Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
11 вересня 2019 року
провадження № 61-4411св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Постанову Донецького апеляційного суду від 31 січня 2019 року в частині відмови в стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 298 523,88 грн заборгованості скасував та справу в цій частині направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При цьому колегія суддів, зробила висновок, що: «правильним є висновок апеляційного суду про те, що сама по собі обставина виникнення боргового зобов`язання ОСОБА_3 в період шлюбу не є підставою для задоволення позову до ОСОБА_2 Визначальною у даному спорі є обставина використання в інтересах сім`ї грошових коштів, одержаних у позику. […] Апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, не врахував вказаний висновок та не надав належної оцінки доказам, як це передбачено частиною третьою статті 89 ЦПК України, наявним у матеріалах справи, а саме змісту договору про надання безпроцентної позики як самостійного письмового доказу, так і в сукупності з іншими доказами по справі, зокрема, договором купівлі-продажу квартири, що належить у рівних частках відповідачам. Не з`ясував, зокрема, в який період відбулася купівля будівельних матеріалів та чи були вони використані в інтересах сім`ї, чи всі отримані в позику грошові кошти, з урахуванням пред`явлених позовних вимог, використані в інтересах сім`ї ОСОБА_4 ».
Не можу погодитися із цим висновком колегії суддів з таких мотивів.
1. Суди встановили, що 03 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб.
1.2. 06 червня 2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про надання безпроцентної позики, в якому зазначено, що ОСОБА_3 попередньо отримавши згоду на укладення даного правочину у ОСОБА_2 та діючи в інтересах подружжя ОСОБА_4 , уклали цей договір. Вказаний договір укладено в простій письмовій формі.
1.3. Позикодавець передає позичальнику у власність кошти в сумі 23 880,00 доларів США, що на день укладання еквівалентно 597 047,76 грн, а позичальник приймає позику та зобов`язується повернути її у визначений договором строк (пункт 1 договору).
1.4. Позика може надаватися позикодавцем позичальнику частками строком до 02 серпня 2016 року, що підтверджується відповідною розпискою/розписками позичальника (пункт 2 договору).
1.5. Пунктом 3 договору передбачено, що позичальник надає гарантії позикодавцю, що позика буде використана в інтересах сім`ї з метою придбання останнім нерухомого майна в м. Маріуполі - трьохкімнатної квартири та вчинення в ній відповідних ремонтних робіт.
1.6. 15 червня 2016 року ОСОБА_3 написав розписку про те, що отримав від ОСОБА_1 у позику відповідно до договору від 06 червня 2016 року грошові кошти в розмірі 19 900 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 серпня 2017 року.
1.7. 01 серпня 2016 року ОСОБА_3 написав розписку про те, що отримав від ОСОБА_1 відповідно до договору від 06 червня 2016 року грошові кошти в розмірі 3980 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 серпня 2017 року.
1.8. 25 липня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість квартири 136 500 грн.
1.9. 28 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.
1.10. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 грудня 2017 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_2 (1/2 частки) та ОСОБА_3 (1/2 частки).
2. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
2.1. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 639/7335/15-ц (провадження № 61-1028св18) зроблено висновок, що тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.
3. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
4. Аналіз змісту рішення суду першої інстанції свідчить, що відповідач ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 позовні вимоги визнали у повному обсязі. Факт визнання позовних вимог відповідачем ОСОБА_3 та підтвердження фактів викладених у позовній заяві, в сукупності з іншими обставинами справи (необхідність написання розписки сином про отримання позики у матері, складання договору позики набагато раніше ніж була придбана квартира, та отримання грошових коштів у значно більшому розмірі ніж була придбана квартира, здійснено без підпису дружини) надали судами підстави вважати, що в цьому випадку є ознаки штучного створення позивачем та відповідачем ОСОБА_3 умов для звернення до суду з вимогами до ОСОБА_2 . Крім того, проаналізувавши надані сторонами докази, суди зробили висновок, що доказів на підтвердження укладення договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманого за договором позики в інтересах сім`ї не надано. Та обставина, що боргові зобов`язання у ОСОБА_3 перед позивачем виникли в період шлюбу з ОСОБА_2 сама по собі не може бути підставою для стягнення 1/2 частини боргу з відповідача ОСОБА_2 за наведених обставин.
4.1. Також суди критично оцінили договір завдатка від 21 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , оскільки він укладений щодо наміру укласти договір купівлі-продажу квартири за 500 000 грн та за договором передано покупцю завдаток у сумі 12 500 грн, що еквівалентно 500 доларам США, договір не підтверджує укладення договору купівлі-продажу квартири саме за 500 000 грн, оскільки у подальшому сторонами укладено договір купівлі-продажу квартири, нотаріально посвідчений, де зазначено ціну 136 500 грн, яка є остаточною і змінам після його укладання не підлягає.
5. Встановивши, що ОСОБА_1 не довела, що кошти, отримані ОСОБА_3 , використані в інтересах сім`ї, суди зробили обґрунтований висновок про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_2 половини суми цих коштів.
5.1. Посилання колегії суддів на те, що: «апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, не врахував вказаний висновок та не надав належної оцінки доказам, як це передбачено частиною третьою статті 89 ЦПК України, наявним у матеріалах справи, а саме змісту договору про надання безпроцентної позики як самостійного письмового доказу, так і в сукупності з іншими доказами по справі, зокрема, договором купівлі-продажу квартири, що належить у рівних частках відповідачам. Не з`ясував, зокрема, в який період відбулася купівля будівельних матеріалів та чи були вони використані в інтересах сім`ї, чи всі отримані в позику грошові кошти, з урахуванням пред`явлених позовних вимог, використані в інтересах сім`ї ОСОБА_4 », спростовується змістом оскаржених рішень, згідно яких доказами, які містяться у матеріалах справи, суди надали оцінку згідно вимог статті 89 ЦПК України.
6. За таких обставин, колегії суддів касаційну скаргу потрібно було залишити без задоволення, а судові рішення в оскарженій частині без змін.
Суддя В. І. Крат