Провадження № 2/243/407/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» лютого 2019 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Неминущого Г.Л.,

за участю: - секретаря судового засідання Нікіфорової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Словянської міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку, у звязку з набуттям права власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до уточненої позовної заяви, яка надійшла на адресу Словянського міськрайонного суду Донецької області, ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Словянської міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку, у звязку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на вказаній земельній ділянці, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він на підставі договору купівлі-продажу від 09 листопада 2011 року придбав 9/25 ід. частки домоволодіння, розташованого за адресою: м. Словянськ, вул. Українська, будинок № 15. Вказана частка домоволодіння придбана позивачем у ОСОБА_4, який вказану частку придбав у ОСОБА_2, згідно угоди купівлі-продажу від 04 липня 1998 року. Вищевказані договори були зареєстровані в КП «БТІ» м. Словянськ, тобто були виконані всі вимоги щодо законності набуття права власності на частку даного домоволодіння.

Після підписання вищенаведеного договору Позивач вважав, що відбулася передача всього нерухомого майна, розташованого вищевказаною адресою, продавець знявся з реєстрації за вказаною адресою та вибув у невідомому напрямку. ОСОБА_1 вступив у володіння житловим будинком та земельною ділянкою. Та є власником більше ніж 17 років.

Під час оформлення кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташована вищезазначена частка домоволодіння, яка складається з житлового будинку, з`ясувалось, що земельна ділянка під зазначеною часткою домоволодіння приватизована на ім`я ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 05 березня 1997 року, як окрема одиниця тільки на її імя, за адресою: м. Слов`янськ, вул. Українська, будинок № 15А. Під іншою часткою домоволодіння, земельна ділянка приватизована як окрема одиниця на ім`я співвласника ОСОБА_5, за адресою м. Слов`янськ, вул. Українська, будинок №15.

Тобто, фактично під час укладання договору купівлі-продажу житлового будинку на товарній біржі від 04 липня 1998 року не було укладено договору купівлі-продажу, щодо земельної ділянки, відповідно не було укладено договір у 2001 році, коли вказану частку придбав позивач.

На час укладання вищевказаного договору купівлі-продажу житлового будинку на товарній біржі, законодавством не було передбачено обовязкової умови щодо наявності кадастрового номеру земельної ділянки, а також обовязкову перевірку наявних прав на земельну ділянку під житловим будинком.

На теперішній час, Позивач не може в повній мірі реалізувати своє право власності на майно, яке йому належить на законних підставах, внаслідок чого змушений звернутись до суду.

Просить суд визнати за ним, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку, площею 0,0417 га, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Українська, 15-а, у звязку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на вказаній земельній ділянці.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не зявився. 18 січня 2019 року надав суду Заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі (а.с. 44).

Представник позивача ОСОБА_6, який діє на підставі Ордеру серії ДН № 017813 від 17 жовтня 2018 року (а.с.37), будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не зявився. 07 лютого 2019 року надав суду Заяву, в якій просив суд справу слухати за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.55).

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не зявилася, причини неявки суду не відомі, заяв про відкладення справи на адресу суду не надходило (а.с.54).

Третя особа Словянська міська рада Донецької області, явку свого представника у судове засідання не забезпечила. 15 січня 2019 року до суду надано Заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, в якій рішення винести на розсуд суду, із урахуванням наявних у справі матеріалів (а.с.42).

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), вважає можливим, відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України, вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Судом на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Словянської міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку, у звязку з набуттям права власності на житловий будинок, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав є визнання права.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ДН № 001428 від 05 березня 1997 року, ОСОБА_2, яка мешкає у м. Словянську о вул. Українська, 15-а, на підставі рішення виконкому Словянської міської ради народних депутатів № 59 від 19 лютого 1997 року, передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0.0417 га. Земельна ділянка розташована на території Словянської міської ради, землю передано для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1428 (а.с.12).

Відповідно до Угоди купівлі-продажу нерухомості від 04 червня 1998 року, зареєстрованої керівником відділу нерухомості філії № НОМЕР_2 «Українська», ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_4 придбав 9/25 ід. часток домоволодіння по вул. Українській, 15 у м. Словянську Донецької області, земельну ділянку, площею 0,0417 га (а.с.13).

Відповідно до Договору купівлі продажу нерухомості, зареєстрованого керуючим справами ТБ «Українська-Донецьк» від 09 листопада 2001 року, реєстраційний № 000273, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 придбав 9/25 ід. часток домоволодіння по вул. Українській, 15 у м. Словянську Донецької області, земельну ділянку, площею 0,0417 га (а.с.15).

Згідно з Реєстраційного посвідчення за реєстровим № 12632 від 02 листопада 2001 року, посвідченим начальником Словянського бюро технічної інвентаризації, 9/25 ід. частки домоволодіння, розташованого у м. Слов`янську по вул. Українській, 15 зареєстроване за ОСОБА_1, на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 09 листопада 2001 року № 000273.(а.с.14)

ОСОБА_7 комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 2894-18/0.45/а від 25 вересня 2018 року, вбачається, що станом на 01 січня 2013 року право власності на домоволодіння, що складається з двох житлових будинків, розташоване в м. Слов`янськ по вул. Українській, 15, зареєстроване за:

-8/25 часток за ОСОБА_8;

-8/25 часток за ОСОБА_9 та ОСОБА_10;

-9/25 часток за ОСОБА_1 (а.с.27).

Відповідно до ОСОБА_7 міськрайонного управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області за № 1299/116-18 від 02 жовтня 2018 року, згідно з земельнокадастрового обліку, право власності на земельну ділянку, за адресою: м. Слов`янськ, вул. Українська, 15 «А», зареєстровано за гр. ОСОБА_2 та відповідно до земельнокадастрового обліку, право власності на земельну ділянку, за адресою: м. Слов`янськ, вул. Українська, 15, зареєстровано за гр. ОСОБА_5 (а.с.35).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 381 Цивільного кодексу України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Питання виникнення права власності або права користування земельними ділянками урегульовані Земельним кодексом України.

Частиною 1 статі 81 Земельного Кодексу України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України , у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти.

У судовому засіданні вставлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 9/25 ідеальних часток домоволодіння по вул. Українській, 15, у м. Словянську Донецької області, що підтверджено Договором купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого керуючим справами ТБ «Українська-Донецьк» від 09 листопада 2001 року, реєстраційний № 000273.

До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить права власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до п. «е» ст. 141 ЗК України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Згідно статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка е необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до підпункту «г» пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в якому зазначено, що з 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки право на земельну ділянку у позивача як у набувача житлового будинку виникає з моменту набуття права власності на будинок, що знайшло своє підтвердження, незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку, у той час, як у продавця нерухомості - припиняється з моменту виникнення права власності на нерухомість у покупця.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 16, 328, 377, 381 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 81, 120, 141 Земельного Кодексу України, ст.ст. 4, 12-13, 76-78, 89, 229, 259, 263-265, 280-283, 355, 392 Цивільного процесуального Кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Словянської міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку, у звязку з набуттям права власності на житловий будинок задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку, площею 0,0417 га, передану для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Українська, 15-а, у звязку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на вищевказаній земельній ділянці.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_11