Справа № 367/5622/19
Провадження №2/367/4604/2019
20 грудня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області у складі
Головуючої судді Саранюк Л.П.
при секретарі Бабаковій М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ірпінського міського суду при судовому розгляді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на користування жилими приміщеннями,-
Позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на користування жилими приміщеннями, мотивуючи свої вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві власності:
3/4 - на підставі рішення Ірпінськогго міського суду від 09.07.2007 р.
1/4 - згідно договору дарування від 21.09.2012 р.
В квартирі зареєстровані:
Він, його дружина - ОСОБА_3 , їх син - ОСОБА_4 та племінник - ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 (далі - Відповідач) просив позивача тимчасово прописати його у себе. Відповідач зареєстрований в квартирі з 26.01.2006 р.
Хоча відповідач прописаний за вказаною адресою, але фактично ніколи в квартирі не проживав. Відповідач з 2007 року до приміщення не заходить та на контакт не йде. В квартирі відсутні його особисті речі.
Жодних перешкод у користуванні квартирою не вчинялось.
Тривалий час відповідач обіцяв в телефонній розмові виписатись, проте щоразу вигадував відмовки. З 2014 року позивач зовсім втратив зв`язок із відповідачем.
Відповідач з моменту його прописки не цікавився та не пропонував надавати (компенсувати) витрати по утриманню квартири (витрати на комунальні послуги, тощо). Всі витрати за утримання квартири, оплату комунальних послуг ніс і несе позивач.
Стверджує, що оскільки відповідач тривалий час не проживає без поважних причин в належній йому квартирі, то він є таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщення.
У зв`язку з вищевикладеним просив суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням по АДРЕСА_2 .
В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити.
В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та публікаціями оголошення про виклик на офіційному сайті «Судова влада України», котрі міститься в матеріалах справи, а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_3 4 - на підставі рішення Ірпінськогго міського суду від 09.07.2007 р., 1/4 - згідно договору дарування від 21.09.2012 р., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 173096367 від 09.07.2019.
Згідно Акту депутата Бучанської міської ради ОСОБА_5. від 09.07.2019 встановлено, що позивач та його сім`я дійсно зареєстровані та проживають у спірній квартирі. Племінник - ОСОБА_2 , 1983 р.н., який з 2006 року зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 за вищевказаною адресою не проживав і не проживає по теперішній час.
Реєстрація Відповідача в будинку створює для Позивача перешкоди у користуванні майном, оскільки розрахунок платежів за надання комунальних послуг здійснюється виходячи з кількості зареєстрованих осіб. Відповідач у будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, жодних витрат по утриманню будинку не несе. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»)
Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 2006 року не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , а тому він є таким, котрий втратив право користування та розпорядження зазначеним житлом, що є підставою для задоволення позову.
Керуючись ст. 71-72 ЖК України, ст.41 Конституції України, ст.ст. ч.1 ст.16, ч.1 ст.319,ч.1 ст.321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 81, 141, 247, 263-268, 280, 282-283 ЦПК України суд,-
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням по АДРЕСА_2 .
Копію заочного рішення суду направити сторонам для відома.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.П. Саранюк