Справа № 405/7676/19
Провадження № 2-з/405/59/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді: Іванової Л.А.

при секретарі: Шумейко Ю.В.

за участю позивача: ОСОБА_1

та представника позивача ОСОБА_1 адвоката Моргунової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 405/7676/19 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького (вул. Велика Перспективна, 41, м. Кропивницький, 25006) про усунення перешкод у вихованні дитини та повернення дитини до України, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, в якому просив відібрати у відповідача ОСОБА_2 малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та негайно повернути дитину батькові до України за основним місцем його проживання за адресою АДРЕСА_2 ; а також визначити, зазначений в прохальній частині позову, порядок здійснення батьківських прав за ним (позивачем), зокрема, право спілкування, відвідування та відпочинку.

Крім того, одночасно з поданням позовної заяви, позивачем 16.10.2019 року подано до суду клопотання про забезпечення позову, в якому позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, заборони перетинати державний кордон України та вивозити за межі України малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі будь-яких документів, що посвідчують особу дитини в супроводі матері ОСОБА_2 чи будь-якої іншої, уповноваженої нею особи.

На обґрунтування клопотання про забезпечення позову позивач зазначив, що відповідач чинить йому (позивачу) постійні перешкоди у спілкуванні з їх спільнимсином ОСОБА_3 , який після розлучення залишився проживати з відповідачем, при цьому домовленості щодо участі його (позивача) у вихованні та спілкуванні з синомсторони досягти не можуть, між ним (позивачем) та відповідачем регулярно виникають сварки і непорозуміння. Конфлікт має явно виражений характер, наслідком якого є незаконні дії відповідача, пов`язані з протиправним переміщенням та утримуванням їх малолітнього сина за межами України, а саме: у Республіці Австрія.Позивач вважає, що відповідач таким чином створює йому штучні перепони в можливості побачитися з дитиною, позбавляючи його таким чином права приймати участь у житті малолітнього сина, сприяти його духовному розвитку і вихованню. Вказав, що протягом 2019 року ним (позивачем) надавалась нотаріально посвідчена згода на тимчасові поїздки його (позивача) неповнолітнім дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за межі України до Республіки Австрія та Об`єднаних Арабських Еміратів у супроводі матері ОСОБА_2 13 серпня 2019 року на підставі його (позивача) заяви, вказані нотаріальні згоди були скасовані, про що є відповідний запис в державному реєстрі за №1401, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О.В. та в подальшому відповідач була повідомлена засобами поштового зв`язку та електронною поштою про скасування нотаріально посвідченої згоди, разом з тим, відповідач малолітнього сина, за його офіційним місцем проживання, в Україну не повернула.

Позивач вважає, що відповідач тим самим навмисно вживає незаконних дій з утримання дитини за межами України, при цьому постійно перетинає кордон України без малолітнього сина з метою його переховування на території Австрії.

Вказав, що заборона відповідачу здійснювати виїзд за межі України (перетинати кордон) разом з їх малолітнім сином зможе запобігти його (дитини) подальшому незаконному переміщенню та утримуванню всупереч його інтересам та інтересам його (позивача), не лише в Республіку Австрія, а і в будь-яку іншу країну. Водночас, невжиття таких заходівможе призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів як малолітнього сина, так і його (позивача) як батька, за захистомяких він звернувся до суду, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Вважає, що з урахуванням заявленого предмету позову, заходи до забезпечення позову є розумними, співмірними та адекватними та не порушують збалансованості інтересів сторін. Захід забезпечення позову перебуває у безпосередньому зв`язку з позовними вимогами та спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.153 ЦПК України при розгляді заяви про забезпечення позову суд вважав за необхідне викликати в судове засідання позивача, який подав заяву про забезпечення позову, для надання пояснень та додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та в його інтересах адвокат Моргунова Т.О. (діє на підставі договору №3 про надання правової допомоги від 22 липня 2019 року, ордеру серії ТР №077803 від 22 липня 2019 року) заяву про забезпечення позову підтримали з підстав, зазначених у ній. Крім того, додатково на обґрунтування заяви про забезпечення позову надали додаткові пояснення та докази, за якими, зокрема, позивач ОСОБА_1 зазначив, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в липні 2019 року Печерським районним судом м.Києва, при цьому ініціатором розірвання шлюбу стала відповідач. Вказав, що від шлюбу вони мають трьох дітей, з яких старша донька є повнолітньою та навчається в Австрії, середня донька Дар`я неповнолітня, також навчається та живе в Австрії, а також малолітній син ОСОБА_5 , який на даний час також проживає та навчається в Австрії. Вказав, що з відповідачем в позасудовому порядку розділили набуте у шлюбі майно, відповідач має відповідні засоби до існування та забезпечення себе та дітей, крім того, він надає матеріальну допомогу на їх утримання, діти проживають з відповідачем в належному йому в Австрії будинку, який він утримує, та він (позивач) не проти проживання дітей разом з матір`ю відповідачем по справі, однак вважає, що малолітній син ОСОБА_5 має проживати саме в Україні, щоб він (позивач) мав можливість спілкуватися з сином та приймати активну участь у його вихованні та бути як батько в його (сина) житті. Також вказав, що при останньому відвідуванні сина за місцем його теперішнього проживання в Австрії в жовтні, 2019 року, син повідомив йому, що хоче проживати разом з мамою, і він такому рішенню сина заперечувати не буде, при цьому, вважає, що він як батько має право на спілкування та виховання дитини, і відповідач цьому не повинна перешкоджати. Окрім того, зазначив, що на даний час в Печерському районному суді м.Києва в провадженні перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до нього (позивача) про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_6 . Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Моргунова Т.О. підтримала позицію позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, заборони перетинати державний кордон України та вивозити за межі України малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі будь-яких документів, що посвідчують особу дитини у супроводі матері ОСОБА_2 чи будь-якої іншої, уповноваженої нею особи до вирішення справи по суті.

Заслухавши позивача ОСОБА_1 та в його інтересах адвоката Моргунову Т.О., зваживши доводи, викладені в заяві про забезпечення позову, дослідивши докази, додані до заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову позивачу ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасників справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову, при цьому забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Так, співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення позову відповідав предмету позову.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Крім того, відповідно до п.п. 4, 10 роз`яснень пленуму Верховного Суду України, викладених в постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 рокузабезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження в ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду і заходи повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

В свою чергу, зазначені в заяві про забезпечення позову доводи позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову в даній справі в подальшому може унеможливити чи утруднути виконання рішення суду, не можна визнати обґрунтованими, оскільки, предметом позову, разом з вимогою про відібрання дитини у відповідача та негайне повернення дитини позивачу, є визначення способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, доказів які підтверджували б доводи позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача не надано, а об`єктивні причини, які можуть виникнути при виконанні рішення суду, в разі задоволення позовних вимог (виїзд дитини на відпочинок та інше), не можуть бути підставою для задоволення поданої заяви.

Крім того, судом відзначається, що вказаний в заяві вид забезпечення позову стороною позивача ототожнюється із тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави таких обмежень зазначено в статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», та відповідно до яких право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли:1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;2) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 3) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 4) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;5) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Зазначені позивачем в заяві про забезпечення позову обставини не підпадають під жодну з зазначених в Законі підстав.

Також вимогами ст.441 ЦПК України врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Положення ч.ч.1-3 вказаної норми передбачають, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Таким чином, вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 441 ЦПК України, та за поданням державного виконавця на підставі Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

Судом також відзначається, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону (обмеження) виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

При цьому, заборона (обмеження) виїзду за межі України не може належати до інших видів забезпечення позову, на підставі чого слід дійти висновку, що суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про усунення перешкод у спілкування з дитиною та її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини, оскільки це порушує норми ЦПК України та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією та вимог ст.6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

За наведених обставин, а також враховуючи, що позивачем ОСОБА_1 не доведено існування реальної загрози виконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, заявлений вид забезпечення не є співмірним із заявленими вимогами, на підставі чого суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.149-153, ст.ст.258-260, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №405/7676/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про усунення перешкод у вихованні дитини та повернення дитини до України шляхом тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, заборони перетинати державний кордон України та вивозити за межі України малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі будь-яких документів, що посвідчують особу дитини в супроводі матері ОСОБА_2 чи будь-якої іншої уповноваженої нею особи до вирішення справи по суті, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова