Номер провадження: 22-ц/813/3042/19
Номер справи місцевого суду: 521/9204/18
Головуючий у першій інстанції ЦелухА.А.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

відповідача Державної казначейської служби України в особі представника Олійник А.М.

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Військової частини НОМЕР_1 не з`явились,

переглянувши справу №521/9204/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 липня 2018 року у складі судді Целуха А.А., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 30 травня 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що проходив військову службу на посаді головного сержанта з матеріального забезпечення автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 , польова пошта НОМЕР_2 , у військовому званні старшого сержанта. 17 липня 2017 року зареєстровано кримінальне провадження №0001691 за частиною 1 статті 263 КК України, у якому йому було оголошено підозру, обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, 17 січня 2018 року кримінальне провадження закрито по пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України за відсутністю доказів, достатніх для доведення винуватості в суді та вичерпанням можливості отримання таких. Посилаючись на вказані обставини, незаконне затримання, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обрання запобіжних заходів тощо, позивач просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на його ОСОБА_1 користь на відшкодування майнової шкоди 26856,40 грн., моральної шкоди 67014,00 грн. (а.с.19).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 31 травня 2018 року позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі (а.с.56).

Відповідач Державна казначейська служба України позов не визнала з підстав того, що Державна казначейська служба не є належним відповідачем, що дії органів щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності незаконними не визнано, що розмір моральної шкоди завищено тощо (а.с.77-85).

Третьою особою Військовою частиною НОМЕР_1 вимоги позивача підтримано.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 липня 2018 року позов задоволено; стягнуто за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 26856,40 грн., моральної шкоди 67014,00 грн. (а.с.101-104).

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові (а.с.107-114).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у невірному визначенні розміру моральної шкоди у зв`язку з перебуванням підозрюваного під слідством, який необґрунтовано завищено; у порушенні вимог предметної юрисдикції в частині задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди, так як визначення розміру грошових доходів, які втратив позивач внаслідок незаконних дій, належить до компетенції інших органів, а не суду; у не залучені належних відповідачів, які мають відповідати за вимогами тощо.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу представник в інтересах ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги, обґрунтовував доведеністю обставин, з якими пов`язано право на відшкодування заявленої шкоди (а.с.155-159).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення скарги зміну рішення суду з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

ОСОБА_1 уклав 1 червня 2016 року з Міністерством оборони України Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу (а.с.10-11).

ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді головного сержанта автомобільної роби, ВОС-837974А (наказ від 13 січня 2017 року №8 командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 ; наказ від 10 лютого 2017 року №35 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) (а.с.12, 13).

17 липня 2017 року до ЄРДР внесено кримінальне провадження №0001691 за правовою кваліфікацією частини 1 статті 263 КК України, з повідомленням підозри ОСОБА_1 (а.с.14-16).

18 липня 2017 року о 16:00 годині ОСОБА_1 затримано (протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину) (а.с.17-19).

19 липня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0001691 (а.с.20-23).

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2017 року у справі №521/11208/17 до підозрюваного ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці із забороною підозрюваному залишати житло; звільнено ОСОБА_1 з-під варти та зобов`язано невідкладно прибути за адресом відбуття домашнього арешту; покладено на підозрюваного ОСОБА_1 обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України (а.с.24-26).

Наказом від 21 липня 2017 року №168 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) старшого сержанта ОСОБА_1 сержанта з матеріального забезпечення автомобільної роти військової служби за контрактом знято з усіх видів забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 з 21 липня 2017 року, з котлового з 22 липня 2017 року (підстава рапорт; ухвала суду від 20 липня 2017 року в справі №521/11/11208/17) (а.с.27).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2017 року в справі №522/17289/17 продовжено відносно підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обраний ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2017 року (а.с.28).

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року в справі №521/17371/17-к застосовано до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України (а.с.29-31).

Наказом від 2 листопада 2017 року №254 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) старшого сержанта ОСОБА_1 вважати таким, що повернувся у розпорядження військової частини та прийняв справи із зарахуванням до списків особового складу на всі види забезпечення (а.с.32).

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2017 року в справі №521/19422/17 застосовано до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання в межах строку досудового розслідування, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України (а.с.34-35).

Постановою від 17 січня 2018 року прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України кримінальне провадження №70001691 від 17 липня 2017 року щодо підозрюваного військовослужбовця ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України за відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості в суді та вичерпанням можливості їх отримання (а.с.38, 64-71).

Згідно розрахунку грошового забезпечення за період з 1 липня 2017 року по 30 листопада 2017 року (період не нарахування грошового забезпечення 21 липня 2017 року 1 листопада 2017 року старшого сержанта ОСОБА_1 ) недорахована сума визначена рівною 26856,40 грн. (а.с.44).

27 березня 2018 року ОСОБА_1 подано прокурору військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України заяву про визначення розміру матеріальної шкоди на підставі частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», до заяви додано розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 , де сума недонарахованих коштів за період зняття з грошового забезпечення, а саме за період з 21 липня 2017 року по 1 листопада 2017 року, склала 26856,40 грн. Заяву декілька разів переадресовано за належністю, відповідь на заяву жодним органом не надано, рішення (постанову) про відшкодування майнової шкоди не прийнято (а.с.39-40).

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.46-48).

У період з липня 2017 року по грудень 2017 року дружина ОСОБА_1 ОСОБА_6 отримувала щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в сумі по 860,00 грн. на місяць (а.с.45).

Наявність у сім`ї Чорнозуб інших доходів у період зняття ОСОБА_1 з грошового забезпечення не доведена.

Вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди заявлено з підстав Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», частин 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України, відтак, з огляду на обставини (факти), що обґрунтовують позовні вимоги, спеціальні підстави відповідальності тощо слід виходити з того, що право на відшкодування заявленої шкоди ОСОБА_1 пов`язує з окремим (спеціальним) деліктом.

Так, шкода, завдана фізичній особі внаслідок, зокрема, її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч.1 ст.1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст.1176 ЦК України).

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.7 ст.1176 ЦК України).

Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами), статтею 1 якого визначено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1)незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2)незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3)незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Статтею 2 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами) визначено перелік випадків виникнення права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом; такими випадками є: 1)постановлення виправдувального вироку суду; 1-1)встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2)закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4)закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно пунктів 1, 5 частини 1 статті 3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами) у випадках, наведених у статті 1 цього Закону, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, моральна шкода.

Кримінальне провадження №0001691 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, у відношенні ОСОБА_1 є завершеним прийняттям постанови про закриття кримінального провадження за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Таким чином, на час звернення до суду з позовом у ОСОБА_1 було наявним право на відшкодування шкоди, передбаченої частиною 1 статті 1176 ЦК України, статтями 1, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами), так як передбачений частиною 2 статті 1176 ЦК України та статтею 2 вказаного Закону випадок, з яким пов`язується право на відшкодування шкоди (спеціальний делікт), настав.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції в частині виникнення права на відшкодування шкоди, відповідно, не приймає доводи апеляційної скарги казначейства щодо відмови у захисті права на відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 як громадянинові внаслідок незаконно притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного затримання, незаконного застосування запобіжного заходу тощо, що обмежують та порушують права громадян, з тих підстав, що має місце передбачений законом випадок, який надає позивачу таке право, а саме закриття кримінального провадження за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Судова практика орієнтує на те, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках передбачених законом, а саме статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року в справі №713/216/17, від 20 вересня 2018 року в справі 686/23731/15-ц, постанова Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-2089цс15, постанова Верховного Суду України від 26 лютого 2016 року у справі №6-2089цс15, постанова Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі №638/11853/15-ц).

Щодо ОСОБА_1 , то передбачений статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР випадок настав, відтак, правові підстави для задоволення заявлених ним вимог наявні.

Оскільки Закон від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

З огляду на викладене, не приймаються доводи апеляційної скарги казначейства щодо не дотримання порядку та форми звернення до суду з вимогами про відшкодування шкоди.

Не приймаються й доводи скарги що кола учасників справи, так як в даному випадку за завдану ОСОБА_1 шкоду відповідає держава незалежно від вини посадових чи службових осіб органів.

У визначенні грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Мінімальний розмір моральної шкоди законодавцем визначено виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом; цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких позивач зазнав, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

ОСОБА_1 перебував під слідством з 17 липня 2017 року по 17 січня 2018 року, що складає 6 місяць, з яких був затриманий з 18 липня 2017 року по 20 липня 2017 року, перебував під домашнім арештом з 20 липня 2017 року по 2 листопада 2017 року, перебував під особистим зобов`язанням з 23 жовтня 2017 року по 17 січня 2018 року

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2018 року встановлено 3723,00 грн.

Таким чином, гарантований мінімум відшкодування моральної шкоди є рівним 22338,00 грн. (3723,00 грн. х 6 місяців = 22338,00 грн.).

Проте, зважаючи на доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, оцінивши надані докази, суд апеляційної інстанції, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди 30000,00 грн. (тридцять тисяч гривен), та, відповідно, не обмежується законодавчо гарантованим мінімумом відшкодування, як то просить в апеляційній скарзі прокурор. При цьому доводи казначейства щодо безпідставності застосування у розрахунку шкоди коефіцієнту «3» приймаються.

За період з 21 липня 2017 року по 1 листопада 2017 року зняття з грошового забезпечення ОСОБА_1 не донараховано грошового забезпечення в сумі 26856,40 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції визначає розмір відшкодування майнової шкоди (втрати заробітку внаслідок незаконних дій) 26856,40 грн. та стягує дану шкоду судовим рішенням, так як на звернення ОСОБА_1 з заявою до компетентного органу для винесення відповідної постанови про відшкодування втраченого заробітку (грошового забезпечення) за період незаконних дій не отримав жодного процесуального рішення, відтак, бездіяльність органу, на який Законом покладено обов`язок винести за зверненням громадянина постанову про відшкодування (повернення) заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій, не може бути підставою для відмови в позові про відшкодування майнової шкоди (втраченого заробітку).

Виконання рішень суду, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду здійснюється Державним казначейством України за попереднім інформуванням Міністерства фінансів України за вимогою органів державної виконавчої служби України за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету (пункти 1.2, 1.3 Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 4 лютого 2008 року №39).

Таким чином, виходячи з законодавчо встановлено порядку виконання рішень про відшкодування державою коштів, суд приймає доводи апеляційної скарги казначейства щодо безпідставності зазначення в рішенні суду першої інстанції щодо списання присуджених до стягнення коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, так як дане дійсно порушує положення Бюджетного кодексу України, яким керується казначейство.

Так, відповідно до пункту 23-1 статті 1 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Державній казначейській службі України) у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевого бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні. Функціонування єдиного казначейського рахунку як основного рахунку держави для проведення фінансових операцій та ефективного управління коштами державного та місцевого бюджетів через Систему електронних платежів Національного банку України регламентується Положенням про єдиний казначейський рахунок, затверджений наказом Державного казначейства України від 26 червня 2002 року №122. Згідно з положеннями частини 4 статті 45 Бюджетного кодексу України податки, збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на інших рахунках. Відтак, стягнення з єдиного казначейського рахунку шляхом безспірного списання коштів матиме наслідком нецільового використання бюджетних коштів.

За таких обставини, майнова шкода (втрачений заробіток) та моральна шкода, що підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 державою, в її грошову виразі стягується з держави за рахунок коштів Державного бюджету України, при цьому виконання судового рішення має бути проведено відповідно до Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 4 лютого 2008 року №39.

В порядку статті 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 липня 2018 року змінити.

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на відшкодування майнової шкоди 26856 грн. 40 коп., моральної шкоди 30000 грн. 00 коп.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2019 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова