Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6253/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого- судді- ОСОБА_1

при секретарі- Мелещенко О.В.,

за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача згідно довіреності ОСОБА_3, представника відповідача згідно доручення ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 організації «ДЗВІН ЧЕРКАЩИНИ» про захист авторських прав і виплату компенсації за порушення немайнових авторських прав, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 організації «ДЗВІН ЧЕРКАЩИНИ» про захист авторських прав і виплату компенсації за порушення немайнових авторських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що «19» червня 2018 року о 06 годині 05 хвилин у виданні Gazeta.UA за посиланням https://gazeta.ua/articles/people-newspaper/_а-пе-mogla-bасhila-lіtегі-j-nе-vріznаvа1а- yih/843078 було опубліковано статтю позивача «Я не могла говорити, бачила літери й не впізнавала їх». Того ж дня, 19.06.2018 о 23.05 год. зазначену статтю було опубліковано виданням «Дзвін» (медіагрупа «ОСОБА_1 молодь Черкащини» - «Дзвін») за посиланням https://dzvin.media/news/ne-mogla-govoriti-bachila-literi-y-ne-vpiznavala-vih-aktivistka-уакіу-kinu1і-nа-go1оvu-vаzоn-z-vікnа-оb1гаdі/. На веб-сайті https://dzvin.media/міститься інформація, що засновником проекту є відповідач. Використання відповідачем статті позивача відбулось із порушенням авторських немайнових прав, а саме: без будь-якого посилання на автора (імя автора). Позивач вважає, що діями відповідача були порушені права автора, виходячи з ст.ст. 1, 8, 11, 14, 21, 28, 32, 50 Закону україни «Про авторське право і суміжні права». Позивач просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію за порушення немайнових авторських прав у розмірі 10 мінімальних заробітних плат (37230 грн.) та зобовязати відповідача опублікувати за власний рахунок протягом місяця з дня набрання законної сили рішенням суду в друкованому засобі масової інформації «Дзеркало тижня» вступної та резолютивної частин рішення суду в даній справі, як даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень. Просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою суду від 30.08.2018 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

До початку судового засідання представник відповідача адвокат ОСОБА_6 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, так як у здійсненій публікації статті позивача ОСОБА_5 організація «ДЗВІН ЧЕРКАЩИНИ» здійснила посилання як на автора даної статті, так і на першоджерело в якому ця стаття була вперше опублікована, при цьому врахувавши ту обставину, що у виданні Gazeta.UA позивач не робила застережень про заборону її передруку. Не було відповідачу відомо про таку заборону і з боку самої ОСОБА_7, про долю якої неодноразово здійснювало публікації ОСОБА_5 організація «ДЗВІН ЧЕРКАЩИНИ». Дана інформація мала і має велике й важливе суспільне значення. Тому її відтворення дозволяється чинним законодавством і без згоди автора, якої дійсно ГО «ДЗВІН ЧЕРКАЩИНИ» не отримувало у позивача. Оскільки ст. 21 Закону України «Про авторське право і суміжні права» зокрема передбачено, що без згоди автора (чи іншої особи, яка має авторське право), але з обов'язковим зазначенням імені автора і джерела запозичення,допускається: відтворення у пресі, публічне виконання чи публічне сповіщення попередньо опублікованих у газетах або журналах статей з поточних економічних, політичних, релігійних та соціальних питань чи публічно сповіщених творів такого самого характеру у випадках, коли право на таке відтворення, публічне сповіщення або інше публічне повідомлення спеціально не заборонено автором; відтворення з метою висвітлення поточних подій засобами фотографії або кінематографії, публічне сповіщення або інше публічне повідомлення творів, побачених або почутих під час перебігу таких подій, в обсязі, виправданому інформаційною метою; відтворення інформаційною метою у газетах та інших періодичних виданнях, передача в ефір або інше публічне сповіщення публічно виголошених промов, звернень, доповідей та інших подібних творів у обсязі, виправданому поставленою метою. Адже метою розміщення статті позивача про долю ОСОБА_7 було показати читачам , що її життя , не зважаючи на всі випробування, які випали на долю цієї дівчини. І при цьому ГО «ДЗВІН ЧЕРКАЩИНИ» не мало на меті отримання якось

комерційного зиску, ні присвоєння авторства статті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник за довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Додатково повідомили, що позивачем були здійснені дзвінки до відповідача з проханням вказати автора статті, на що їм було відмовлено. В подальшому їй зателефонував ОСОБА_8 та запропонував мирно врегулювати ситуацію. Вважають, що факт порушення авторських прав позивача зафіксовано, доказами якого є вказані вище розмови.

В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та просив відмовити з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. Вважає, що видання «Дзвін» не порушувало прав позивача, при публікації було посилання на автора та на першоджерело. Видавництво лише хотіло, щоб якомога більше людей дізналось про публікацію та не мало на меті отримання вигоди.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 432 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до ст. 16 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 19.06.2018 у виданні Gazeta.UA за посиланням https://gazeta.ua/articles/people-newspaper/_а-nе-mogla-bасhila-lіtегі-j-nе-vріznаvа1а-yih/843078 було опубліковано статтю «Я не могла говорити, бачила літери й не впізнавала їх». Автором статті вказана позивач ОСОБА_2 Дана обставина визнається сторонами у справі.

Зазначену статтю 19.06.2018 було опубліковано виданням «Дзвін» (медіагрупа «ОСОБА_1 молодь Черкащини» - «Дзвін») за посиланням https://dzvin.media/news/ne-mogla-govoriti-bachila-literi-y-ne-vpiznavala-vih-aktivistka-уакіу-kinu1і-nа-go1оvu-vаzоn-z-vікnа-оb1гаdі/. Як доказ цієї обставини позивачем надано копії Print Scrin інтернет сторінок з даними статтями публікації (а.с. 7-9), яка засвідчено позивачем ОСОБА_2 20.07.2018 та зазначено «з оригіналом вірно». Посилаючись на цю обставину позивач вважає, що такими діями відповідача були порушені її права як автора.

Авторство ОСОБА_2 сторонами у справі не оспорюється.

Згідно ч. 1 ст. 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: право на використання об'єкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до положень ст. 435 ЦК України, первинним суб'єктом авторського права є автор твору. Згідно ч. 1 ст. 437 ЦК України авторське право виникає з моменту створення твору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 ЦК України, автору твору належать особисті немайнові права, встановлені статтею 423 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 441 ЦК України використання твору є його опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; ім'я автора - сукупність слів чи знаків, що ідентифікують автора: прізвище та ім'я автора; прізвище, ім'я та по батькові автора; ініціали автора; псевдонім автора; прийнятий автором знак (сукупність знаків) тощо. Контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема, з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту серед інших є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до вимог ст. 51 Закону України «Про авторське право і суміжні права» захист особистих немайнових і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством.

Відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції. Серед яких - право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» № 5 від 04.05.2010 року встановлено, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об'єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею. Правова охорона поширюється як на оприлюднені, так і на не оприлюднені, як на завершені, так і на не завершені твори, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, мети (освіта, інформація, реклама, пропаганда, розваги тощо). Відповідно до статті 9 Закону № 3792-XII частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. Майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» № 5 від 04 травня 2010 року встановлено, що позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства. Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону № 3792-XII при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Так, наданий позивачем як доказ Print Scrin інтернет сторінки з сайту ГО «ДЗВІН ЧЕРКАЩИНИ» не має належного посвідчення електронної версії сторінки за вказаним позивачем посиланням. Отже, суд вважає вказаний електронний доказ неналежним.

Також, у судовому засіданні був оглянутий і прослуханий CD-диск, на якому містяться телефонні розмови. Суд не взяти до уваги даний доказ, оскільки позивачем недотриманий процесуальний порядок отримання таких доказів, а тому він здобутий не належним чином і є недопустимим.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з положеннями статті 52 Закону У країни «Про авторське право і суміжні права» у разі порушення авторського права і (або) суміжних прав можливим є одночасне застосування кількох передбачених зазначеною статтею способів цивільно-правового захисту таких прав, у тому числі й у різних судових провадженнях.

Виходячи з факту порушення авторського права позивача з боку відповідача, Позивач в свою чергу має право згідно п. г) ч. 1 cт. 52 Закону «Про авторське право і суміжні права», подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Згідно п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", Відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону N З 792-ХІІ ( 3792-12 ) суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків.

Виходячи з факту порушення авторського права позивача з боку відповідач, позивач в свою чергу має право згідно п. г) ч. 1 cт. 52 Закону «Про авторське право і суміжні права», подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Враховуючи, що позивачем не було доведено той факт, що відповідач порушив авторські права позивача, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для покладання на відповідача відповідальності за порушення авторських прав у виді компенсації.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням учасників судового процесу, надано можливість сторонам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4,12,13,76,81,89,265,268, 288,289 ЦПК України, статей 52, 424,432,435, 437, 438, 440, 441, 443 ЦК України, ст. 15, 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», суд -

вирішив:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5 організації «ДЗВІН ЧЕРКАЩИНИ» про захист авторських прав і виплату компенсації за порушення немайнових авторських прав відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений 29.11.2018.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Черкаської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: ОСОБА_1