Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 362/2166/16-ц

провадження № 61-8502св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Лідовця Р. А., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Громадська організація «Садівницький масив «Глеваха-3»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Громадської організації «Садівницький масив «Глеваха-3» та касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2016 року у складі судді Лебідь-Гавенко Г. М. та рішення Апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Білоконь О. В., Верланова С. М., Савченка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Садівницький масив «Глеваха-3» (далі - ГО «СМ «Глеваха-3») про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з наказом голови правління ГО «СМ «Глеваха-3» від 01 вересня 2014 року № 16 його прийнято на посаду охоронника велостоянки ГО «СМ «Глеваха-3» з 01вересня 2014 року.

16 березня 2016 року старший охоронник велостоянки ОСОБА_2 подав на ім`я голови правління ГО «СМ «Глеваха-3» службову записку, акт про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 та акт прийому-передачі зміни ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Відповідно до наказу голови правління ГО «СМ «Глеваха-3» від 16 березня 2016 року № 15 призначено проведення службового розслідування.

Згідно з актом проведення службового розслідування від 23 березня 2016 року, складеним комісією по проведенню службового розслідування ГО «СМ «Глеваха-3», встановлено факт самовільного та безпідставного залишення робочого місця ОСОБА_1 без передачі зміни чергування та усунення недостачі і розбіжностей, які були виявлені при передачі прийому зміни чергування.

Відповідно до наказу ГО «СМ «Глеваха-3» від 23 березня 2016 року № 16 позивачу оголошено догану за наслідками службового розслідування, відображеного в акті службового розслідування від 23 березня 2016 року.

Наказом голови правління ГО «СМ «Глеваха-3» від 23 березня 2016 року № 17 його звільнено з посади охоронника велостоянки у зв`язку із неможливістю виконання ним службових обов`язків за станом здоров`я на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позивач вважає таке звільнення незаконним, оскільки у нього відсутнє захворювання, яке б перешкоджало йому виконувати роботу охоронця велостоянки, що підтверджується висновком Васильківської центральної районної лікарні від 12 січня 2016 року, тому позивач просив визнати незаконним наказ про його звільнення та поновити його на роботі.

Крім цього, позивач просив визнати незаконними та скасувати вказані акт та наказ про оголошення догани від 23 березня 2016 року № 16, оскільки вважає, що трудової дисципліни він не порушував, крім цього, відповідач порушив порядок накладення дисциплінарних стягнень та відібрав у нього пояснень.

Також позивач зазначив, що в період з 13 січня 2016 року до 02 березня 2016 року відповідач не допустив позивача до роботи, він зміг приступити до роботи лише 03 березня 2016 року після втручання Державної інспекції України з питань праці. Середній заробіток за час вимушеного прогулу ГО «СМ «Глеваха-3» йому було виплачено у розмірі 2 100,00 грн, тобто меншому ніж перебачено чинним законодавством України, а тому він просив стягнути заробітну плату за відпрацьовані зміни, з 03 до 14 березня 2016 року, у розмірі 875,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Наказ ГО «СМ «Глеваха-3» від 23 червня 2016 року № 17 про звільнення ОСОБА_1 з посади охоронника велостоянки на підставі пункту 2 частини другої статті 40 КЗпП України визнано незаконним та скасовано.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді охоронника велостоянки ГО «СМ «Глеваха-3».

Стягнуто з ГО «СМ «Глеваха-3» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 8 312,50 грн.

Зобов`язано ГО «СМ «Глеваха-3» внести записи до трудової книжки ОСОБА_1 про роботу.

У іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за змістом статей 148, 149 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи час звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Оскільки судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання ним посадових обов`язків щодо невиходу його на роботу, суд дійшов висновку про правомірність накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Підстави, на які посилався позивач, а саме порушення відповідачем порядку притягнення його до дисциплінарної відповідальності - невідібрання у нього письмових пояснень щодо залишення ним робочого місяця без передачі зміни чергування та невиходу на роботу 19 березня 2016 року спростовано зібраними у справі доказами та наданими у судовому засіданні поясненнями ОСОБА_1 , який підтвердив те, що він дійсно не виходив на роботу у зв`язку із упередженим ставленням до нього. Оскільки наказ про оголошення догани прийнято на підставі акта службового розслідування, що є локальним документом громадської організації, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову і в частині скасування акта службового розслідування. Крім цього, причиною звільнення позивача з посади охоронника велостоянки на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України стало повідомлення головного лікаря, у якому йдеться про висновок Васильківської центральної районної лікарні, складений 04 березня 2016 року за результатами обстеження, яке позивач не проходив. Крім цього, на час звільнення позивача не було встановлено факту неналежного виконання ним трудових обов`язків саме за станом здоров`я, а також відсутній медичний висновок про стійке зниження працездатності працівника, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про безпідставність звільнення позивача за станом здоров`я, оскільки ця обставина не впливає на його можливість обіймати цю посаду. Таким чином, позовні вимоги про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування та поновлення на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до положень статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З урахуванням положень Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, суд стягнув з відповідача на користь позивача 8 312,50 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходячи з такого розрахунку: за дві зміни у березні в розмірі 437,50 грн; за вісім змін за період з квітня до липня 2016 року в розмірі 7 000,00 грн та за чотири зміни у серпні 2016 року в розмірі 875,00 грн.

Короткий зміст рішенням суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ГО «СМ «Глеваха-3» відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2016 року залишено без змін.

Четвертий абзац рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2016 року викладено в такій редакції: «Стягнути з Громадської організації садівницький масив «Глеваха-3» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 січня 2016 року по 02 березня 2016 року у розмірі 743,57 грн».

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 8 132,50 грн судом першої інстанції розраховано правильно. Разом із цим з 23 січня 2016 року та протягом лютого 2016 року позивач не працював з поважних причин, а тому за ним зберігався заробіток, про що свідчить також добровільна виплата позивачу частини заробітної плати у розмірі 2 100,00 грн, а тому цей період часу не підлягає виключенню з розрахункового періоду та на користь позивача підлягає стягненню 743,75 грн. Колегія суддів апеляційного суду погодилася із висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог в частині невиплати заробітної плати за період з 03 по 14 березня 2016 року у розмірі 875,00 грн, а також зазначила, що відмовляючи у позові в частині визнання незаконним та скасування вказаного наказу й акта службового розслідування, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 15 та 19 березня 2016 року порушив трудову дисципліну, за що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності в установленому законом порядку.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів

У листопаді 2016 року ГО «СМ «Глеваха-3» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що у випадку виявлення роботодавцем після укладення трудового договору невідповідності працівника займаній посаді за станом здоров`я на підставі медичного висновку, яким протипоказана ця робота, у роботодавця виникає не тільки право, а й обов`язок припинити дію цього трудового договору шляхом переведення працівника на іншу легшу роботу за його згодою, або, у разі неможливості такого переведення - шляхом звільнення працівника за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України. Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, не перевірив наявні в матеріалах справи докази, у зв`язку із чим допустив помилку у розрахунку суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив:

- змінити рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнувши середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 січня до 02 березня 2016 року та за період з 23 березня до 18 серпня 2016 року у розмірі 14 293,71 грн;

- скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у позові про визнання незаконним та скасування наказу голови правління ГО «СМ «Глеваха-3» від 23 березня 2016 року № 16 про оголошення позивачу догани та про скасування акта проведення службового розслідування від 23 березня 2016 року та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції всупереч порядку, визначеного статтею 149 КЗпП України, визнав правильним застосування відповідачем дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а апеляційний суд незаконно погодився із цим висновком. Позивач трудової дисципліни не порушував, а тому до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани притягнутий безпідставно. Крім цього, рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення середнього заробітку за періоди з 13 січня до 02 березня 2016 року і з 23 березня до 18 серпня 2016 року підлягають зміні у зв`язку із неправильним застосуванням судами норм матеріального права та неправильним визначенням середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У лютому 2017 року ОСОБА_1 подав до суду відзив, у якому просив касаційну скаргу ГО «СМ «Глеваха-3» відхилити.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ГО «СМ «Глеваха-3» та витребувано її матеріали з Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на зазначені судові рішення.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом голови правління ГО «СМ «Глеваха-3» від 01 вересня 2014 року № 16 ОСОБА_1 прийнято на посаду охоронника велостоянки ГО «СМ «Глеваха-3» з 01 вересня 2014 року.

16 березня 2016 року старший охоронник велостоянки ОСОБА_2 на ім`я голови правління ГО «СМ «Глеваха-3» подав службову записку, акт про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 та акт прийому-передачі зміни ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Відповідно до наказу голови правління ГО «СМ «Глеваха-3» від 16 березня 2016 року № 15 призначено проведення службового розслідування.

Згідно з актом проведення службового розслідування від 23 березня 2016 року, складеним комісією по проведенню службового розслідування у ГО «СМ «Глеваха-3», встановлено факт самовільного та безпідставного залишення робочого місця ОСОБА_1 без передачі зміни чергування та усунення недостачі і розбіжностей, які були виявлені при передачі прийому зміни чергування.

Відповідно до наказу ГО «СМ «Глеваха-3» від 23 березня 2016 року № 16 за наслідками службового розслідування, відображеного в акті службового розслідування від 23 березня 2016 року, ОСОБА_1 оголошено догану.

Наказом голови правління ГО «СМ «Глеваха-3» від 23 березня 2016 року № 17 його звільнено з посади охоронника велостоянки у зв`язку із неможливістю виконання ОСОБА_1 службових обов`язків за станом здоров`я на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суду, і застосовані норми права

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення, як догана.

У статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до пунктів 5, 12 посадової інструкції охоронника велостоянки ГО «СМ «Глеваха-3», з якою ОСОБА_1 був ознайомлений 26 лютого 2016 року, охоронник зобов`язаний вести облік прийнятих на зберігання засобів пересування (велосипедів та мопедів), дотримуватись встановленого порядку прийому та видачі засобів пересування; прийняти від змінюваного охоронника спецзасоби та пост піт під охорону, про що зробити відповідні записи у робочому журналі і доповісти начальнику служби охорони.

15 березня 2016 року ОСОБА_1 самовільно покинув робоче місце без передачі зміни чергування та усунення недостач і розбіжностей, які були виявлені при передачі прийому зміни чергування.

19 березня 2016 року ОСОБА_1 не вийшов на роботу відповідно до встановленого графіка чергувань.

Зазначені обставини вчинення ОСОБА_1 дисциплінарних проступків викладені в акті службового розслідування від 23 березня 2016 року.

У статті 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

ОСОБА_1 відмовився надати пояснення з приводу вчинених ним порушення трудової дисципліни, у зв`язку із чим 16 березня 2016 року складений відповідний акт (а.с. 56).

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку роботодавця; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності.

Судом першої інстанції з наданих ОСОБА_1 пояснень встановив, що він дійсно не виходив на роботу у зв`язку з цькуванням та упередженим ставленням до нього. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів поважності причин його невиходу на роботу, а тому в судовому засіданні підтверджено факт порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни щодо невиходу на роботу.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 15 та 19 березня 2016 року протиправно не виконував належним чином свої посадові обов`язки, що стало безпосередньо підставою для накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, при цьому відповідачем дотримано вимоги сттатті 147-149 КЗпП України. Також суди правильно відмовили у позові ОСОБА_1 про скасування акта проведення службового розслідування від 23 березня 2016 року, складеного комісією по проведенню службового розслідування ГО «СМ «Глеваха-3», вказавши, що цей документ є внутрішнім локальним документом громадської організації.

Пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Невідповідність працівника посаді, яку він займає, або виконуваній роботі може виявлятися у стані здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи. Про невідповідність працівника може свідчити висновок медико-соціальної експертної комісії, якщо працівника визнано інвалідом і йому рекомендована робота інша, ніж він виконує. Підставою для звільнення за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України є також медичний висновок про невідповідність виконуваній роботі за станом здоров`я працівника, зобов`язаного відповідно до законодавства проходити медичні огляди.

Роботодавець зобов`язаний довести невідповідність працівника посаді або роботі, що виконується на підставі фактичних даних. Доказами повинні бути недоліки, помилки в роботі, а також медичний висновок про стійке зниження працездатності працівника, або про те, що дана робота протипоказана йому за станом здоров`я, або що виконання ним трудових обов`язків є небезпечним для оточуючих.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій установлено, що звільнення позивача з посади охоронника велостоянки відповідно до пункту 2 частини другої статті 40 КЗпП України було проведено на підставі повідомлення головного лікаря, який у своєму листі посилається на висновок Васильківської центральної районної лікарні від 04 березня 2016 року, який, як встановлено в судовому засіданні, позивач не проходив, а також, що на момент звільнення відповідачем не був встановлений факт неналежного виконання позивачем трудових обов`язків саме за станом здоров`я, а також відсутній медичний висновок про стійке зниження працездатності працівника, суд дійшов висновку про безпідставність звільнення позивача за станом здоров`я, оскільки ця обставина не впливає на можливість обіймати зазначену посаду.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що звільнення позивача з посади охоронника велостоянки відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося на підставі повідомлення головного лікаря, який в своєму листі посилається на висновок Васильківської центральної районної лікарні від 04 березня 2016 року, складений за наслідками обстеження позивача, який фактично його не проходив. Крім цього, на час звільнення позивача роботодавцем не було встановлено факт неналежного виконання ним трудових обов`язків саме за станом здоров`я, а також відсутній медичний висновок про стійке зниження його працездатності.

З урахуванням зазначеного колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що позивача було звільнено із займаної посади з порушенням трудового законодавства України, оскільки судами не встановлено, що ОСОБА_1 за станом свого здоров`я не може постійно працювати на посаді охоронника веслостоянки ГО «СМ «Глеваха-3». Невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я може бути підставою для звільнення за наявності повної або частково постійної, а не тимчасової втрати працездатності, тому тимчасова непрацездатність не є підставою для звільнення працівника на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із пунктами 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого

1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки; нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом першої інстанції з бухгалтерської довідки від 17 серпня 2016 року встановлено, що місячний посадовий оклад охоронника велостоянки ГО «СМ «Глеваха-3» складає 1 750,00 грн за вісім робочих змін з урахуванням роботи в нічний час до вирахування податків.

З пояснень головного бухгалтера ГО «СМ «Глеваха-3» судами встановлено, що за місяць позивач мав вісім робочих змін, середньоденна заробітна плата одної зміни становить 218,75 грн (1750: 8=218,75 грн).

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з березня 2016 року до 18 серпня 2016 року (дата ухвалення рішення суду першої інстанції) у розмірі 8 312,50 грн.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, встановив, що з 23 січня 2016 року та протягом лютого 2016 року позивач не працював з поважних причин, разом із цим за ним зберігався заробіток, про що свідчить добровільна виплата позивачу частини заробітної плати у розмірі 2 100,00 грн, а тому цей період часу також входить до розрахункового періоду та за цей період підлягають стягненню недоплачені 743,75 грн.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи касаційних скарг висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

Доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки досліджених доказів та незгоди заявників із оскаржуваними судовими рішеннями.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

У цьому разі відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України зміна розподілу судових витрат не відбувається.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Громадської організації «Садівницький масив «Глеваха-3» та касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2016 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Р. А. Лідовець

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк