Справа № 638/4121/16-ц
Провадження № 2/638/984/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретарів Вороніна Д.Г., Романової О.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

16.03.2016 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, який 15.11.2017 уточнила, про стягнення пені за прострочення стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 16.07.2013 набрало законної сили рішення Дзержинського районного суду м. Харкова про стягнення аліментів з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначеним рішенням стягнуто аліменти з відповідача ј частину від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.03.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач не виконував рішення суду, а тому у нього утворилась заборгованість. Відповідно до норм діючого законодавства вона має право на стягнення пені. У звязку з чим позивач просить, з урахуванням уточнених позовних вимог, суд стягнути з відповідача пеню.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, з підстав зазначених в уточненій позовній заяві, стягнути з відповідача пеню у розмірі 427 491,54 грн.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні частково заперечував проти заявлених позовних вимог, пояснив, що на теперішній час ним оскаржуються дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості по аліментів, але на його думку він має незначну заборгованість, значно меншу аніж зазначена державним виконавцем.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, перевіривши обставини справи приходить до наступного:

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.07.2013, яке набрало законної сили (а.с.13).

Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2А, народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ВЛ №259855 (а.с.12).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.07.2013 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.03.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили (а.с.13).

Позивачем ОСОБА_1 було отримано виконавчий лист на виконання рішення суду про стягнення аліментів та предявлено до виконання.

Як випливає з довідки державного виконавця від 11.02.2016 №1724 ОСОБА_2 не сплачував аліменти на утримання дитини, які були стягнуті рішенням суду (а.с.15).

Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Отже, відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що суд повинен був урахувати при встановленні доведеності вини відповідача.

Крім того, обов'язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 196 СК України ( в редакції, яка діяла станом на 16.03.2016) - при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Положеннями частин 1, 3 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на стягнення неустойки (пені) виникає в особи у зв'язку із юридичним фактом порушення особою обов'язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов'язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов'язку зі сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказаний висновок, викладений у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц.

Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить з розрахунку заборгованості по аліментах від 26.10.2018, який виконано старшим державним виконавцем Дмухіною Я.С. за період з квітня 2014 року по вересень 2017 року (а.с. 191-192).

Згідно указаного розрахунку, заборгованість по аліментам виникла, починаючи з квітня 2014 року та по вересень 2017 та становить 36337,40 грн (станом на 01.10.2017). Після часткових сплат заборгованість складала 21 962,50 грн (станом на 01.10.2017)

Визначаючи кількість прострочених днів зі сплати аліментів, суд виходить з того, що аліменти є щомісячним платежем, який підлягає сплаті до останнього дня кожного календарного місця, таким чином, періодом прострочення є період з першого числа кожного наступного місяця після несплати аліментів до останнього дня календарного місяця.

Отже, пеня складає 248 724,11 грн.

Але здійснюючи розрахунок пені суд враховує положення ч.1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу ст. 5 ЦК України, оскільки вказана норма помякшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача слід стягнути пеню, яке не перевищує 100% заборгованості по аліментам, тобто 21962,50 грн.

За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються зі сплати за подання заяви про забезпечення позову у сумі 275,61 грн (а.с.43), зі сплати за проведення експертизи у сумі 4228,80 грн та 4 404,00 гр (а.с.94).

Керуючись ст. ст. 3, 12, 81, 133,137, 141, 259, 265, 268, 273, 279 ЦПК України, ст. ст. 180,196 Сімейного Кодексу України, ст. 5, 549 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2,зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3) пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 21962 (двадцять одна тисяча девятсот шістдесят дві) грн 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2,зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3) судові витрати, які складаються зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову у сумі 275 (двісті сімдесят пять) грн 61 коп., витрат, повязаних з проведення експертизи у розмірі 4228 (чотири тисяча двісті двадцять вісім) грн 80 коп та 4404 (чотири тисячі чотириста чотири) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3) в дохід держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн 20 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.02.2019.

СУДДЯ І.В. СЕМІРЯД