28.01.2019р. Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючої - судді Малахової-Онуфер А.М.
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1
приватного виконавця ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_2 про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, -
Приватний виконавець ОСОБА_2 у суді просить подання задовольнити з мотивів у ньому наведених.
Представник ПАТ "Універсал Банк" ОСОБА_8 у клопотанні від 28.01.2019р. подання підтримав, просив про розгляд такого за відсутності представника банку (а.с.145)
Заслухавши пояснення приватного виконавця, вивчивши подання, суд доходить наступного висновку.
За положеннями ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
20.03.2018р., приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області ОСОБА_2, на підставі ст. ст. 3, 4, 24-27 ЗУ "Про виконавче провадження", винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56022647 з примусового виконання виконавчого листа №2/441/277/2018 від 13.09.2013р., копії якої скеровано на адресу сторін виконавчого провадження для відома та виконання. (а.с. 132-133).
За положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:
- звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
- звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
- вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
- заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
- інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
За положеннями ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з частиною 1 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.
Частинами 3 та 4 означеної статті встановлено, що у разі звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставленого третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч.1 і ч. 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
За положеннями ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Отже, виконавець вправі звернутися до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке в установленому законом порядку не зареєстроване, а не про надання виконавцю дозволу на звернення стягнення на таке майно, що відповідно до положень ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» є правом виконавця та належить до його повноважень і попереднього звернення до суду про надання такого дозволу не потребує.
Більше того, в матеріалах подання відсутні докази, які б підтверджували результати всіх вжитих приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», і зокрема щодо відсутності рухомого майна, відсутності будь-якого іншого майна, грошових коштів і цінностей, належних боржнику та на які може бути звернено стягнення для погашення заборгованості за вищезазначеним виконавчим листом.
Окрім цього, Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №122454779, на яку приватний виконавець ОСОБА_2 покликається в поданні та обґрунтовує вимоги, сформована 02 травня 2018 року, тоді як приватний виконавець із означеним поданням звернувся в суд 16 січня 2019р., тобто через вісім місяців після формування такої довідки, що в свою чергу не виключає обставину самостійної реєстрації боржником у цей період означеного нерухомого майна (а.с. 111-114).
За наведеного, підстав для задоволення подання приватного виконавця ОСОБА_2 про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, з мотивів у ньому наведених, суд не убачає.
Керуючись ст. 440 ЦПК України, суд, -
Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 04.02.2019р.

Суддя : А.М. Малахова - Онуфер