Справа № 340/557/18
Провадження № 22-ц/4808/242/19
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

з участю: апелянта ОСОБА_1,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2018 року, ухвалене суддею Бучинським А.Б.,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, в якому просила збільшити розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі до 1500 гривень, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.

В обґрунтування позову зазначила, що з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно до досягнення повноліття на підставі рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18.05.2011 року. У зв'язку із зміною економічної ситуації в країні, ростом цін, на утримання дитини їй не вистачає вказаної суми аліментів, розмір яких не відповідає мінімуму, який встановлений законом на даний час. Відповідач добровільно збільшити розмір аліментів на дитину не бажає.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Збільшено розмір аліментів та присуджено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття, в твердій грошовій сумі, в розмірі 1500 гривень, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону.

Вирішено стягнення аліментів розпочати з дня набрання даним рішенням законної сили, та з цього часу припинити стягнення аліментів по виконавчому листу № 2/0903/109/11, виданому 18.05.2011 на виконання рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 11.04.2011.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, при цьому посилається на неповне з'ясування судом обставин, їх недоведеність, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд не дослідив жодного доказу, який би доводив його спроможність сплачувати аліменти у визначеному розмірі та підставність позовних вимог щодо зміни розміру аліментів. Апелянт стверджує, що реально позбавлений можливості сплачувати аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно, оскільки у нього на утриманні є ще двоє дітей 2014 та 2017 року народження, матір'ю яких є ОСОБА_4, з якою він перебуває у шлюбі з 2014 року, працює на низькооплачуваній роботі, отримує мінімальну заробітну плату, дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною і жодних доходів немає, дочка народилась із вродженою вадою серця і потребує лікування, сім'я проживає у орендованому житлі у складних матеріально-побутових умовах. Зазначає, що ці обставини підтверджуються доказами, які не були подані до суду першої інстанції, оскільки цей суд позбавив його такої можливості, розглянувши справу без виклику сторін, не надіславши ухвалу про відкриття провадження у справі. В обґрунтування рішення суд послався тільки на той факт, що на даний час розмір аліментів не може бути менший, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак на думку апелянта, це не може бути підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, що узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові №549/21181/17.

Позивач у засідання апеляційного суду не з'явилась, хоча належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши апелянта, який вимоги скарги підтримав з підстав, викладених у ній, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без участі відповідача, якому не було вручено ухвалу про відкриття провадження у справі, так як конверт із такою ухвалою повернувся до суду із відміткою поштового відділення про те, що відповідач «на даний час по даному адресу не проживає»(а.с. 28), чим суд порушив право відповідача, подавати відзив, клопотання тощо. Апелянт у скарзі не просить скасувати рішення з підстав неналежного повідомлення про розгляд справи, а зазначає про це як підставу для подання доказів, тому суд приймає до уваги нові докази, долучені до апеляційної скарги, які апелянт не мав змоги подати до суду першої інстанції з об'єктивних причин.

Оскільки завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, не можна вважати помилковим подання на стадії апеляційного провадження додаткових доказів та матеріалів, які стосуються спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 05 лютого 2009 року, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_1, про що зроблено актовий запис № 15 (а.с.4).

Відповідно до рішення Верховинського районного суду від 10.01.2011 року позивачу ОСОБА_5 присвоєно дошлюбне прізвище ОСОБА_5

Згідно виконавчого листа, виданого Верховинським районним судом 18.05.2011 року на виконання рішення Верховинського районного суду від 11.04.2011 в справі №2/0903/109/11 (а.с.5) із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5.(позивача) стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно.

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 06.10.2012 позивач ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, після реєстрації шлюбу взяла прізвище «ОСОБА_7» (а.с. 17).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи стан здоров'я, матеріальне становище дитини, її потреби, та виходячи з визначеного законодавством рівного обов'язку батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, інфляційних процесів, що відбувалися у державі впродовж періоду з 2011 по 2018 роки, необхідно збільшити раніше встановлений місячний розмір аліментів до 1500 гривень, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Однак повністю погодитись з визначеним розміром аліментів у твердій грошовій сумі не можна.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України).

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує зокрема: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Із копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_3(а.с. 42) встановлено, що 30 квітня 2014 року відповідач одружився з ОСОБА_8, з якою у них є двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6 року, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 43, 44).

Дочка відповідача ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, має вроджену ваду серця, у зв'язку з чим потребує лікування, що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 48).

Із довідки про доходи встановлено, що займає посаду кочегара та за жовтень-листопада 2018 року його доходи склали 6196,40 гривень (а.с. 45).

Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, що призвело до неправильного визначення розміру аліментів.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що за наявності у справі доказів про наявність у відповідача на утриманні ще двох малолітніх дітей, враховуючи його матеріальне становище, обов'язку утримувати дитину та визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, відповідач не в змозі сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 гривень і такий розмір аліментів необхідно зменшити до 1200 гривень щомісячно.

Доводи апелянта про те, що позов є безпідставний і в його задоволенні необхідно відмовити, не заслуговують на увагу, оскільки суд вірно встановив, що з огляду на матеріальне становище дитини, її потреби, виходячи із рівного обов'язку батьків щодо утримання дитини, прожиткового мінімуму на дитину, є підстави для збільшення розміру аліментів, однак суд першої інстанції не врахував всіх обставин справи при визначенні розміру аліментів.

В решті рішення відповідає фактичним обставинам справи, судом з'ясовано всебічно та повно обставини справи, їм дано вірну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2018 року в частині визначення розміру аліментів, які присуджені з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно розмірі 1500 гривень, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону, змінити, зменшивши розмір аліментів до 1200 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта