Номер провадження: 22-ц/813/4416/19
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 31.01.2019 року, ухвалене суддею Науменко А.В.,

встановив:

13.09.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила стягнути щомісячно з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/2 частини від заробітку та будь-яких доходів відповідача, починаючи з 13.09.2018 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , мотивуючи свої позовні вимоги тим, що після народження сина сімейні відносини почали погіршуватися через різні погляди на ведення домашнього господарства та виховання сина. З початку 2018 року відповідач проживає окремо, дитина проживає з позивачем, яка перебуває у декретній відпустці, знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги позивачу на утримання дитини не надає, хоча може таку допомогу надавати, оскільки має задовільний стан здоров`я і отримує високий дохід від підприємницької діяльності, у зв`язку із чим позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.01.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 2/5 частини від заробітку та будь - яких доходів відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.09.2018 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду змінити в частині розміру аліментів на утримання дитини, а саме стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , щомісячно в розмірі 1/5 частини від заробітку та будь - яких доходів відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не мав підстав для стягнення аліментів у розмірі 3/5 частини від заробітку та будь - яких доходів відповідача (40% доходів відповідача).

Вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції з відзивом на неї, у якій зазначила, що відповідач вводить суд в оману, адже оскаржуваним рішенням стягнуто з відповідача аліменти в розмірі 2/5 частини від заробітку та будь - яких доходів відповідача, отже посилання в апеляційній скарзі на те, що з апелянта стягнуто аліменти в розмірі 3/5 частини від заробітку та будь - яких доходів відповідача є хибним. Крім того позивач вказує на те, що у ОСОБА_2 як у платника аліментів, наявні витрати, що перевищують його заробіток як фізичної особи підприємця і щодо яких апелянтом не доведено джерело їх походження для оплати відповідних витрат.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню буз задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 27.03.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , було зареєстровано шлюб, актовий запис № 248 вчинений Малиновським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 ). Під час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_3 , актовий запис про народження № 6531 вчинений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 ).

Відповідач не заперечував, що з початку 2018 року він проживає окремо від ОСОБА_1 .. ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 ..Представник позивача погодилася на часткове задоволення позову, для компромісного вирішення справи, а саме на стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , щомісячно в розмірі 2/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду до повноліття.

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей».

Суд першої інстанції вважав встановлення аліментів у розмірі 2/5 частин від заробітку та будь - яких доходів відповідача щомісячно справедливим та обґрунтованим, оскільки стягнення аліментів в такому розмірі відповідає діючому законодавству.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов`язком батьків.

Статтею 27 Конвенції про права дитини регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов`язком батьків.

Статтею 27 Конвенції про права дитини регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на те, що рішенням суду першої інстанції стягнуто з нього аліментів у розмірі 3/5 частини від заробітку та будь - яких доходів відповідача, однак відповідно до оскаржуваного рішення з апелянта стягнуто аліменти у розмірі 2/5 частини від заробітку та будь - яких його доходів, отже хибним є наведений доводи апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача 40 % його доходу.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача щодо розміру аліментів але не підтверджуються доказами та матеріалами справи.

Апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів неможливості сплати ним аліментів у визначеному судом розмірі.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів роз`яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

У зв`язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 31 січня 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23.09.2019 року.

Головуючий суддя: Ю.І. Кравець

Судді: О.Г. Журавльов

О.С. Комлева