Провадження №2/235/2221/19
Справа №235/7097/19
Р І Ш Е Н Н Я
17 грудня 2019 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області
в складі: головуючого судді Величко О.В.
при секретарі Лебеденко В.В.
за участю представника позивача Очеретько О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області, третя особа: АТ «КБ «Приватбанк» про зняття арешту з спадкового майна,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області, третя особа: АТ «КБ «Приватбанк» про зняття арешту з спадкового майна. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він є сином ОСОБА_2
АДРЕСА_2 частина житлового будинку АДРЕСА_3 .
Він як спадкоємець після смерті ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав.
Нотаріусом було виявлено, що за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на усе належне нерухоме майно померлого батька накладено арешт Покровським МВ ДВС ГТУ у Донецькій області.
ј частина житлового будинку АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 13.08.2012 року Новоєлизаветівською сільською радою.
З метою виконання рішення суду АТ КБ Приватбанк» звернувся до Покровського МВ ДВС із заявою та виконавчим документом. 24.02.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у відношенні ОСОБА_2 та постановою накладено заборону на відчуження. Оскільки станом на теперішній час рішення суду від 20.07.2015 року про стягнення заборгованості не виконано, спадкоємець не повідомив кредитора АТ КБ «Приватбанк» про смерть спадкодавця, просили відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просили справу слухати без їх участі ( а. с.43-44).
Представник третьої особи АТ КБ Приватбанк в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив ( а. с. 46).
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 ( а. с. 8-9).
АДРЕСА_2 частина житлового будинку АДРЕСА_3 . ( а. с. 10-12).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, отриманої 24.09.2019 року за індексним номером 182257979, все нерухоме майно ОСОБА_2 перебуває під арештом, накладеним постановою державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області № 50270061 від 27.10.2016 року.( а. с. 10-12).
В постанові зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 27.10.2019 року ( а. с. 45).
Як встановлено в судовому засіданні заборгованість по кредитного договору б/н , укладеного 21.11.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 , станом на момент розгляду справи, не погашена. Зазначена обставина підтверджена представником позивача в судовому засіданні.
Разом з тим, внаслідок смерті спадкодавця ( боржника) виконавчою службою, АТ КБ «Приватбанк» не було вирішено питання про заміну сторони виконавчого провадження.
Як встановлено судом, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплинув 27.10.2019 року.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину ( ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Позивач, звертаючись до суду з вимогами про зняття арешту з майна спадкодавця, обґрунтував позовні вимоги тим, що право власності є непорушним та можливістю власника здійснювати захист свого права власності, зокрема шляхом зняття арешту з належного йому майна.
Відповідно до ст. 57 Закону України « Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно з цією ж статтею Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного участині шостійстатті 61 цього Закону письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
В усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України « Про виконавче провадження» ( який діяв на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) у разі закінчення виконавчого провадження ( крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеними у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу ( посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.
Завершене виконавче провадження не може бути розпочате, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч.2 ст. 50 Закону «Про виконавче провадження» у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу ( посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Відповідно до ст. 49 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі:
1)визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду ;
2)визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;
3)смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;
3-1) прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
4)скасування рішення суду або іншого органу ( посадової особи) на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;
5)письмової відмови стягувача від одержання предметів вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі
6)закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;
7)визнання боржника банкрутом;
8)фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виокнавчим документом;
9)повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу ( посадової особи), який видав виконавчий документ ;
10)направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;
11)повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу ( посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону;
12)якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини ;
13)непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені ст. 51 цього Закону ;
14)списання згідно із Законом України « Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону « Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Як встановлено в судовому засіданні, постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.10.2016 року не оскаржена .
За змістом норми ст. 50 Закону України « Про виконавче провадження», при винесені постанови про повернення виконавчого документа державний виконавець вправі вирішити питання про зняття арешту, накладеного на майно боржника, лише у випадках його повернення до суду або іншого органу ( посадовій особі), який його видав. При повернення виконавчого документа стягувачу не передбачено зняття арешту.
Судом встановлено, щострок пред`явлення виконавчого документу до виконання сплинув 27.10.2019 року.
Відповідно до ст. 19 Закону «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.
Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться в постанові № 5 від 03.06.2016 року « Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» ( п.п.2,5). Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).
Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення .
Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.
Суд, при цьому, зазначає, що боржник не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання. Зокрема, спадкоємець як правонаступник боржника за виконавчим провадженням, має право на звернення до суду зі скаргою у порядку У11 ЦПК України.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України в постанові від 20.06.2018 року у справі № 210/1072/15ц
Особа,яка вважає, що майно , на яке накладено арешт належить йому , а не боржнику, вправі звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно та зняття арешту. Позивачем не надано постанови про накладення арешту на майно боржника.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач не має статусу правонаступника за виконавчим провадженням, є одним із співвласників , у тому числі боржника, арештованого нерухомого майна ( зокрема житлового будинку); боргові зобов`язання боржником перед АТ КБ Приватбанк не погашені, а арешт було накладено в інтересах АТ КБ Приватбанк на все майно боржника, тому його вимога до Покровського МВ ДВС як до неналежного відповідача, є безпідставною та не може бути задоволена в обраний позивачем спосіб.
Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 16,321,328 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області, третя особа: АТ «КБ «Приватбанк» про зняття арешту з спадкового майна відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 19.12.2019 року.

Суддя: