Справа № 632/2244/18
Провадження № 2/638/2097/19
РІШЕННЯ

іменем України

09.09.2019 Дзержинський районний суд міста Харкова в складі

головуючого судді Штих Т.В

за участю секретаря Тарасової О.П.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,-

встановив:

Позивач звернувся до Первомайського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.

Ухвалою від 29 листопада 2018 року вказана цивільна справа була направлена до Дзержинського районного суду міста Харкова за підсудністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він відповідно до рішення Первомайського районного суду Харківської області від 22 березня 2018 року зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 щомісячно на час її навчання. Проте вказані аліменти він сплачувати не має можливості з причини погано стану здоров`я, наявності інвалідності, відсутності коштів для існування.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач просила вирішити позовні вимоги на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження від 28 січня 2000 року серія НОМЕР_1 батьком ОСОБА_2 - є ОСОБА_1 .

Згідно з рішенням Первомайського районного суду Харківської області від 22 березня 2018 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на її утриманні в розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно, на час навчання з 12 лютого 2018 року до 30 червня 2021 року, але не більше, як до досягнення 23 років.

В судовому засіданні позивач не зміг довести свою позицію, та стверджував, що аліменти не заперечує платити, крім відсотків, які нараховує державний виконавець.

Судом досліджено документи про стан здоров`я позивача, де дійсно встановлено, що він є інвалідом дитинства та йому протипоказані роботи в умовах інтенсивного шуму.

Відповідно до трудової книжки позивач працював з 1987 року, з 08.03.2018 року припинено виплату допомоги по безробіттю.

Згідно довідки про отримання допомоги від 01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 отримує допомогу та перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Первомайської міської ради Харківської області та отримує щомісячно допомогу.

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів позивач має заборгованість.

Відповідно до довідки від 18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 отримав кошти за оренду земельної ділянки.

Тобто суд вважає. що позивач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки.

Згідно ст. 8 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя до свого житла і кореспонденції.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток.

Згідно вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 258,259 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 на користь держави суму судового збору в розмірі 704 ( сімсот чотири гривни) 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апелляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст документу виготовлено 13 вересня 2019 року.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя : Штих Т.В.