ОСОБА_4 владела хлебзаводом в Сумской области, который и засветился в зтой афере. Сейчас, впрочем, ОСОБА_4 с розыска в России давно сняты.»

«Но куда более интересно то, что и ОСОБА_2 и его супруга каждый месяц спокойно ездят в оккупированный Крым и в Россию.».

«Кстати, забавно, что новый 2015 год чета ОСОБА_2 встречала в Крыму, в ялтинской квартире ОСОБА_5 в элитном комплексе «Омега».

«Осведомлен ли ОСОБА_5 о крымских и российских вояжах бывшего своего помощника, а сейчас помощника своей жены? А как вы думаете, учитывая, что в Крыму он живет в квартире, которая до сих пор принадлежит семейству ОСОБА_5, но числится на бывшей бухгалтерше ОСОБА_3 - ОСОБА_8».

«Поездки наводят на мысли не только о коррупции, но и о популярной сейчас статье об измене Родине? И не только в отношении ОСОБА_2, но и в отношении его прямого начальства.».

- з веб-сайтів «ОРД», які розміщено на доменних іменах https://ord-ua.com/, https://ord-ua.info/, https://ord-ua.biz/, https://ord-ua.org/ зі статті «ІНФОРМАЦІЯ_4», яку розміщено за посиланнями з цього пункту, вилучити фрагмент:

«Интересно другое, в том же 2010 году в это же парадное, но в квартиру под номером АДРЕСА_1 заселяется семья «вечного» помощника ОСОБА_5 и ОСОБА_3 - ОСОБА_2, о котором мы уже писали в связи с частыми поездками в Крым и Россию. Какая трогательная однако дружба этих двух семей. И на работе вместе, и дома.» (тільки на веб- сайтах «ОРД»).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. судовий збір в розмірі 2 114 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у позові відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував і пояснив, що позивачем не доведено, що сайт у мережі Інтернет, на якому, як зазначає позивач, розповсюджена недостовірна інформація, належить відповідачу, власне як і сторінка у соціальній мережі із зображення фотографії відповідача. Підписати публікації від імені відповідача могла будь яка особа. Зазначені доводи викладені у відзиві на позов.

Судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у всесвітній мережі Інтернет на веб-сайті FACEBOOK (https://www.facebook.com) на власній сторінці відповідача опубліковано текст за наступним посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_2.

Володільцем (власником) сторінки на веб-сайті - соціальній мережі в Інтернет «Facebook» зазначено - ОСОБА_1 із зображенням фотографії останнього. Суд вважав, що зазначений факт підтверджується Експертним висновком за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 23.04.2018 року №85/2018-ЕВ-ЦК.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_3, на веб-сайтах «ОРД», які розміщено на доменних іменах https://ord-ua.com/, http://ord-ua.info/, http://ord-ua.biz/, http://ord-ua.org/ від іменем відповідача було опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_4» (мовою оригіналу) за наступними посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_5; ІНФОРМАЦІЯ_6;ІНФОРМАЦІЯ_7; ІНФОРМАЦІЯ_8.

Автором публікацій на веб-сайтах «ОРД», зазначених вище, зміст яких оспорюється позивачем, був зазначений відповідач.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен встановити та зазначити в позовній заяві.

Суд зазначав, що оспорювана інформація розповсюджена у соціальній мережі на власній сторінці відповідача та на веб-сайтах від імені останнього фактично є ідентичною за своїм змістом. Також суд вважав, що представником відповідача визнано авторство відповідача щодо оспорюваної інформації викладеної на власній сторінці відповідача у соціальній мережі. Також, відповідач та представник останнього не надали належних, допустимих та достовірних доказів, що відповідач, від імені якого здійснені публікації на веб-сайтах «ОРД», зміст яких оспорюється позивачем, не є їх автором.

За таких обставин, суд вважав, що автором оспорюваної інформації, розповсюдженої у мережі Інтернет є саме відповідач.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Згідно зі ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.

Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

За ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч.4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Згідно з ч.6 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

За ч.7 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов'язані з її спростуванням.

Відповідно до рішення: «ІНФОРМАЦІЯ_1 у всесвітній мережі Інтернет на веб-сайті. FACEBOOK (https://www.facebook.com) на власній сторінці відповідача, опубліковано текст за наступним посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_2.

Володільцем (власником) сторінки на веб-сайті - соціальній мережі в Інтернет «Facebook» зазначено - ОСОБА_1 із зображенням фотографії останнього. Зазначений факт підтверджується Експертним висновком за результатами проведеної Фіксації і дослідження змісту веб- стоуінок у мережі Інтернет від 23.04.2018р. ЖЈ 85/2018-ЕВ-ІІКЮ»

Проте, апелянт стверджує, що висновки суду про те, що документ під назвою «Експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 23.04.2018 року №85/2018-ЕВ-ЦКЮ» є належним, допустимим та достовірним доказом у справі є помилковими та такими, що грубо суперечать вимогам процесуального права.

З тексту документу під назвою «Експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 23.04.2018 року №85/2018-ЕВ-ЦКЮ» вбачається, що: «Відповідно до Порядку надання послуг з проведення, фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет з видачею Експертних висновків, а також видачі довідок з відомостями про власників веб-сайтів або інформацією про їх встановлення, затвердженого Об'єднанням підприємств «Український мережевий інформаційний центр» (ОП УМІЦ) 22 листопада 2017року, та повноважень, наданих за результатами акредитації, що підтвердженні Свідоцтвом про акредитацію, виданим ОП УМІЦ22 листопада 2017 року...»

Відповідно до ч.1 ст.Закону України «Про судову експертизу» (надалі Закон), судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Частиною 1 статті 7 Закону передбачено, що судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Підставою для складання документу під назвою «Експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 23.04.2018р. №85/2018-ЕВ-ЦКЮ» стало, свідоцтво про акредитацію від 22 листопада 2017 року, видане Об'єднанням підприємств «Український мережевий інформаційний центр».

Положеннями ст.6 Закону України «Про акредитацію органів з оцінки відповідності» передбачено, що акредитація здійснюється національним органом України з акредитації.

Національний орган України з акредитації є державною організацією, яка утворюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку, та провадить некомерційну господарську діяльність.

До складу національного органу України з акредитації входять: рада з акредитації; технічні комітети з акредитації; комісія з апеляцій.

Об'єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» не є державним органом, уповноваженим на акредитацію інших підприємств, а тому виданий ним сертифікат апелянт вважає недійсним і тому Консорціум «Український центр підтримки номерів і адрес» не наділений жодними повноваженнями на проведення судових експертиз.

Крім того, на думку позивача та суду першої інстанції, документ підписаний, начебто судовим експертом, директором Центру компетенції УЦПНА ОСОБА_9.

Положенням пунктів 1, 3, розділу III Наказу Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року №3505/5 «Про затвердження Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах» передбачено, що обов'язковою умовою здійснення судово - експертної діяльності судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих установах, є наявність свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерством юстиції України на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, яким надається право на проведення конкретних видів експертиз. У письмових висновках експерта, крім даних, передбачених чинним законодавством, обов'язково зазначаються номер, дата видачі і строк дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта.

Положеннями статті 9 Закону передбачено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.

З огляду на те, що Державний реєстр атестованих судових експертів не включає в себе відомостей відносно ОСОБА_9., тому остання, як вважає апелянт, не уповноважена відповідно до закону складати експертні висновки.

Положеннями пункту 1.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 року №1950/5) передбачено, що призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - експертизи та дослідження) судовим експертам державних спеціалізованих науково - дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - експертні установи) та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі - експерти), їх обов'язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Митним кодексом України, Законами України «Про судову експертизу», «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з питань судово-експертної діяльності та цією Інструкцією.

Положеннями частин 1, 2, 6, 7 статті 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім'я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

Положеннями частин 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У тексті Постанови Верховного Суду від 13.03.2019 року в справі №711/7960/17 колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначено, що: «Згідно з частиною сьомою статті 102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. Аналогічне положення міститься у ч.5 статті 106 ЦПК України.»

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наданий Позивачем документ під назвою «Експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 23.04.2018 року №85/2018-ЕВ-ЦКЮ» не містить обов'язкових реквізитів до висновку експерта, всупереч ч.6 ст.102 ЦПК України, а саме коли, де, ким (ім'я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав.

Всупереч ч.7 ст.102 та ч.5 ст.106 ЦПК України в наданому позивачем документі не зазначено, що «експерт» обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Оскільки наданий позивачем документ отриманий з неприпустимим порушенням порядку, встановленого законом, то суд першої інстанції в розумінні ч.1 ст.78 не повинен був брати його до уваги.

Крім цього, документ, поданий позивачем, який став підставою для встановлення судом належності відповідача, жодним чином не підтверджує того, що сторінка в мережі «РасеЬоок», на котрій начебто розміщено текст оспорюваної інформації, належить саме відповідачу. Факт авторства відповідача на веб-сайтах «ОРД» відповідно до рішення судом взагалі не встановлювався і рішення суду першої інстанції прийнято на підставі неналежних, недопустимих та недостовірних доказах, що призвело до порушення норм процесуального права.

Твердження суду про те, що представник відповідача визнав ту обставину, що оспорювана інформація викладена на сторінці відповідача не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні представник відповідача пред'явив суду власний телефон, на якому була відкрита сторінка соціальної мережі Фейсбук, та звернув увагу суду на те, що на ній не міститься публікації, про яку зазначав позивач.

Отже, на момент судового розгляду судом було оглянуто сторінку, на яку посилався позивач, та на якій не містилось тексту, який став підставою для судового позову.

Також твердження, що саме конкретна інформація є, начебто, недостовірною, та розміщується на ресурсах відповідача нічим не підтверджується та не відповідає дійсності, оскільки останнім не доведено факт поширення відповідачем такої інформації.

Отже, всупереч вищезазначеним нормам, позивачем не доведено факт причетності відповідача до розміщеної інформації в мережі Інтернет, що є фактично припущенням сторони позивача.

Так як ОСОБА_1 є публічною особою та мережа Інтернет переповнена відомостями та фотоматеріалами про нього та те, що в соціальних мережах будь-яка людина може зареєструватись за будь-яким прізвищем, ім'ям, по батькові та вона ніякій ідентифікації не підлягає, то твердження, що дана сторінка належить саме ОСОБА_1. нічим не підтверджується, що зумовлює порушення позивачем свого обов'язку щодо доказування обставин, на які він посилається.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вбачається, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Всупереч вищезазначеному позивач не встановив особи відповідача, а лише зазначив, що належним відповідачем є саме ОСОБА_1, що ним не підтверджено.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року скасувати і прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Також, згідно зі ст.141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. судовий збір в сумі 1152 грн. 60 коп. за подачу апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року скасувати і прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1152 грн. 60 коп. за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: