Справа № 462/5764/18 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/896/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м.Львів

Справа №462/5764/18

Провадження № 22ц/811/896/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Фейір К.О.

з участю ОСОБА_5

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

на рішення Залізничного районного суду м. Львава, ухвалене у м. Львові 21 січня 2019 року (суддя Бориславський Ю.Л.)

у справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист порушеного права та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

встановив:

АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся з позовом, у якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/08-5/13708-СК від 30 червня 2006 року у розмірі 471 369, 57 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцям на праві власності, на підставі свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на квартиру, виданого Львівською міською радою 4 травня 2001 року на підставі розпорядження №414 від 4 травня 2001 року, зареєстрованого у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, реєстраційний номер 15214467, номер запису 51398 в книзі 56, - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження; стягнути судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачами порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту, який було забезпечено порукою, та сплати відсотків за користування кредитом. Просить позов задовольнити та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львава від 21 січня 2019 року позов задоволено частково.

Ухвалено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/08-5/13708-СК від 30 червня 2006 року в сумі 214 089, 01 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцям на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Проведено розподіл судових витрат.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржує АТ «Райффайзен Банк Аваль». Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує його законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права.Просить скасувати рішення суду в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором № 014/08-5/13708-СК від 30 червня 2006 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку про захист порушеного права, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості задовольнити повністю, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_5 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з такого.

Встановлено, що 30 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/08-5/13708-СК. За умовами договору банк надав відповідачу кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 52 900 доларів США строком до 4 травня 2016 року із сплатою 12% річних.

3 червня 2015 року між сторонами укладено додаткову угоду №014/08-5/13708-СК/81-1-0-00/19685 за умовами якої змінено валюту виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором з доларів США на гривні, а також збільшено строк користування кредитом до 4 жовтня 2026 року.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 листопада 2017 року встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 1 від 3 червня 2015 року, згідно якого ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_2

3 червня 2015 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки №2 відповідно до якого ОСОБА_4 зобов`язалася відповідати перед банком за зобов`язаннями ОСОБА_2 по кредитному договору.

Рішенням суду від 30 червня 2006 року позов ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» достроково заборгованість за кредитним договором № 014/08-5/13708-СК від 30 червня 2006 року в сумі 214 089, 01 грн.

Встановлено, що рішення суду від 15 листопада 2017 року не виконано.

З вимог від 11 червня 2018 року № 114/5-121554, №114/5-121559, №114/5-121560 вбачається, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» скерувало відповідачам вимоги про виконання грошових зобов`язань за договором.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою, заставою.

Згідно із ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 30 червня 2006 року укладено іпотечний договір № 014/08-5/13708-СК, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І. за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцям на праві власності. Загальна площа квартири становить 64.7 кв.м, житлова - 39, кв.м.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із п. 6.1. іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги: всі боргові зобов`язання, не сплачені ОСОБА_2 , в тому числі заборгованість по овердрафту і вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобов`язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем у зв`язку із реалізацією його прав за цим договором.

Пунктом 3.2 іпотечного договору передбачено, що згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 11092893, виданим ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 30 червня 2006 року, загальна вартість предмета іпотеки становить 25 263 грн.

3 червня 2015 року укладено договір про зміни до іпотечного договору відповідно до якого сторони погодили внести зміни до розділу «Визначення термінів».

Згідно із ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду.

Позивачем подано позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно (квартиру), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу цього майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що внаслідок невиконання відповідачами своїх зобов`язань щодо сплати кредиту за укладеними договорами кредиту та поруки, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення суду першої інстанції в частині незгоди із зазначеною позивачем сумою заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання боргових зобов`язань, мотивоване наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 цього Кодексу, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 УК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду, від 28 березня 2018 року право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 листопада 2017 року достроково стягнуто із позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором, тобто змінено строк виконання зобов`язання, тому нарахування заборгованості по сплаті процентів за кредитом, тіло якого достроково стягнуто за раніше винесеним рішенням суду, а також пені, нормами цивільного законодавством не передбачено. У такому випадку кредитор має право на стягнення з позичальника коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, однак позивач таких вимог не заявляв.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги поданий позивачем розрахунок суми заборгованості у розмірі 471 369,57 грн., оскільки такий включає заборгованість за відсотками та пеню, що розраховані після ухвалення рішення суду від 15 листопада 2017 року, та визначив заборгованість за кредитним договором №014/08-5/13708-СК від 30 червня 2006 року у розмірі 214 089, 01 грн., з чим належить погодитись.

При вирішенні спору судом правильно враховано, що порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований статтею 39 Закону України «Про іпетику», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Вимоги банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах є обґрунтованими та доведеними.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Залізничного районного суду м. Львава від 21 січня 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді