ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Сіленко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2018 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 11 лютого 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про фінансовий лізинг №00006667, за умовами якого позивач передав у розпорядження відповідача об`єкт лізингу - транспортний засіб Audi Q7 3,0 TDI, 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , а відповідач зобов`язався сплатити суму коштів на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 93123 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 37249,20 доларів США. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2017 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення збитків у зв`язку з нікчемністю договору про фінансовий лізинг. На думку позивача, для повернення сторін до попереднього стану відповідач повинен повернути позивачу новий транспортний засіб Audi Q7 3,0 TDI, 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 . Оскільки це зробити неможливо, то відповідач повинен відшкодувати вартість одержаного майна за цінами на момент відшкодування. Відповідач користувався автомобілем з лютого 2013 року по липень 2016 року (дата вилучення об`єкта лізингу) та за цей період вартість транспортного засобу значно знизилася у зв`язку з його експлуатацією. Згідно із звітом про оцінку транспортного засобу № 230 від 22 серпня 2016 року ринкова вартість автомобіля Audi Q7 3,0 TDI, 2012 року виробництва, становить 1408369,58 грн., що еквівалентно 55750,52 доларам США. Для того, щоб повернути позивача до первісного стану відповідач повинен відшкодувати вартість майна у розмірі 972544,05 грн., що еквівалентно 37372,48 доларів США. Тому, позивач просив стягнути з відповідача 972544,05 грн., а також судові витрати (а.с.2-5).

25 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі зустрічним позовом (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) посилаючись на те, що 11 лютого 2013 року між ним та ТОВ «Порше Лізинг Україна» у простій письмовій формі було укладено договір, який є нікчемним. Позивач на виконання договору за період з 08 жовтня 2014 року по 31 травня 2016 року перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 424443,23 грн., що еквівалентно 21023,07 доларам США, які ТОВ «Порше Лізинг Україна» повинен повернути ОСОБА_1 з урахуванням відповідного курсу валют.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2018 року задоволено частково позов ТОВ "Порше Лізинг Україна" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" грошові кошти у розмірі 3223,78 грн., що станом на 17 травня 2018 року еквівалентно 123,28 доларам США, та судовий збір у розмірі 1762,00 грн.; в задоволенні решти позовних вимог ТОВ "Порше Лізинг Україна" до ОСОБА_1 відмовлено. Також, задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ "Порше Лізинг Україна" про стягнення грошових коштів, стягнуто з ТОВ "Порше Лізинг Україна" на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 585912,96 грн., що еквівалентно 21023,07 доларів США, та судовий збір у розмірі 5859,13 грн.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог ТОВ "Порше Лізинг Україна" у повному обсязі та про відмову у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки ТОВ "Порше Лізинг Україна" та ОСОБА_1 , які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 11 лютого 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір про фінансовий лізинг №00006667, за умовами якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передає ОСОБА_1 об`єкт лізингу - транспортний засіб Audi Q7 3,0 TDI, 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , на умовах лізингу: вартість об`єкта лізингу - еквівалент 93123,00 доларів США; авансовий платіж - еквівалент 37249,20 доларів CШA; обсяг фінансування - еквівалент 55873,80 доларів США; залишкова вартість - 0,00 доларів США; кількість лізингових платежів - 60; строк лізингу - 60 місяців; лізинговий платіж - еквівалент 1705,94 доларів США; адміністративний платіж - еквівалент 1396,85 доларів США.

Договором передбачено проценти, комісії, інші платежі у відповідності до Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів/Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування).

Усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в доларах США, визначених вище відповідно до пунктів 6.3., та 2) до пункту 6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (а.с.6).

Згідно п. 4.1 додатку до договору про фінансовий лізинг №00006667 від 11 лютого 2013 року "Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу" ТОВ «Порше Лізинг Україна» зберігає за собою право власності на об`єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об`єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли ТОВ «Порше Лізинг Україна» матиме право розірвати цей контракт/ відмовитися від контракту та вимагати повернення об`єкта лізингу, як зазначено в цьому контракті).

Пунктом 5.4. Умов встановлено, що лізингоодержувач забезпечує оформлення доставки об`єкта лізингу шляхом підписання лізингоодержувачем та ТОВ «Порше Лізинг Україна» акта прийому-передачі (а.с.7-16).

З акту прийому-передачі до договору лізингу № 00006667 від 11 лютого 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 отримав предмет лізингу - Audi Q7 3,0 TDI, 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 (а.с.68).

За період з 08 жовтня 2014 року по 31 травня 2016 року ОСОБА_1 в якості виконання укладеного договору було сплачено ТОВ «Порше Лізинг Україна» 424443,23 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями (а.с.75-84 т. 1).

На виконання умов договору лізингу 15 лютого 2013 року ОСОБА_1 отримав новий автомобіль Audi Q7, 2012 року виробництва, номер кузов НОМЕР_1 та користувався ним у період з 15 лютого 2013 року по 08 липня 2016 рік. Внаслідок експлуатації даного автомобіля його вартість зменшилася.

Згідно із звітом № 230 про оцінку транспортного засобу від 22 серпня 2016 року ринкова вартість автомобіля Audi Q7 3,0 TDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на дату оцінку складає 1408396,58 грн.

Згідно із договором лізингу, укладеним між сторонами, вартість нового автомобіля складає 93123 доларів США.

Крім того, встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2017 року у цивільній справі №201/4408/16-ц (№61-35913св18), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року та постановою Верховного Суду від 11.03.2019 року, встановлено, що договір про фінансовий лізинг №00006667 від 11 лютого 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 був укладений без додержання вимог закону щодо його нотаріального посвідчення, тому він є нікчемним і не породжує правових наслідків, окрім тих, що пов`язані із його нікчемністю, про що сторонами не заявлялось (а.с.28-37).

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу або договору поставки.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

У відповідності до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу, тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Крім того, у ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, які мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши, що після укладення договору фінансового лізингу обидві сторони вчинили дії на його виконання, кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, тобто повинна бути застосовна двостороння реституція.

Встановивши, що позивачу ТОВ «Порше Лізинг Україна» фактично було повернуто передане за договором лізингу майно (автомобіль) не новий, а після його тривалого використання, - місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку, що з ОСОБА_1 на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню різниця вартості нового автомобіля та вартості автомобіля, який був повернутий позивачу 08 липня 2016 року.

Приймаючи до уваги, що відповідно із звітом № 230 про оцінку транспортного засобу від 22 серпня 2016 року ринкова вартість автомобіля Audi Q7 3,0 TDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінку складає 1408396,58 грн.; встановивши, що згідно із договором лізингу, укладеним між сторонами, вартість нового автомобіля складає 93123,0 доларів США., - суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» 123,28 доларів США, що еквівалентно 3223,78 грн., виходячи з розрахунку: 93123 доларів США (вартість автомобіля на момент укладення договору) - 55750,52 доларів США (ринкова вартість автомобіля згідно із звітом про оцінку транспортного засобу від 22 серпня 2016 року, з урахуванням курсу валют НБУ станом на час складання звіту) - 37249,20 доларів США (авансовий платіж, який був сплачений ОСОБА_1 ).

Факт отримання ТОВ «Порше Лізинг Україна» авансового платежу у сумі, що еквівалентна 37249,20 доларів США, встановлено рішенням рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2017 року у цивільній справі №201/4408/16-ц, яке набрало законної сили, та визнається ТОВ «Порше Лізинг Україна» і ОСОБА_1

Сторонами не надано доказів на спростування правильності звіту №230 про оцінку транспортного засобу від 22 серпня 2016 року щодо ринкової вартості автомобіля Audi Q7 3,0 TDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 . Клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи для встановлення ринкової вартості вказаного автомобіля, на час його повернення, сторонами справи не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання.

При вирішенні зустрічного позову колегія приймає до уваги, що вказаний вище договір лізингу є нікчемним, що встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2017 року у цивільній справі №201/4408/16-ц (№61-35913св18), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року та постановою Верховного Суду від 11.03.2019 року (вказана цивільна справа оглянута судом апеляційної інстанції у судовому засіданні); враховує, що у період з 08 жовтня 2014 року по 31 травня 2016 року ОСОБА_1 було сплачено ТОВ «Порше Лізинг Україна» лізингові платежі на загальну суму 424443,23 грн. (а.с.75-84 т. 1), що еквівалентно 21023,07 дол. США, виходячи з курсу валют НБУ на час здійснення кожного з лізингових платежів, відповідно до розрахунку наведеного позивачем за зустрічним позовом (а.с. 131 т. 1).

Приймаючи до уваги, що договором про фінансовий лізинг №00006667 від 11 лютого 2013 року розмір платежів визначено у доларах США із зазначенням про їх сплату у національній валюті за відповідним курсом, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 585912,96 грн., що еквівалентно 21023,07 доларів США, відповідно до курсу валют НБУ станом на 02 лютого 2018 року, згідно змісту уточненої позовної заяви.

Доводи апелянта, що при застосуванні реституції суд повинен врахувати, на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна», кошти, які ОСОБА_1 мав заплатити за користування предметом лізингу (за весь час користування) - не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки відповідні позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України не заявлені (Постанова Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі №755/14931/16ц (провадження №61-19803св18); позивачем за первісним позов розрахунок коштів за користування предметом лізингу ні місцевому, ні апеляційному суду не надано, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання.

Колегія приймає до уваги доводи ТОВ «Порше Лізинг Україна», що платіж за користування предметом лізингу є однією із складових лізингового платежу; однак, окремо розмір платежів за користування предметом лізингу договором №00006667 від 11 лютого 2013 року, що укладений між сторонами даної справи, не визначений. Викладені обставини, зміст наданої ТОВ «Порше Лізинг Україна» зведеної облікової виписки не дозволяють суду встановити (відокремити) саме розмір платежів за користування предметом лізингу за вказаним вище договором; клопотання про призначення судової експертизи для встановлення розміру грошової суми, яку ОСОБА_1 мав заплатити за користування предметом лізингу (за весь час користування) - не заявлено.

Крім того, у вказаній вище цивільній справі №201/4408/16-ц (№61-35913св18), що оглянута судом апеляційної інстанції у судовому засіданні, ТОВ «Порше Лізинг Україна» було заявлено, зокрема, позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_1 плати за користування предметом лізингу. В задоволення позову ТОВ «Порше Лізинг Україна», в тому числі і вказаної позовної вимоги, відмовлено у повному обсязі рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року та постановою Верховного Суду від 11.03.2019 року (№61-35913св18). У Постанові від 11.03.2019 року Верховним Судом, зокрема, зазначено, що у вказаній справі суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» збитків у зв"язку із невиконанням нікчемного договору.

Вирішуючи питання щодо застосування позовної давності, колегія приймає до уваги положення ст. 256 ЦК України, якою передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Про застосування позовної давності, до ухвалення місцевим судом оскаржуваного судового рішення, заявлено ТОВ «Порше Лізинг Україна», що підтверджується відповідною заявою на а.с. 138 - 140 у т. 1. Матеріали справи не містять заяви позивача за зустрічним позовом щодо застосування позовної давності.

Дослідивши представлені у справі докази у їх сукупності; встановивши, що виконання нікчемного правочину №00006667 від 11 лютого 2013 року почалося 11 лютого 2013 року, про що свідчить внесення відповідачем за первісним позовом авансового платежу (а.с. 63 - 66); встановивши, що зустрічний позов у даній справі ОСОБА_1 пред"явив 25.09.2017 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на а.с. 49 у т. 1, - колегія дійшла висновку, що ОСОБА_1 позов у справі, що розглядається, пред"явлено з порушенням трирічного строку позовної давності з поважних причин, оскільки між сторонами протягом тривалого періоду існує спір щодо виконання (невиконання) умов договору №00006667 від 11 лютого 2013 року, що свідчить про обгрунтовані сподівання ОСОБА_1 на вирішення даного спору (до пред"явалення ним позову) мирним шляхом, приймаючи до уваги, що отриманий за договором предмет лізингу був вилучений у позивача за зустрічним позовом лише у липні 2016 року.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді