Провадження № 4-с/487/36/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Павлової Ж.П.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатьєва А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на дії державного виконавця Заводського відділу ДВС м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання,

В С Т А Н О В И В:

29.03.2019 року Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Заводського відділу ДВС м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

У своїй скарзі заявник зазначив, що Заводським районним судом м.Миколаєва у справі № 490/11586/16-ц, 06.09.2017 року було ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради кошти державної допомоги щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам у розмірі 33434,47 грн.

07.08.2018 року на виконання ухваленого рішення, Заводським районним судом м.Миколаєва було видано виконавчий лист № 490/11586/16-ц, який разом із заявою про примусове виконання, 20.09.2018 року було направлено до Заводського відділу ДВС м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Дане рішення суду було виконано частково, стягнуто з боржника суму боргу у розмірі 439,60 грн. та виконавчий збір у розмірі 44,01 грн.

Проте, 19.02.2019 року, головним державним виконавцем Годун Г.М. було повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання на підставі п.8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що стягувачем не надано підтвердження сплати авансового внеску.

07.03.2019 року ними подана скарга на рішення головного державного виконавця начальнику Заводського відділу ДВС Романчук С.М. Постановою від 18.03.2019 року у її задоволенні було відмовлено.

Вважають, рішення органу державної виконавчої служби неправомірним, що призводить до порушення права стягувача на виконання судового рішення, а тому посилаючись на ст..ст. 18,19,73 Закону України «Про виконавче провадження» просять:

- визнати незаконними дії головного державного виконавця Заводського відділу ДВС м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Годун Г.М. про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.02.2019 року та начальника Заводського відділу ДВС м.Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Романчук С.М. від 18.03.2019 року;

- скасувати рішення (повідомлення) головного державного виконавця Заводського відділу ДВС м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Годун Г.М. про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.02.2019 року та постанову начальника Заводського відділу ДВС м.Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Романчук С.М. від 18.03.2019 року про перевірку виконавчого провадження.

07.11.2019 року до суду від Заводського відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області надійшов відзив на скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, відповідно до якого просив в задоволені скарги відмовити, посилаючись на те, що відповідно до ч.2 ст.24, п.8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання законне та обґрунтоване. Також, відповідно до ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», постанова начальника Заводського відділу ДВС м.Миколаїв від 18.02.2019 року є законною та обґрунтованою і спрямована на усунення допущенних порушень державним виконавцем.

Представник заявника у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд скарги за його відсутністю, вимоги викладені у скарзі підтримує та просить їх задовольнити.

Представник Заводського відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області у судове засідання не з`явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутністю сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 статті 448 ЦПК України регламентовано, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу.

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ст. 6 Закону). Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Законом.

Законодавством України на державного виконавця покладається обов`язок вживати необхідних заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема державний виконавець повинен здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом.

Завершальними стадіями виконавчого провадження є повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження. Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачу, окрім іншого, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону «Про виконавче провадження»).

У судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.09.2017 року, позовні вимоги Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, задоволені, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам в сумі 33 434,47 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

На виконання вищезазначеного рішення суду, Заводським районним судом м.Миколаєва 07.08.2018 року, видано виконавчий лист № 490/11586/16-ц.

Постановою від 21.09.2018 року по вищезазначеному виконавчому листу відкрито виконавче провадження.

Відповідно до листа (повідомлення) головного державного виконавця Заводського ВДВС Годун Г.М. від 19.02.2019 року, департамент праці та соціального захисту населення ММР було повідомлено про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що стягував не надав підтвердження сплати авансового внеску, а тому на підставі п.8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження виконавчий лист № 490/11586/16-ц про стягнення коштів з ОСОБА_1 повертається без прийняття до виконання.

Відповідно до постанови про перевірку виконавчого провадження від 18.03.2019 року, начальником Заводського ВДВС міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Романчук С.М. була розглянута скарга Департаменту праці та соціального захисту населення ММР на повідомлення від 19.02.2019 про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

У вищезазначеній постанові начальник відділу Романчук С.М. посилався на те, що оскільки рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання відповідає закону, у задоволенні скарги Департаменту праці та соціального захисту населення ММР на повідомлення від 19.02.2019 про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання було відмовлено.

Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка була чинною на час вчинення державним виконавцем дій та прийняття рішень, що оскаржуються, до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби. У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Авансовий внесок у виконавчому провадженні - це кошти, які підлягали внесенню стягувачем на окремий не бюджетний рахунок і використовувались виконавцем для організації та проведення виконавчих дій.

Рішенням Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019, справа № 3-368/2018(5259/18),визнано такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII зі змінами.

Рішення Конституційного Суду України мотивовано тим, що визначенням положеннями частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язкової сплати авансового внеску особою, на користь якої ухвалене судове рішення, як необхідної умови початку примусового виконання цього рішення органом державної виконавчої служби, покладено на цю особу фінансовий тягар забезпечувати функціонування впровадженої державою системи виконання судових рішень, що не гарантує доступу для кожної такої особи до вказаної системи, отже, не забезпечує в усіх випадках і за будь-яких умов повного та своєчасного виконання цього рішення, його обов`язковості.

Конституційний Суд України наголосив, що держава має позитивний обов`язок забезпечувати виконання судового рішення, проте визначеними положеннями частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» правовим регулюванням щодо обов`язкового авансування початку примусового виконання судового рішення особою, на користь якої ухвалене це рішення, такий обов`язок держави перекладено на вказану особу, що нівелює сутність її конституційного права на судовий захист та суперечить положенням статей 3,8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України.

За змістом ч.1 ст. 129 Конституції України та ч.1 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою частиною якого є доступ до правосуддя.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст.451 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 41 ЗУ "про виконавче провадження", у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Пілотним рішенням Європейського суду з прав людини Юрій Миколайович Іванов проти України державу було зобов`язано запровадити ефективний засіб юридичного захисту, який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішень національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини. Для цього Україні був наданий рік, а потім ще півроку. На виконання зазначеного рішення Міністерством юстиції було розроблено проект Закону України «Про гарантії держави щодо виконання рішень суду», який 14 січня 2011 року урядом подано на розгляд Верховної Ради України.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи, так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Європейський Суд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Отже, виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновків, що дії головного державного виконавця Заводського відділу ДВС м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Годун Г.М. щодо повернення виконавчого документа стягувачу від 19.02.2019 року без виконання з мотивів несплати авансового внеску та дії начальника Заводського відділу ДВС м.Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Романчук С.М. щодо винесеної постанови про перевірку виконавчого провадження від 18.03.2019 року не можуть вважатись законними, оскільки перешкоджають доступу стягувачу Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради до належного виконання судового рішення, а отже і доступу до правосуддя.

За такого, скарга Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 258-261, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради - задовольнити.

Визнати незаконними дії головного державного виконавця Заводського відділу ДВС м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Годун Г.М. про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.02.2019 року та дії начальника Заводського відділу ДВС м.Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Романчук С.М. щодо винесеної постанови про перевірку виконавчого провадження від 18.03.2019 року;

Скасувати повідомлення головного державного виконавця Заводського відділу ДВС м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Годун Г.М. про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.02.2019 року та постанову начальника Заводського відділу ДВС м.Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Романчук С.М. від 18.03.2019 року про перевірку виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя: Ж.П. Павлова