Справа № 393/471/19

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2019 року смт.Новгородка

Новгородківський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Рачкелюка Ю.В.,

за участі секретаря судових засідань Макаренко Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новгородка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,

В С Т А Н О В И В:
13.08.2019 року позивачка, яка діє від власного імені, звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, згідно якої просила стягнути на її користь з Російської Федерації моральну шкоду у розмірі 1 708 800,00 (один мільйон сімсот вісім тисяч вісімсот) грн., що є еквівалентом 60 000,00 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день подання цього позову. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є членом Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права». Народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Білопіль Новгородківського району Кіровоградської області, проживає по АДРЕСА_1 . Від шлюбу з громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 . На підставі Указу Президента України від 21.07.2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію», її сина ОСОБА_3 було призвано до лав Збройних сил України та залучено до складу військової частини НОМЕР_1 (17-та окрема танкова бригада). 07.09.2014 року на в`їзді в місто Маріуполь Донецької області її син ніс чергування на блокпосту № НОМЕР_2 в складі екіпажу танку Т-64Б. Помітивши рух на українських бойових позиціях, російські найманці відкрили вогонь з систем залпового вогню «Град». В результаті обстрілу було виведено з ладу бронетехніку, що розташовувалась на блокпосту у тому числі й танк, механіком-водієм якого був ОСОБА_3 . Згодом, під час огляду місця обстрілу, прапорщиком ОСОБА_4 виявлено та опізнано тіло її сина без ознак життя. Вказані відомості підтверджуються, зокрема, наказом командира військової частини НОМЕР_3 №1734. Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 26.10.2018 року у цивільній справі №393/371/18, яке не оскаржувалось з боку Російської Федерації у встановленому порядку та набрало законної сили, встановлено юридичний факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при виконанні обов`язку військової служби 07 вересня 2014 року в районі міста Маріуполь Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Отже, внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації проти України на території Донецької області України було порушено невід`ємне право на життя сина позивачки ОСОБА_3 , передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р.
Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974 року.
Порушивши основоположні права і свободи людини, а саме, позбавивши життя ОСОБА_3 , Російська Федерація завдала позивачці тяжких моральних страждань, грубо порушила її право на повагу до сімейного життя.
Внаслідок втрати сина ОСОБА_3 , який загинув у результаті військової агресії Російської Федерації проти України, а також, з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, позивачка відчуває безперервний, невгамовний душевний біль та страждання, втратила душевний спокій, постійно відчуває розчарування. Через втрату рідної людини вона не має можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб соціального життя, постійно знаходиться у стресовому стані, що супроводжується періодичними депресіями.
Безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого позивачці завдана моральна шкода, є Російська Федерація, її Збройні Сили, а також створені нею військові формування, які підтримуються, спонсоруються та фактично керуються Російською Федерацією та мають на озброєнні засоби, використання яких становлять підвищену небезпеку для оточуючих.
Відповідальність Російської Федерації, відповідно до принципів і норм міжнародного права, за матеріальну чи нематеріальну шкоду завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації також встановлена ч. 4 ст. 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" від 18.01.2018 р. №2268-VII.
Розмір моральної шкоди, що має бути відшкодований на рівні 1 708 800,00 (один мільйон сімсот вісім тисяч вісімсот) грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 60 000,00 (шістдесят тисяч) євро.
Розмір моральної шкоди був встановлений позивачкою з урахуванням характеру і обсягу завданих їй моральних страждань, істотного порушення конституційних прав її сина, умисного характеру дій, а також почуття безпорадності та розчарування, які вона відчуває роками через неможливість відновити порушені права. Також при визначенні розміру моральної шкоди позивачка керувалася практикою Європейського суду з аналогічних питань, що є джерелом права.
Ухвалою суду від 23.09.2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.11.2019р.
Ухвалою суду від 05.11.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 24.12.2019р.
В судове засідання 24.12.2019р. представник позивача не з`явився, до суду надав клопотання від 23.12.2019р., в якому просить судове засідання провести без його участі та без участі позивача, позов підтримує, заперечує щодо винесення заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання на вказану дату та час не з`явився, хоча своєчасно та належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить зворотнє повідомлення про отримання 12.11.2019р. посольством Російської Федерації в Україні судової повістки. Відзив на позов не подавав. Причину неявки до суду не повідомив, заяв, клопотань не подавав.
Так як, представник позивача заперечує щодо заочного розгляду справи, то у відповідності до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд не може ухвалити заочне рішення по справі.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Судом встановлено, що у позивача від шлюбу з громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 (а.с.18).
ОСОБА_3 на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію» було призвано до лав Збройних сил України та залучено до складу військової частини НОМЕР_1 (17-та окрема танкова бригада).
07.09.2014 року на в`їзді в місто Маріуполь Донецької області її син ОСОБА_3 ніс чергування на блокпосту № НОМЕР_2 в складі екіпажу танку Т-64Б. Помітивши рух на українських бойових позиціях проросійські найманці відкрили вогонь з систем залпового вогню «Град». В результаті обстрілу було виведено з ладу бронетехніку, що розташовувалась на блокпосту у тому числі й танк, механіком-водієм якого був ОСОБА_3 . Згодом, під час огляду місця обстрілу, прапорщиком ОСОБА_4 виявлено та опізнано тіло її сина без ознак життя. Вказані відомості підтверджуються, зокрема, наказом командира військової частини НОМЕР_3 №1734 (а.с.23).
Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 26.10.2018 року у цивільній справі №393/371/18 встановлено юридичний факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при виконанні обов`язку військової служби 07 вересня 2014 року в районі міста Маріуполь Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України (а.с.25-28). Вказане рішення не було оскаржене Російською Федерацією та набрало законної сили.
За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Отже, суд, виходячи із встановленого рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 26.10.2018 юридичного факту приходить до висновку, що безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого ОСОБА_1 завдано шкоди, є Російська Федерація. Внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації проти України в районі міста Маріуполь Донецької області України було порушено невід`ємне право на життя її сина ОСОБА_3 , передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (ратифікована Законом України №475/75-ВР від 17.07.1997 p.).
Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974 року.
В результаті зазначених подій позивачці було завдано значної моральної шкоди.
Аналізуючи наведені обставини та докази у справі, суд прийшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є і загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню також і за нормами ч.3 ст.82 ЦПК України), стала окупація частини території України, у тому числі частини Донецької області, де загинув син позивачки.
Вказані обставини підтверджуються наказом №1734 від 04.10.2014 року «Про результати службового розслідування по факту отримання травми яка призвела до загибелі солдата призваного по мобілізації ОСОБА_3 », довідкою про причини смерті, свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 (а.с.19, 23-24).
Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
За вимогами ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.
Судом встановлено, що внаслідок збройної (військової) агресії Російської Федерації частини Донецької області загинув син позивачки, що завдало їй значної моральної шкоди, що виражається у втраті в її житті сина.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.
Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Як слідує зі ст.ст.1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом.
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Незаконними діями з боку Російської Федерації було порушено невід`ємне право ОСОБА_3 на життя, гарантоване статтею 2 Європейської Конвенції, право його родини на повагу до сімейного життя, встановлене статтею 8 Європейської Конвенції, що свідчить про множинність порушень Російською Федерацією законних прав позивача, а отже, згідно із "Правилами суду - компенсація шкоди" ЄСПЛ, такі множинні порушення Європейської Конвенції з боку Російської Федерації є підставою для відшкодування Російською Федерацією моральної шкоди, завданої позивачці.
Внаслідок втрати сина ОСОБА_3 , який загинув у результаті військової агресії Російської Федерації проти України, а також, з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, позивачка як мати відчуває безперервний, невгамовний душевний біль та страждання, вона втратила душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування. Через втрату сина позивачка втратила сенс життя та віру у майбутнє, відчуває страждання від втрати, що не дає можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати усталений спосіб соціального життя, постійно знаходиться в стресовому стані, що супроводжується періодичними депресіями.
Відповідно до вимог "Правила суду - компенсація шкоди", які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення.
Отже, враховуючи триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивачки, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний позивачкою спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені Російською Федерацією відносно неї.
Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачці моральну шкоду, суд виходить із розміру задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини та становить в середньому 60 000 Євро за загибель однієї особи. Зокрема, такі рішення виносились Європейським судом з прав людини у справах "Хачукаевы против России" (Khachukayev v. Russia (23/04/2009)), " Сагаева и Другие против России" (Sagayeva and Others v. Russia (08/12/2015)), "Исламова против России" (Islamova v. Russia (30/04/2015)), "Султыгов и Другие против России" (Sultygov and Others v. Russia (09/10/2014)).
Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачці моральних страждань, істотних порушень її прав, умисного характеру дій Російської Федерації, а також душевного болю від втрати рідної людини, почуття безпорадності, які позивачка відчуває роками через втрату сина, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну їм моральну шкоду в сумі по 1 708 800,00 грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ складає по 60 000 Євро, і саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнення компенсації за моральні страждання через смерть фізичної особи.
Крім цього, слід також зазначити, що Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України та відповідно окупацію частини території України, а саме Автономну Республіку Крим, м. Севастополь, та частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією.
Зокрема, п. 1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.
Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.
Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 р., які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну.
Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 р., Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому є державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1). у разі задоволення позову - на відповідача; 2). у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно п.22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від справи судового збору, а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 81, 141, 265, 268, 272-273, 280-283, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :
Цивільний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 ) до Російської Федерації (місцезнаходження: Посольство Російської Федерації в Україні, м. Київ, прос. Повітрофлотський, 27, 03049) про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України - задовольнити.
Стягнути з Російської Федерації (місцезнаходження: посольство Російської Федерації в Україні, м. Київ, прос. Повітрофлотський, 27, 03049) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 ) моральну шкоду у сумі 1 708 800,00 (один мільйон сімсот вісім тисяч вісімсот) грн., що є еквівалентом 60 000,00 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього позову.
Стягнути з Російської Федерації (місцезнаходження: посольство Російської Федерації в Україні, м. Київ, прос. Повітрофлотський, 27, 03049 ) у дохід держави судовий збір у сумі 9605 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30 денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Копію рішення направити сторонам.

Суддя Ю. РАЧКЕЛЮК