Справа № 464/4296/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/572/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Львів

Справа № 464/4296/16

Провадження № 22-ц/811/572/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргуПриватного підприємства «Ковіт»

на рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухваленого у м. Львові 24 січня 2017 року (суддя Горбань О.Ю.)

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,-

встановив:

Позивач звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника. В обґрунтування позову посилається на те, що 14 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, відповідно до якого відповідач отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 39 330 доларів США для придбання автомобіля та взяв на себе зобов»язання повернути кредит у повному обсязі в строк до 13 лютого 2015 року зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 передав у заставу автомобіль марки BMW, модель - Е 87 118 і, тип - легковий комбі, 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - НОМЕР_2 номер шасі - НОМЕР_1, який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого Львівським МРЕВ ДАІ від 13 лютого 2008 року. Згідно Договору застави, вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 223 615, 98 грн. Зазначає, що рішенням загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» у зв'язку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». 20 квітня 2015 року між ТзОВ «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 14 лютого 2008 року укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Відповідно до витягу про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), первісним кредитором здійснено заміну заставодержателя з АКІБ «УкрСиббанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», на підставі чого останній набув права заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що виступив гарантом виконання зобов'язань. Вказує, що через неналежне виконання умов договору у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 772 041,12 грн. Оскільки відповідач неналежно виконує зобов'язання, забезпечені заставою, просить задовольнити позов шляхом продажу предмета застави - автомобіля із укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем від імені боржника, що передбачено ст. ст. 26, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Також просить врахувати, що позивач фактично не може реалізувати своє право на продаж, оскільки відповідач не забезпечує доступу до автомобіля.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 січня 2017 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості перед ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 14 лютого 2008 року у розмірі 772041, 12 грн. звернуто стягнення на предмет застави, а саме, автомобіль марки BMW, модель - Е 87 118 і, тип - легковий комбі, 2007 року випуску, колір - сірий, реєстраційний номер - НОМЕР_2 номер шасі - НОМЕР_1, який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого Львівським МРЕВ ДАІ від 13 лютого 2008 року, шляхом продажу заставного майна ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям з обліку вищезазначеного транспортного засобу у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС України, а також надати ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» всі повноваження, необхідні для здійснення продажу.

Зобов'язано ОСОБА_2 передати ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» предмет застави - описаний автомобіль з комплектом ключів і свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує ПП «Ковіт».В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що між ПП «Ковіт» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу. Стверджує, що ПП «Ковіт» є власником даного автомобіля. Також стверджує, що рішенням суду першої інстанції порушено права та обов»язки підприємства та не залучено до участі справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із ч. 2 ст. 589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що 14 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому був переіменований у ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №, за умовами якого банк надав відповідачу для купівлі автомобіля кредит у розмірі 39 330 доларів США, що еквівалентно 198 616, 50 грн. за курсом Національного Банку на день укладення договору, строком на 7 років, з кінцевим терміном погашення 13 лютого 2015 року, а позичальник зобов'язувався повернути отримані кошти, сплатити проценти в розмірі 12,5% річних та здійснювати повернення кредитних коштів щомісячно частинами згідно з графіком погашення платежів. Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору ОСОБА_2 передав у заставу автомобіль марки BMW, модель - Е 87 118 і, тип - легковий комбі, 2007 року випуску, колір - сірий, реєстраційний номер - НОМЕР_2 номер шасі - НОМЕР_1, який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого Львівським МРЕВ ДАІ від 13 лютого 2008 року. Згідно договору застави, вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 223 615, 98 грн.

З врахуванням положень п. 9.6 договору - банк як позичальник обумовив своє право передавати права та обов'язки банку за цим договором третій особі без отримання на це додаткової згоди позичальника, тим самим сторони обумовили право позикодавця без попередньої згоди позичальника відступити право вимоги за договором і таке право ПАТ «УкрСиббанк» було реалізоване.

20 листопада 2009 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 14 лютого 2008 року щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації.

Судом встановлено, що 20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №17, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» своє право вимоги заборгованості.

З копії акту прийому - передачі від 20 квітня 2015 року вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» передав право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 14 лютого 2008 року.

Встановлено, що на час укладення договору факторингу 20 квітня 2015 року у відповідача наявна заборгованість. Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 27 січня 2015 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість, на даний час не виконано.

Пункт 1 ч.1 ст.512 ЦК України передбачає, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Є встановленим, що позивач набув право вимоги до відповідача за його зобов'язаннями за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу.

З копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №49382348 вбачається, що 11 квітня 2016 року зареєстровано обтяження на автомобіль марки BMW, 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - НОМЕР_2 обтяжувач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Відповідач допустив невиконання умов договору, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 772 041,12 грн., яка складається: 332 078, 78 грн. - сума простроченного основного боргу за кредитом; 73 794,02 грн.- сума прострочених процентів; 1143,85 грн.- сума нарахованих процентів; 328 064,59 грн.- суми збитку від інфляції; 36 720,03 грн. - три відсотки річних від простроченої суми.

Судом встановлено, що відповідач отримав кредит, користується ним, зазначена сума кредиту до теперішнього часу банку не повернута.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про під ставність позову.

Відповідач своїх зобов'язань за договором кредиту не виконав, та не представив суду жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача.

Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та договору застави, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.

Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов'язання застава зберігається в початковому обсязі. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду.

ПП «Ковіт» не надало належних, допустимих та достатніх доказів того, що є власником спірного автомобіля та його реєстрацію за цим ПП.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних відносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись: ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 383, 384, 391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Залишити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 січня 2017 рокубез змін, апеляційну скаргу ПП «Ковіт» - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 5 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді