Постанова

Іменем України

27 листопада 2019року

м. Київ

справа №183/2691/16

провадження №61-20782св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Інтерпайп Новомосковський трубний завод», Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Новомосковський трубний завод» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 рокуу складі судді Майної Г. Є та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ІнтерпайпНовомосковський трубний завод» (далі - ПАТ «Інтерпайп Новомосковський трубний завод»), Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області про визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею та скасування реєстрації в державному земельному кадастрі.

Позов обгрунтований тим, щорішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 18 січня 1995 року № 40 йому виділено земельну ділянку площею 0, 10 га за адресою: АДРЕСА_1 .

20 березня 1996 року між ним та Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області укладений договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) № 262, а саме на земельну ділянку загальною площею 0,0481 га, строком на три роки. Рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 23 жовтня 1996 року № 1036 йому надано дозвіл на приватизацію цієї земельної ділянки (0, 0481 га), у зв`язку з цим у його державному акті на право приватної власності в графі "Зміни у межах і розмірах земельної ділянки" зроблено відповідний запис, таким чином, розмір його земельної ділянки становить 0, 1481 га.

17 грудня 2015 року він звернувся до Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області для реєстрації своєї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. На його заяву державний кадастровий реєстратор Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області видав рішення № РВ-015 про відмову у внесенні відомостей до державного земельного кадастру з тих підстав, що подані ним документи не відповідають вимогам Закону України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини - перетин з ділянкою :03:006:0010; площа співпадає на 30,717 %; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року, позов задоволено.

Визнано недійсним державний акт серії ІІ-ДП№003403 на право постійного користування землею, виданий Новомосковському трубному заводу 04 вересня 1996 року.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,7404 га, кадастровий номер :03:006:0010.

Зобов`язано Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області внести до Державного земельного кадастру відповідні зміни щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,7404 га, кадастровий номер :03:006:0010.

Проведено розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками рішення суду першої інстанції, що ОСОБА_1 у добровільному порядку не відмовився від права тимчасового користування земельною ділянкою площею 0,0481 га, яка перебувала в його користуванні з 17 червня 1996 року, рішення про її вилучення чи припинення права користування нею Новомосковською міською радою Дніпропетровської області у порядку, передбаченому ЗК України, не приймалося. З урахуванням установлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що державний акт серії ІІ-ДП № 003403 на право постійного користування землею, виданий Новомосковському трубному заводу 04 вересня 1996 року, необхідно визнати недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 рокуПАТ «Інтерпайп Новомосковський трубний завод» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

19 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 11 червня 2019 року № 655/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

07 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовали норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Суди не взяли до уваги, що закон не передбачає спосіб захисту порушеного права про визнання недійсним державного акта. Державний акт це лише документ, що посвідчує право на земельну ділянку. Спір щодо державного акта не є спором про право. Позивач обрав неналежний спосіб захисту його порушеного права.

Законодавством не передбачено інших випадків скасування державної реєстрації земельної ділянки та кадастрового номеру, крім як з підстав, зазначених у статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою є документом, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою та виданий на підставі рішення органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Аргументи інших учасників справи

У запереченні на касаційну скаргу позивач просить її відхилити та залишити в силі судові рішення.

У судовому засіданні представник товариства визнала, що частина земельної ділянки, яка передана у його постійне користування, належить позивачу.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скаргачастковозтаких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 на підставі рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 18 січня 1995 року № 40 відповідно до державного акта серії ДП м № 00287, виданого 03 березня 1995 року, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 10 га в межах згідно з планом, що розташована на території Новомосковської міської ради, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку в межах міста (а. с. 6-7, 8).

20 березня 1996 року рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області ОСОБА_1 також надано у постійне користування для городу земельну ділянку площею 0, 0481 га згідно з планом тимчасового користування, на підставі якого між Новомосковською міською радою народних депутатів Дніпропетровської області та ОСОБА_1 був укладений договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) строком на 3 роки, зареєстрований у Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 17 червня 1996 року № 88 (а. с. 9, 10).

На підставі рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області від 17 квітня 1996 року № 377 Новомосковському трубному заводу (правонаступником якого є ПАТ «Інтерпайп Новомосковський трубний завод») надано у постійне користування 0,7404 га землі під насосну станцію І-го підйому, про що 04 вересня 1996 року виданий державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ДП № 003403, зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № НМ № 0138 (а. с. 72, 74, 58-36).

Згідно з повідомленням Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року № Д-96/0-25/6-16 земельна ділянка із кадастровим номером :03:006:0010, площею 0,7404 га під насосну станцію 1-го підйому, перебуває у постійному користуванні ПАТ «Інтерпайп Новомосковський трубний завод». Право постійного користування посвідчено державним актом серії ІІ-ДП № 003403 від 04 вересня 1996 року (а. с. 15).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, застосувавшидо спірних павовідносин положення статей 22, 23, 24, 27, 31, 43, 44, 19, 152, 155 ЗК України, виходив з того, що позивач ОСОБА_1 у добровільному порядку не відмовлявся від права тимчасового користування спірною земельною ділянкою, а рішення про її вилучення чи припинення права користування Новомосковською міською радою Дніпропетровської області у порядку, передбаченому ЗК України, не приймалося.

Сторони визнали, що земельна ділянка площею 0,7404 га з кадастровим номером :03:006:0010, яка надана у постійне користування є ПАТ «Інтерпайп Новомосковський трубний завод» 04 вересня 1996 року, включає в себе також 0, 0481 га спірної земельної ділянки, яка була надана у тимчасове користування ОСОБА_1 20 березня 1996 року (а. с. 12, 16, 17) та має межі із земельною ділянкою позивача ОСОБА_1 , площею 0, 10 га (частково від А до Б).

Суд апеляційної інстанції встановив, що відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України 2004 року, ця обставина не підлягає доказуванню.

ОСОБА_1 передано у тимчасове користування земельну ділянку площею 0,0481 га на підставі договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 17 червня 1996 року, який був укладений на підставі рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області від 20 березня 1996, а ПАТ «Інтерпайп Новомосковський трубний завод» була надана на праві постійного користування земельна ділянка площею 0,7404 га пізніше, а саме 04 вересня 1996 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 1 ЦПК 2004 року завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Аналогічне положення міститься у статті 2 ЦПК України, згідно з частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року, та стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЗК України18 грудня 1990 року N 561-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ЗК України № 561-XII) надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, іншому громадянину, підприємству, установі, організації провадиться лише після вилучення (викупу) цієї ділянки в порядку, передбаченому статтями 31 і 32 цього Кодексу

Статтею 27 ЗК України № 561-XII визначено вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, до яких відноситься також добровільна відмова від земельної ділянки та вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом. Право користування землею може бути також припинено у випадках, зазначених у статті 114 цього Кодексу. Право користування орендованою землею припиняється також при розірванні договору оренди землі. Право тимчасового користування землею припиняється шляхом розірвання договору.

Відповідно до частин третьої, шостої статті 31 ЗК України № 561-XIIвилучення земель (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) у межах міста для усіх потреб провадиться за рішенням міської Ради народних депутатів, за винятком випадків, передбачених статтею 33 цього Кодексу. У разі відмови власника землі або землекористувача дати згоду на вилучення (викуп) земельної ділянки або у разі відмови місцевої Ради народних депутатів у її вилученні ці питання можуть бути вирішені у судовому порядку.

Згідно зі статтею 15, пунктом 4 частини другої статті 16, статтями 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно наявних перешкод у здійсненні ним цих прав.

Способи захисту цивільних прав, у тому числі захисту права власності, визначені в статті 16 ЦК України, перелік яких не є вичерпним.

Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, зокрема: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Відповідний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, провадження № 14-525цс18.

За встановлених судами обставин визнання недійсним державного акта на право постійного користування землею, виданого Новомосковському трубному заводу, є ефективним способом поновлення порушеного права позивача на належну йому земельну ділянку.

Натомість щодо вимоги про зобов`язанняУправління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області внести до Державного земельного кадастру відповідні зміни, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора, пов`язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов`язуючи його приймати такі рішення.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про скасування судових рішень в частині задоволення позову про зобов`язання Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області внести до Державного земельного кадастру відповідних змін щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,7404 га, кадастровий номер :03:006:0010з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у позові.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а спрямовані на переоцінку доказів та зводяться до незгоди із судовими рішеннями.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи в касаційному порядку в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права,Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково, скасування судових рішень у частині, а в іншій частині залишення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга ПАТ «Інтерпайп Новомосковський трубний завод» підлягає частковому задоволенню, однак судове рішення ухвалюється не на користь відповідача, розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Новомосковський трубний завод» задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року в частині зобов`язання Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області внести до Державного земельного кадастру відповідні зміни щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,7404 га, кадастровий номер :03:006:0010, скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в позові.

В іншій частині рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко