ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/803/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Коваль А.Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі:

Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., Сіренка Ю.В.

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

особа, яка звернулася з поданням державний виконавець Уманського міського відділу ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області;

боржник - ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 серпня 2016 року ухваленої у складі судді Коваль А.Б. у справі за поданням державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у зв`язку з невиконанням, покладених на нього судовим рішенням зобов`язань, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року державний виконавець Уманського міського відділу ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у зв`язку з невиконанням, покладених на нього судовим рішенням зобов`язань.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на виконанні в Уманському міському відділі державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавче провадження відкрите згідно виконавчого документа № 2а/2370/5609/2011 від 17 липня 2012 року виданого Черкаським окружним адміністративним судом про стягнення з ДП «Уманський цегельний завод» на користь управління ПФУ в м. Умані та Уманському районі боргу у сумі 76375,59 грн.

Державним виконавцем у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» 21 вересня 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено боржника у визначеному законом порядку.

Боржнику неодноразово направлялися вимоги державного виконавця, а також здійснювалася документальна перевірка майнового стану боржника юридичної особи, після вжитих державним виконавцем заходів грошових коштів на арештованих рахунках боржника не виявлено.

Державний виконавець стверджує, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього державною виконавчою службою.

Оскільки відповідно до інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань вбачається, що керівником юридичної особи боржника є ОСОБА_1 , державний виконавець просив суд тимчасово обмежити керівника юридичної особи боржника - ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов`язань ДП «Уманський цегельний завод» покладених на боржника згідно виконавчого документа 2а/2370/5609/2011.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 серпня 2016 року подання задоволено.

Обмежено керівника юридичної особи-боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобовязань ДП «Уманський цегельний завод» покладених на боржника згідно виконавчого документа № 2а/2370/5609/2011 від 17 липня 2012 року виданого Черкаським окружним адміністративним судом про стягнення з ДП «Уманський цегельний завод» на користь управління ПФУ в м. Умань та Уманському районі боргу у сумі 76375,59 грн.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що дана ухвала є незаконною та необгрунтованою, просить її скасувати, а в задоволенні подання відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що жодного повідомлення чи усного виклику його як керівника боржника в межах виконавчого провадження відносно ДП «Уманський цегельний завод» не було.

Матеріали зазначеної цивільної справи не містять жодного про це документу, хоча державний виконавець достовірно встановив, що боржник проживає в м. Черкаси, а вимоги, що ним направляються в м. Умань, де раніше перебувало майно ДП «Уманський цегельний завод».

Разом з тим, йому жодного разу не телефонував державний виконавець по телефону з вимогою прибути до відділу ДВС.

Скаржник вважає, що висновок про те що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду не відповідає дійсності, оскільки матеріали справи не містять таких доказів, які б підтверджували факт ухилення від виконання зобов`язань.

06 грудня 2019 року старший державний виконавець надіслав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що державним виконавцем з метою повного фактичного виконання всіх рішень, неупереджено вживаються всі заходи, в межах наданих йому повноважень, у чіткій послідовності з вимогами не лише ЗУ «Про виконавче провадження» а й інших нормативно-правових актів, і надалі будуть вчинятися всі необхідні виконавчі дії, шляхом прийняття рішень та процесуальних документів.

Незаконні дії скаржника створюють прецедент ухилення всіх боржників від виконання приписів чинного законодавства та фактично породжують двоякість тлумачення норм Закону, з точки зору вигідності чи не вигідності особі-боржнику.

Вважає, що оскаржувана ухвала була постановлена без порушення норм матеріального і процесуального права.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановлена судом першої інстанції ухвала не відповідає зазначеним вище вимогам.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд виходив з того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Уманському міському відділі державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавче провадження відкрите згідно виконавчого документа № 2а/2370/5609/2011 від 17 липня 2012 року виданого Черкаським окружним адміністративним судом про стягнення з ДП «Уманський цегельний завод» на користь управління ПФУ в м. Умані та Уманському районі боргу у сумі 76375,59 грн.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець вважав, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього судовим рішенням, а тому є всі підстави для задоволення подання про обмеження в праві виїду за межі України керівника юридичної особи боржника - ОСОБА_1 .

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у статті 33 Конституції України.

У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Пунктом 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

В розумінні пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», ухиленням, є навмисне чи інше свідоме невиконання боржником обов`язків за рішенням суду, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання та є підставою про застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Приймаючи до уваги узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховного Суду, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Наявність у боржника невиконаних зобов`язань за рішенням суду сама по собі, не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

Ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення частини 3 статті 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".

Відсутність грошових коштів на арештованих рахунках боржника, не може свідчити про ухилення від виконання своїх зобов`язань. ОСОБА_1 , як керівника боржника.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов`язань.

В матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт умисного ухилення керівника ОСОБА_1 від виконання зобов`язань покладених на боржника, а саме на ДП «Уманський цегельний завод» рішенням суду.

В порушення зазначених вимог, судом першої інстанції не перевірявся факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, проте зазначив про ці обставини, як встановлені.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов помилкового висновку про задоволення подання старшого державного виконавця та тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у зв`язку з несплатою заборгованості, не встановивши факту ухилення боржника від виконання вказаних зобов`язань.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування, а апеляційна скарга до задоволення з прийняттям у справі нової постанови про відмову в задоволенні подання державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 серпня 2016 року у справі за поданням державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у зв`язку з невиконанням, покладених на нього судовим рішенням зобов`язань - скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою у задоволенні подання державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у зв`язку з невиконанням, покладених на нього судовим рішенням зобов`язань відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова

Ю.В. Сіренко

Повний текст постанови складений 18 грудня 2019 року. :