Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 629/4511/16-ц

провадження № 61-29976св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Лозівська районна державної адміністрації Харківської області, Надеждівська сільська рада Лозівського району Харківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенка І. С., від 21 березня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Лозівської районної державної адміністрації Харківської області, Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області про визнання права власності на земельну частку (пай).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він з 15 вересня 1987 року по 17 квітня 1996 року був членом колективного господарства імені Пархоменко Лозівського району Харківської області. 17 квітня 1996 року він переведений з КСП ім. Пархоменко в Управління магістральних газопроводів. Йому стало відомо, що він має право на земельну частку (пай), оскільки він значиться у списку громадян членів КСП ім. Пархоменко, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-20-00-000519.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 9,8 га у резервному фонді земель Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області, у складі судді Смірнової Н. А., від 21 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності. Визнано за ОСОБА_1 , як членом колишнього КСП ім. Пархоменко Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області право на земельну частку (пай) КСП ім. Пархоменко на території Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області у розмірі земельної частки (паю) по КСП ім. Пархоменко, с. Надеждівка Лозівського району Харківської області, а саме: площею 9,8 умовних кадастрових гектарів у резервному фонді земель Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щопозивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що не виділення земельної частки (паю) у відповідності до державного акту на право колективної власності на землю від 15 грудня 1996 року в списках, сформованих у додатках до якого, він значиться за № 24, є порушенням його конституційних прав.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2018 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області задоволено. Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позов пред`явлено не до всіх належних відповідачів, а тому апеляційний суд позбавлений можливості повно, всебічно дослідити існуючі правовідносини. КСП ім. Пархоменко ліквідовано (реорганізовано), однак правонаступники КСП ім. Пархоменко до участі у справі не притягнуті. Питання чи має ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) апеляційним судом не досліджувалося, враховуючи неналежний склад учасників спірних правовідносин.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2018 року і залишити в силі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга, із урахуванням її доповнень, мотивована тим, що 02 квітня 2000 року КСП ім. Пархоменко було реорганізовано в приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Надія» та 29 грудня 2000 року ПОСП «Надія» ліквідовано без визначення правонаступника. Питання щодо складу учасників справи було вирішено районним судом у попередньому судовому засіданні у відповідності до положень пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України, 2004 року. Апеляційним судом не було відтворено звукозапис відповідного судового засідання для перевірки наведених обставин. Оскаржуючи рішення районного суду, заявник не посилався на ту обставину, що у КСП ім. Пархоменко є правонаступники, яких не було залучено до участі у справі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Лозівської районної державної адміністрації Харківської області, Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Харківській області посилається на те, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду із цим позовом, останній не надав суду першої інстанції належні докази поважності пропуску такого строку. Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильного висновку апеляційного суду, а тому касаційна скарга до задоволення не підлягає.

У поданій відповіді на відзив позивач посилається на те, що заперечення проти касаційної скарги є безпідставними, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 15 вересня 1987 року по 17 квітня 1996 рік ОСОБА_1 працював у колгоспі ім. Пархоменко Лозівського району Харківської області, що підтверджується копією трудової книжки серія НОМЕР_1 .

Згідно архівної довідки від 03 березня 2016 року, виданої Лозівською районною державною адміністрацію Харківської області, на підставі протоколу загальних зборів колгоспників та засідань правління колгоспу № 6 від 22 червня 1990 року ОСОБА_1 прийнятий в члени колгоспу ім. Пархоменко.

17 квітня 1996 року ОСОБА_1 звільнений з членів КСП ім. Пархоменко на підставі протоколу загальних зборів членів колгоспу № 4 від 16 квітня 1996 року.

Державний акт на право колективної власності на землю по КСП ім. Пархоменко Лозівського району Харківської області серії ХР-20-00-000519 видано 15 грудня 1996 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 15. ОСОБА_1 в списках, які є додатком до державного акту на право колективної власності на землю по КСП ім. Пархоменко, значиться під № 24. Сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_1 не видавався.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Відповідно до пунктів 1, 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року N 720/95 паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств мало здійснюватися після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України N 720/95 має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах можуть виступати КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позов пред`явлено не до всіх належних відповідачів, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості повно, всебічно дослідити існуючи правовідносини, а отже вирішити спір по суті.

Статтею 30 ЦПК України 2004 року (у редакція, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції) сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України, 2004 року, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 365 чинної редакції ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду: з`ясовує питання про склад учасників судового процесу; визначає характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює; з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень; з`ясовує, які обставини визнаються чи заперечуються учасниками справи; вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції; за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача; за клопотанням учасників справи вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову; вчиняє інші дії, пов`язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, вказавши про неповний склад відповідачів, залишив поза увагою, що позивач просив визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 9,8 га у резервному фонді земель Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області, а не у колективній власності КСП ім. Пархоменко. При прийнятті рішення суд апеляційної інстанції, фактично встановивши, що КСП ім. Пархоменко ліквідовано, не вирішував питання про наявність правонаступника ліквідованого підприємства.

Суд апеляційної інстанції не надав оцінки доводам апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, не перевірив законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Дійшовши передчасного висновку про неналежний склад учасників справи та відмовивши у задоволенні позову, заявленого до органу державної влади і органу місцевого самоврядування, апеляційний суд не вирішив спір по суті заявлених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до органу державної влади і органу місцевого самоврядування,у зв`язку із неучастю у справі в якості відповідача правонаступника ліквідованого колективного сільськогосподарського підприємства, що не заявляв про порушення своїх прав, не відповідає положенням статей 89, 263, 367, 376 ЦПК України.

У відповідності до частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані у цій постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, надати належну оцінку доводам апеляційної скарги, перевірити законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2018 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович