Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 466/6165/18

провадження № 61-5787св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Якимів Надія Богданівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова у складі судді Єзерського Р. Б. від 27 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду у складі колегії суддів: Приколоти Т .І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В., від 24 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка та дружини за адресою: АДРЕСА_1 , з 09 листопада 2001 року до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік - ОСОБА_2 11 серпня 2017 року вона подала до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального кругу заяву про прийняття спадщини після смерті її чоловіка.

Листом від 30 липня 2018 року нотаріус повідомив її про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки згідно з Державним реєстром актів цивільного стану громадян шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано згідно з актовим записом про розірвання шлюбу від 08 листопада 2001 року № 374 та рекомендовано звернутися до суду за захистом свого права.

Вказувала на те, що згідно з довідкою від 05 квітня 2018 року, виданою релігійною громадою Української православної церкви св. Великомученика Георгія у м. Львові, 05 вересня 1971 року у Свято-Георгіївському храмі у м. Львові звершено таїнство вінчання над нею та ОСОБА_2 27 листопада 1993 року між нею та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, від якого у них є двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначала, що їй не було відомо про те, що шлюб між нею та ОСОБА_2 був розірваний. Вона та її чоловік - ОСОБА_2 проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 , були повноцінною сім`єю, вели спільне господарство та побут.

Згідно з актом № 113 від 13 червня 2018 року УК «Нове місто» за адресою: АДРЕСА_2 , вона та ОСОБА_2 не зареєстровані, але фактично проживали разом з 1982 року як чоловік та дружина включно до смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки Львівського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф від 13 липня 2018 року з 01 січня 2016 року по 01 серпня 2017 року зафіксовано два виїзди екстреної допомоги за адресою: АДРЕСА_2 , для надання невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 , а саме 28 грудня 2016 року та 31 липня 2017 року.

Крім того, вона отримала свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , а також отримала допомогу на його поховання як дружина померлого.

Також факт спільного проживання її та ОСОБА_2 підтверджуються спільними фотографіями сім`ї. Додатково цей факт можуть підтвердити свідки.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання, суд першої інстанції виходив із того, що заявник не довела належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 24 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_2

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні її заяви про встановлення факту спільного проживання, не надали належної правової оцінки доказам, які вона надала на підтвердження вказаного факту.

При цьому, суди попередніх інстанцій, посилаючись на обставини, встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 1995 року про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_2 , не врахували, що вказаним судовим рішенням встановлені обставини щодо періоду з 1993 року по 1995 рік, у той час як вона просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 у період з 09 листопада 2001 року до 01 серпня 2017 року, а тому обставини встановлені вказаним судовим рішенням не спростовують факт спільного проживання її та ОСОБА_2 у період після 1995 року.

Зазначала, що лише вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 ЇЇ дочка ОСОБА_4 05 серпня 2017 року подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 на її користь як дружини померлого, а її дочка ОСОБА_3 спадщину після смерті батька не прийняла, оскільки не подавала відповідних заяв про прийняття спадщини.

Отже, єдиним способом спадкування сім`ї після смерті ОСОБА_2 є спадкування нею в порядку четвертої черги спадкування, для чого необхідно встановити факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Пророка В. В. від 13 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Розпорядженням Верховного Суду від 18 червня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 18 червня 2019 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Кривцової Г. В. та суддів: Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 09 серпня 2017 року.

11 серпня 2017 року ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після його смерті до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального кругу Якимів Н. Б.

Листом № 1446/02-14 нотаріусом повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину заявнику є неможливим, оскільки згідно з Державним реєстром актів цивільного стану громадян було встановлено, що шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано, про що свідчить актовий запис про розірвання шлюбу №374 від 08 листопада 2001 року.

Також установлено, що 27 листопада 1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 27 листопада 1993 року.

Згідно зі свідоцтвами про народження, виданими повторно 09 липня 2010 року, у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 1995 року позов ОСОБА_2 задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27 листопада 1993 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц та постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17).

Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем необхідно заявнику для вирішення питання про право на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 .

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

У справі, що переглядається, установлено, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовились від прийняття спадщини.

Суди попередніх інстанцій, розглядаючи справу у порядку окремого провадження, не врахували, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними, та не перевірили, чи існує спір щодо спадкування після смерті ОСОБА_2 .

Крім того, судові рішення судів попередніх інстанцій не містять мотивів, на підставі якийх суд дійшов висновку про те, що заявник не довела факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 .

Так, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу, суди попередніх інстанцій посилались на обставини, встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 1995 року, яким розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27 листопада 1993 року.

Разом із тим, суди попередніх інстанцій не врахували, що вказаним судовим рішенням встановлені обставини щодо періоду з 1993 року по 1995 рік, у той час як заявник просила встановити факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем у період після розірвання шлюбу, а саме у період з 09 листопада 2001 року до 01 серпня 2017 року.

Суди попередніх інстанцій належним чином не перевірили доводи заявника та не надали належної правової оцінки доказам, які надані заявником на підтвердження обставин щодо проживання однією сім`єю із спадкодавцем у період після розірвання шлюбу.

Отже, суди попередніх інстанцій не сприяли всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 .

На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, та переоцінювати докази у справі, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

При цьому, судам слід врахувати, що положенняСімейного Кодексу України щодо встановлення факту проживання однією сім`єю застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили, тобто з 01 січня 2004 року, а до правовідносин, які виникли до 2004 року застосовуються положення КпШС України, якими не передбачалося визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлено, а тому судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 січня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець