ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 лютого 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/1198/18

Головуючий у першій інстанції - Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/91/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В.

Позивач: ОСОБА_2

Відповідачі: Державна установа «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», Національна поліція України

Особи, які подали апеляційні скарги: Державна установа «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», Національної поліції України про визнання незаконними та скасування наказів, зміну формулювання причин звільнення і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (суддя Ченцова С.М.), ухвалене о 08 год. 07 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 19 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просив визнати незаконними та скасувати Накази Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», а саме: накази від 13.10.2016 року №349, від 23.11.2016 року №434, від 24.11.2016 року №216 о/с, здійснити відповідний запис в трудовій книжці, звільнивши його з займаної посади ВТП ДУ «ЦОП НПУ» в Чернігівській області згідно чинного законодавства України, стягнути з Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (далі - ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України») середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 24 жовтня 2016 року до 03 березня 2018 року в розмірі 52 066 грн 24 коп. Позов мотивовано тим, що позивач перебував у трудових відносинах з 18.04.2016 року по 24.11.2016 року з відповідачем ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» та був незаконно звільнений на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, тоді як законною підставою для його звільнення є п.1 ст.40 КЗпП України виходячи з попередження про його наступне скорочення про яке він був повідомлений роботодавцем 18 серпня 2016 року та поданих ним заяв про таке звільнення. Наказ від 13.10.2016 року №349 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності винесений без проведення належної ретельної перевірки та безпідставного не врахування медичних документів, які підтверджували поважність його відсутності на робочому місці . Неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало його працевлаштуванню , а тому виходячи з вимог ч.2 ст.235 КЗпП України просить стягнути на його користь 52066,24 грн середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2016 року по 3 березня 2018 року.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено частково; визнано незаконним наказ ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» №216 о/с від 24.11.2016 року про звільнення ОСОБА_2 з підстав, визначених п.4 ст.40 КЗпП України; змінено формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин на п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників; змінено дату звільнення ОСОБА_2 з 24 жовтня 2016 року на 25 жовтня 2016 року; зобов'язано ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» змінити запис №2 від 24 жовтня 2016 року, внесений до трудової книжки ОСОБА_2 та внести запис про звільнення його з посади фахівця відокремленого територіального підрозділу в Чернігівській області з 25 жовтня 2016 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України; у решті позовних вимог відмовлено; стягнуто з ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн; зобов'язано Управління державної казначейської служби України у м.Чернігові повернути ОСОБА_2 зайво сплачений судовий збір в розмірі 1409 грн 60 коп. Рішення суду мотивовано тим, що звільнення позивача з підстав, зазначених у наказі № 216 о/с від 24.11.2016 року є протиправним, оскільки відбулося з порушенням вимог діючого трудового законодавства. Також судом встановлено, що трудову книжку було надіслано позивачу в день звільнення - 24.11.2016 року, що підтверджується листом № 4272 від 24.11.2016 року, направленим на адресу позивача, у зв'язку з чим суд вважав, що підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

В апеляційній скарзі ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Відповідач вважає, що рішення суду прийнято на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права. ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» вказує, що факт відсутності позивача на робочому місці 16.09.2016 року комісією засвідчено у складеному акті та ретельно перевірено. Надані позивачем копії медичних документів, останнім в оригіналі не надавались та викликали сумнів щодо їх походження, а тому до уваги при прийняті рішення про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани прийняті не були. Відповідач вважає, що позивач мав право на невикористану відпустку після закінчення строку попередження про наступне вивільнення, тобто до 17.10.2016 року, проте позивач просив надати відпустку після вказаної дати з подальшим його звільненням у зв'язку із скороченням штату. За доводами ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», у рішенні суду жодним чином не спростовується факт відсутності ОСОБА_2 на робочому місці з 25.10.2016 року по 24.11.2016 року і не наводиться жодного доводу про неможливість звільнення позивача на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення в частині задоволених позовних вимог залишити без змін. Позивач вказує, що в порушення чинного законодавства наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 13.10.2016 року №349 було винесено під час фактичного перебування ОСОБА_2 на лікарняному та надано для ознайомлення лише 24.10.2016 року. Також, за доводами ОСОБА_2, під час розгляду справи в суді першої інстанції ані представник ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», ані свідки не змогли пояснити, чому ними не було розглянуто питання про звільнення позивача за поданими ними заявами про звільнення після закінчення двомісячного терміну з дня ознайомлення про скорочення його посади.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 24 жовтня 2016 року по 03 березня 2018 року у розмірі 52 066 грн 24 коп. скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким зазначені вимоги задовольнити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін. Позивач вказує, що нормами чинного трудового законодавства така підстава як своєчасне надсилання (видача, повернення) роботодавцем трудової книжки для відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням відсутня. Крім того, ОСОБА_2 посилається, що судом встановлено день звільнення - 25.10.2016 року, а трудова книжка надіслана 24.11.2016 року, що не може вважатися своєчасним її направленням. Позивач вказує, що його листок тимчасової непрацездатності оплачений не був, про що він неодноразово наголошував в суді.

У відзиві на апеляційну скаргу ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 невмотивованою, такою, що не підлягає задоволенню. Відповідач посилається, що відповідно до ст.235 КЗпП України беззаперечною умовою ухвалення судом одночасного рішення про задоволення похідної вимоги щодо виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу є задоволення основної вимоги працівника про поновлення на попередній роботі. Проте, у спірних правовідносинах вимога щодо поновлення позивача не заявлялася та не вирішувалася. Також відповідач зазначає, що посилання ОСОБА_2, що він не міг працевлаштуватись, не доведені належними, допустимими та достатніми доказами, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин ст.235 КЗпП України в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що наказом Національної поліції України від 16.11.2015 №76 « Про затвердження тимчасового штату Державної установи» затверджено тимчасовий штат Державної установи « Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» та введено посади фахівців 11 та 1 категорій відокремлених територіальних підрозділів.

Наказом №60 о/с від 18.04.2016 року ОСОБА_2 призначено до відокремленого територіального підрозділу в Чернігівській області ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» з 19 квітня 2016 року фахівцем з випробувальним терміном три місяці (а.с.144 т.1).

Наказом Національної поліції України від 01.08.2016 року №657 « Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції» затверджено штат Державної установи « Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» та створено відокремлений територіальний підрозділ в Чернігівській області ( на правах відділу). Відповідно до вказаного наказу скасовується тимчасовий штат Державної установи « Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» та скорочуються всі посади.

Наказом по особовому складу Державної установи « Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» Національна поліція України від 01.08.2016 року за № 121о/с на виконання наказу Національної поліції від 01.08.2016 року № 657 « Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції» попереджено про можливе наступне вивільнення 03.10.2016, в тому числі і ОСОБА_2.

До Київського міського центру зайнятості Печерського районного центру зайнятості 3 серпня 2016 року за № 77 було направлено інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі вказана інформація носила відомості про майбутнє вивільнення 13 провідних фахівців.

17 серпня 2016 року ОСОБА_2 письмово було оголошено про наступне вивільнення 17 жовтня 2016 року.

Наказом Державної установи « Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» Національна поліція України за №248 від 16.08.2016 року « Про припинення діяльності відокремлених територіальних підрозділів та відокремлених територіальних відділів» було припинено діяльність відокремленого територіального відділу Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» в Чернігівській області.

Позивач в заявах від 26.09.2016 року, 24.10.2016 року та електронних повідомленнях від 19.10.2016 року, 22.10.2016 року просив про його звільнення з роботи за скороченням штату.

Вказані заяви залишились без розгляду, за виключенням заяви від 26.09.2016 року, яка була з формальних підстав відхилена.

Після виходу ОСОБА_2 з лікарняного, згідно повідомлення відповідача від 24.10.2016 року позивачу запропоновано прибути до ДУ «ЦОП Національної поліції України у м.Києві для запропонування вакантних посад при скороченні та ознайомлення з наказами (а.с.28 т.1). Акт про пропонування посад від 24 жовтня 2016 року ОСОБА_2 підписувати відмовився (а.с.171 т.1).

Аналізуючи надані суду докази, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивача ОСОБА_2 з підстав, визначених п. 4 ст.40 КЗпП України, є незаконним, та вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо зміни формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин, на п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників.

Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2

Так, 16.09.2016 року для здійснення перевірки дотримання трудової та виконавчої дисципліни працівниками ВТП у Чернігівській області до м. Чернігова була відряджена виїзна комісія відповідно до наказу № 300 від 15.09.2016 року ДУ «ЦОП Національна поліція України», під час якої встановлено відсутність на робочому місці ОСОБА_2 з 9 години до 14 години 24 хвилин. Після прибуття на роботу 16.09.2016 року о 14.24 годині позивач пояснив, що через погіршення стану здоров'я був відсутній на роботі. Про свою відсутність не повідомив безпосереднього керівника, оскільки не міг до нього додзвонитись, а номеру телефону заступника він не знав. До медичних закладів не звертався. Вказані пояснення були надані ОСОБА_2 в письмовому вигляді в той же день, тобто 16.09.2016 року (а.с. 147 т.1).

26.09.2016 року поштою на адресу ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» ОСОБА_2 направив заяви: про надання йому відпустки за фактичний відпрацьований період, про відкликання і визнання недійсною його заяви про призначення з 17 жовтня 2016 року на посаду фахівця ДУ «ЦОП НПУ» в Чернігівській області, про звільнення в порядку статті 492 КЗпП України (через скорочення штатів) (а.с.21-23 т.1).

Національною поліцією України Державною установою « Центр обслуговування підрозділів національної поліції України» на адресу проживання ОСОБА_2 було направлено лист від 28.09.2016 року за №2885, яким позивача повідомлялось про те, що наказом від 16.09.2016 року № 301 « Про призначення службового розслідування» ДУ «ЦОП Національної поліції України» стосовно працівників відділу, в тому числі і відносно нього, проводиться службове розслідування.

Позивачем на адресу відповідача ДУ «ЦОП Національної поліції України» було направлено копію запису лікаря від 16.09.2016 року Чернігівської міської лікарні № 4, зробленого в медичній картці ОСОБА_2, та відповідну медичну довідку.

Згідно висновку службового розслідування 16.09.2016 року ОСОБА_2 був відсутній на робочому місці з 9.00 до 14.24 год; на телефонні дзвінки не відповідав, про причини своєї відсутності заступника начальника ОСОБА_4 не попереджав. О 14.24 год. ОСОБА_2 прибув на робоче місце та пояснив, що був відсутній на роботі через погіршення стану здоров'я, ОСОБА_3 додзвонитися не міг, номер телефона ОСОБА_4 він не знав. Крім того, до медичних закладів, як пояснив ОСОБА_2, він не звертався (а.с.118-122 т.1).

Згідно пояснювальної записки від 16.09.2016 року ОСОБА_2 16 вересня 2016 року вийшов на роботу лише з 14:00, причиною цього стали хронічні захворювання шлунку (а.с.147 т.1). Відповідно до довідок лікарні №4 і запису у амбулаторній картці позивач був на амбулаторному прийомі у лікаря - терапевта 16 вересня 2016 року, з 03.10.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в ревматологічному відділенні (а.с.163, 178 т.1).

Наказом ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» №349 від 13.10.2016 року за порушення трудової дисципліни, що виразилось у відсутності на роботі 16.09.2016 року без поважних причин протягом 4 год. 39 хв. ОСОБА_2 оголошено догану (а.с. 31 т.1).

Крім того, у період з 25 по 27.10.2016 року ОСОБА_2 був відсутній на роботі, про що працівниками відповідача складено відповідні акти і службові записки (а.с.157-162 т.1). Також в матеріалах справи наявні акти про відсутність позивача на робочому місці 03, 04, 07, 08, 09, 10, 11, 15, 17, 22 листопада 2016 року (а.с.191-200 т.1).

Згідно висновку службового розслідування від 23.11.2016 року, починаючи з 25 жовтня 2016 року ОСОБА_2 був відсутній на робочому місці без поважних причин, на телефонні дзвінки, які здійснювались заступником начальника ВТП у Чернігівській області ОСОБА_4, не відповідав, про місцезнаходження останнього не повідомляв (а.с.123-124 т.1).

Наказом ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» №434 від 23.11.2016 року за порушення трудової дисципліни, що виразилось у відсутності на роботі без поважних причин накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за прогул (п.4 ст.40 КЗпП України) на ОСОБА_2, наказано ВФЗБО (ОСОБА_5.) не нараховувати ОСОБА_2 заробітну плату за дні невиходу на роботу починаючи з 25 жовтня 2016 року (а.с.15 т.1).

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов'язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов'язків; вина працівника; наявність причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов'язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов'язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 цього ж Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Аналізуючи зміст указаних доповідних, наказів та актів про проведення службового розслідування, а також враховуючи правові норми, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про те, що при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани за прогул, що мав місце 16.09.2016 року не було враховано наявність захворювання у ОСОБА_2, про яке він повідомляв роботодавця при прийомі на роботу та про наявність якого відображено в особовій справі, та не враховано наявність медичної довідки, яка підтверджує хворобливий стан ОСОБА_2 в той день, також не було враховано, наявність заяв про звільнення ОСОБА_2 на підставі п.1. ст.40 КЗпП України які залишилися без розгляду, а також з урахуванням зазначеного, вказані вище документи не містять у собі достатніх даних про винні дії ОСОБА_2 щодо порушення встановлених трудових обов'язків, які б могли бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності і оголошення догани, а в подальшому застосування дисциплінарної відповідальності у вигдяді звільнення, та бере до уваги покази представника позивача про наявний конфлікт між працівником та роботодавцем, вік позивача та його досвід роботи.

Отже, за відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, а тому підлягають скасуванню накази ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» №349 від 13.10.2016 року і №434 від 23.11.2016 року.

Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що після звільнення з ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» ОСОБА_2 намагався працевлаштуватися до органів Національної поліції України, подавав заяви про участь у конкурсі (а.с.9, 10 т.2). Проте, неправильне формулювання причин звільнення у трудовій книжці перешкоджало у працевлаштуванні, у зв'язку з чим він має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.2 розділу II, п.8 розділу IV постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Оскільки судом визначено дату звільнення позивача - 25 жовтня 2016 року, то розрахунок середнього заробітку здійснюється за два місяці, які передували звільненню, тобто серпень-вересень 2016 року.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (а.с.8 т.2) ОСОБА_2 отримав заробітну плату у розмірі 2737,5 грн у серпні, а у вересні - 3387,95 грн. Відповідно до довідки про доходи (а.с.231 т.2) фактична кількість відпрацьованих позивачем робочих днів у серпні - 22 дні, у вересні - 12 днів.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 180,16 грн (2737,5 + 3387,95) : (22 + 12).

Середній заробіток позивача становить 3062,72 грн (180,16 грн х ((22 + 12) : 2).

ОСОБА_2 у своїй позовній заяві просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 24 жовтня 2016 року до 03 березня 2018 року (день постановлення судом першої інстанції ухвали про відкриття провадження у справі за його позовом).

Проте, оскільки судом визначено дату звільнення позивача 25 жовтня 2016 року, то середній заробіток підлягає стягненню за період, починаючи з 25 жовтня 2016 року по 03 березня 2018 року, тобто за 17 місяців, і його розмір становить 52066,24 грн (3062,72 грн х 17 місяців), який належить стягнути з відповідача ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України».

Відповідно до ст.13 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається, позивачем було заявлено вимоги про визнання незаконними наказів відповідача і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за які ним було сплачено 1409,6 грн судового збору (а.с.1 т.1). За подання апеляційної скарги позивачем було сплачено 2114,4 грн судового збору (а.с.120 т.2). Оскільки позовні вимоги і апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, відповідно сплачені ним судові витрати підлягають стягненню на його користь з відповідача ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України».

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17 жовтня 2018 року скасувати в частині відмови у визнанні наказу Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» Національної поліції України №349 від 13 жовтня 2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3 та ОСОБА_2.» в частині оголошення догани ОСОБА_2 та визнанні наказу Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» Національної поліції України №434 від 23 листопада 2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2.» та стягненні середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та задовольнити ці вимоги.

Визнати незаконним наказ Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» Національної поліції України №349 від 13 жовтня 2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3 та ОСОБА_2.» в частині оголошення догани ОСОБА_2.

Визнати незаконним наказ Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» Національної поліції України №434 від 23 листопада 2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2.».

Стягнути з Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» Національної поліції України (місцезнаходження: вул.Академіка Богомольця, 10, м.Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 25 жовтня 2016 року по 03 березня 2018 року у розмірі 52 066 (п'ятдесят дві тисячі шістдесят шість) грн 24 коп.

Стягнути з Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» Національної поліції України (місцезнаходження: вул.Академіка Богомольця, 10, м.Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1409 грн 60 коп. за розгляд справи судом першої інстанції, а також 2114 грн 40 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий: Судді: