КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року м. Київ

Справа №754/16785/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12382/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Бабко В.В. 26 квітня 2019 року у м. Києві, повний текст рішення складено 26 квітня 2019 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 05 квітня 2011 року в розмірі 30806,28 грн та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 05 квітня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміт на картковий рахунок. Позивач свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, надавши кредит у встановленому розмірі. Відповідач своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернув у зв`язку з чим, станом на 13 листопада 2018 року виникла заборгованість у розмірі 30806,28 грн, з яких: 13402,56 грн - тіло кредиту, 5689,90 грн -відсотки за користування кредитом, 9770,66 грн - пеня, а також відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн - штраф (фіксована частина); 1443,16 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3022,08 грн.

В частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів, а судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підставі розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь Банку середньої арифметичної величини, яка відповідає обставинам справи у розмірі 3022,08 грн. У задоволенні інших позовних вимог суд відмовив за безпідставністю.

Не погодилось із вказаним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк», представником подано апеляційну скаргу, в якій вона посилається на неправильне і необґрунтоване застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи. Вказує на те, що з анкети-заяви від 05 квітня 2011 року, чітко вбачається, що позичальник висловив згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчив, що заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та Банком Договір про надання послуг. Зазначає, що позичальник власноручно підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» в якій зазначено, базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. Вказана довідка була надана до суду разом із позовною заявою, проте суд на вказаний доказ уваги взагалі не звернув. Вказує на те, що кредитний договір повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 208, ч. 1 ст. 207 ЦК України, якими встановлено вимоги для письмової форми правочину. Спірний кредитний договір є публічним договором, умови якого відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України є однаковими для всіх споживачів аналогічних банківських послуг, що надаються банком. Доказів оскарження відповідачем саме укладеного договору матеріали справи не містять. Також вказує на те, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору на протязі 2011-2018 років, частково сплачуючи заборгованість за договором у тому числі відсотки, пеню та комісії (погашення відображені у розрахунку заборгованості в графі «Сума погашення за наданим кредитом»), а отже визнав свої зобов'язання за угодою та розміри встановлених обов'язкових платежів.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 05 квітня 2011 року була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно якої він вияв бажання отримати кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/GOLD 700 грн /а.с.9/.

АТ КБ «ПриватБанк» вказує на те, щоміж Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н від 05 квітня 2011 року, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8000,00 грн на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 станом на 13 листопада 2018 року становить 30806,28 грн /а.с. 4-8/.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» зазначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні /а.с. 10/.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно із ч.ч. 4,6 ст. 81 ЦПК України У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порядку ч.ч. 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В силу ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 вказала, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заявлених позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду першої інстанції розрахунок заборгованості за договором №б/н від 05 квітня 2011 року, копію Анкети-заяви від 05 квітня 2011 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг /а.с. 4-25/.

Однак, вказані документи не підтверджують наявність між сторонами кредитних правовідносин та наявність заборгованості.

Анкета-заява від 05 квітня 2011 рокумістить лише анкетні дані позичальника та контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування. У заяві не зазначено вид карти, яку бажає отримати ОСОБА_1 Бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/GOLDвстановлено 700 грн. Тобто, із вказаної заяви не можна зробити висновок, яку картку бажав отримати відповідач та на які саме умови та тарифи обслуговування карт, запропонованих банком, він погодився.

Наявні в матеріалах справи Умови та Правила надання банківських послуг стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операції, кредитних карт, але не мають підпису позичальника та не зазначено період їх дії. Посилання Банку на наявність згоди позичальника з умовами кредитування, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відсутність підпису відповідача на Умовах та Правилах фактично надає можливість Банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погодженні з відповідачем. Зазначення в заяві про ознайомлення з Умовами та Правилами, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на яку вказує Банк.

При пред`явленні позову, Банком надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» в якій зазначено: базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні, проте використання наведених тарифів є можливим лише за умови відкриття рахунку за кредитною карткою «Універсальна», 55 днів пільгового періоду». Докази, які б підтверджували відкриття рахунку за кредитною карткою «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» у матеріалах справи відсутні, а в анкеті заяві вказано інший вид картки та інший розмір кредитного ліміту.

Долучені до апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» копії довідки про видачу карт ОСОБА_1 , копії довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 та виписок по картам за період з 01 січня 1999 року по 22 липня 2019 року не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції оскільки не надавались до суду першої інстанції та не були предметом його дослідження (а.с. 70-84).

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір №б/н від 05 квітня 2011 року, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В апеляційній скарзі представник позивача вказує на те, що суд першої інстанції не перевірив наданий ними розрахунок заборгованості та безпідставно визначив суму заборгованості.

Так, з мотивувальної частини рішення вбачається, що суд першої інстанції визначаючи суму заборгованості в розмірі 3022,08 грн врахував середню арифметичну величину та відповідність з зазначеними у позові обставинами. Проте такі критерії визначення заборгованості не передбачені нормами чинного законодавства. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є доказом, який підтверджує надання кредиту відповідачу та наявність кредитних правовідносин, оскільки не містить данних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок, не містить підпису відповідальних осіб, та не скріплений печаткою банку, а тому, суд позбавлений можливості перевірити, як факт видачі кредиту, так і правильність нарахування заборгованості.

Таким чином, доводи позивача, які викладені в апеляційній скарзі не підтверджують позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», та спростовуються встановленими обставинами справи.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук