ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/4433/14-ц
Провадження № 22-ц/4820/985/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретар - Дубова М.В.,

з участю апелянта та її представників,

представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року, суддя Карплюк О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на об`єкт завершеного будівництва,

встановив:

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину в майні, яке є об`єктом права спільного сумісного майна подружжя.

На обґрунтування позову зазначила, що з 1989 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 . В період з 24.03.1999 року по 05.12.2013 року вона перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі. Під час їхнього спільного проживання, за їх спільні кошти та їх спільними зусиллями було побудовано житловий будинок по АДРЕСА_1 . Рішенням Копистинської сільської ради від 28.10.2004 року будинок було прийнято в експлуатацію. Вважає, що будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому вона має право на Ѕ частину цього майна.

Справа розглядалася судами неодноразово. Останнім рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.09.2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що суд не взяв до уваги ту обставину, що в період з 1993 року по 1997 рік вона отримувала будівельні матеріали, які були використані на будівництві будинку у ВАТ «Хмельницький постійно діючий будівельний поїзд №12» в рахунок заробітної плати. В суді свідки підтвердили факт спільного проживання її та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та будівництво спірного будинку спільними зусиллями та коштами.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 07.12.2017 року вказане рішення суду було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.03.2019 року ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 07.12.2017 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому суд касаційної інстанції вказав на необхідність з`ясувати коли саме був збудований спірний будинок, і чи не є він спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відповідно до ст. 22 КЗпШС та ст. 60 СК України, або яка його частина була збудована після реєстрації між ними шлюбу.

В суді апелянт та його представники підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що з 24.03.1999 року по 05.12.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. З 09.11.1978 року по 12.11.1997 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 .

Рішенням Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 29.04.1992 року, №2-а ОСОБА_4 виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво площею 0,25 га.

Рішенням Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 25.08.1993 року, № 44 ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво житлового будинку.

На виділеній земельній ділянці по АДРЕСА_1 в період до 2004 року було побудовано житловий будинок, який рішенням Копистинської сільської ради № 55 від 28.10.2004 року був прийнятий в експлуатацію. Право власності на будинок не було зареєстровано у встановленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Його спадкоємцями за законом є його діти, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 16.02.2017 року №82/16 визначено ступінь готовності спірного будинку до експлуатації 87%. Експертом було встановлено, що на земельній ділянці розташовано двоповерховий будинок та господарські будівлі, земельна ділянка огороджена, приміщення житлового будинку експлуатуються частково, в приміщеннях першого та другого поверхів проводяться ремонтно-будівельні роботи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин щодо спільної участі її та ОСОБА_4 у створенні спірного будинковолодіння, відсутні об`єктивні дані про те, що спірне майно є об`єктом права спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Статтею 17 Закону України «Про власність» яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КпШС, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування. є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17.

За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього.

Системне тлумачення категорій "об`єкт нерухомого майна" (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України) та "об`єкт незавершеного будівництва" (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством.

Не будуючи до моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації та державної реєстрації права власності житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі такого будівництва (частина третя статті 331 ЦК України), тобто сукупності речей щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Вказане дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу за визначених законом умов може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2013 року у справі N 6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі N 6-338цс15, від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2710цс15, від 07 вересня 2016 року у справі N 6-47цс16, Верховним Судом у постанові від 03 грудня 2018 року у справі №525/511/16-ц/61-32375св18.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_6 пояснив, що протягом 1994-1999 років ОСОБА_1 отримувала будівельні матеріали в рахунок заробітної плати з метою подальшого їх використання на будівництві спірного будинку, розпочатого влітку 1994 року та закінчено орієнтовно в 1998-1999 роках. Свідок не зміг конкретизувати, які саме будівельні матеріали були отримані, їх кількість, вартість та чи були вони дійсно використані на будівництві спірного об`єкта. Свідок ОСОБА_7 в суді пояснила, що будівництво спірного будинку розпочато в 1994 році, будівництво проводилося спільно ОСОБА_1 , яка є її матір`ю та ОСОБА_4 , її вітчимом. Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що будівництво будинку розпочалося орієнтовно в 1997-1998 році, а в 2000 році будівництво було завершено. Будівельні матеріали на будівництво придбавали як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_1 , при цьому остання отримували будівельні матеріали в рахунок оплати праці на підприємстві, в якому позивач працювала касиром. Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що будівництво будинку розпочато у 1997 році, а в 2000 році будівництво було завершено.

Свідки надали неточні, неконкретизовані показання, з яких неможливо встановити дійсні обставини щодо будівництва спірного будинку по АДРЕСА_1 позивачем ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_4 до реєстрації шлюбу 24.03.1999 року а також в період перебування у зареєстрованому шлюбі. Справа не містить доказів прийняття участі позивача у будівництві спірного будинку до реєстрації шлюбу як безпосередньо особистою працею, так і шляхом придбання будівельних матеріалів, які в подальшому були використані на будівництві. Свідки таких обставин суду не підтвердили.

Довідка ВАТ «Хмельницький постійно-діючий будівельний поїзд №12» від 28.04.2014 року, №27 не підтверджує обставин, на які посилалася апелянт щодо використання при будівництві спірного будинку будівельних матеріалів, отриманих нею в рахунок оплати праці протягом 1993-1997 років (а.с. 67, т.1).

В той же час необхідно врахувати, що рішенням Копистинської сільської ради № 55 від 28.10.2004 року будинок був прийнятий в експлуатацію, однак право власності на нього зареєстровано не було.

Справа не містить доказів того, яка частина спірного будинку була побудована до реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а яка після реєстрації шлюбу в період з 24.03.1999 року по 05.12.2013 року. Як позивач, так і свідки в суді пояснювали, що до 2000 року будинок був фактично побудований і в наступні роки його добудова не проводилася.

Однак з 09.11.1978 року по 12.11.1997 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, ОСОБА_5 , матір`ю відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , і, як стверджували свідки, саме під час перебування вказаних осіб у зареєстрованому шлюбі, з 1994 року розпочалося будівництво спірного будинку.

З урахуванням встановлених судом обставин та наданих сторонами доказів суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що позивач ОСОБА_1 не надала суду об`єктивних даних на підтвердження обставин, зазначених у позові щодо проведення будівництва об`єкту незавершеного будівництва (житлового будинку з господарськими будівлями), розташованого по АДРЕСА_1 нею спільно з ОСОБА_4 як до реєстрації шлюбу, так і в період перебування у зареєстрованому шлюбі.

Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 20.03.2019 року, з метою з`ясування коли саме був збудований спірний будинок і чи не є він спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , судом апеляційної інстанції, з дотриманням вимог ст. 12 ЦПК України, було роз`яснено сторонам право на подання до суду відповідних доказів, призначення судової експертизи, однак з відповідними заявами сторони до суду апеляційної інстанції не звернулися.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24.09.2019 року.

Судді Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк