Єдиний унікальний номер 236/1270/18 Номер провадження 22-ц/804/95/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 вересня 2018 року у цивільній справі № 236/1270/18 за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Об'єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на спадкове майно, (суддя першої інстанції Ткачов Олександр Миколайович), -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до Краснолиманського міського суду Донецької області із позовною заявою до Об'єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтуванні позовної заяви позивачі зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_3, чоловік позивачки і батько позивача. Заповіт не залишив. Спадкоємцями першої черги по закону є: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4. 28 жовтня 2017 ОСОБА_4 написала заяву в нотаріальній конторі про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Вказана вище спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року після смерті ОСОБА_5, матері ОСОБА_3, спадкодавця позивачів. Так як спадкодавець ОСОБА_5 і спадкоємець ОСОБА_3 проживали разом на час відкриття спадщини, то вважається таким чином, що ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину, бо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. але не оформив своїх спадкових прав на спадщину від спадкодавця ОСОБА_5

На першу частину спадкового майна, Лиманською державною нотаріальною конторою Донецької області було укладено договір між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про розподіл спадкового майна, внаслідок якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності належить кожному по одній восьмій частки житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с. 24).

12 квітня 2018 року гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори для видачі їм свідоцтв про право на спадщину за законом в рівних частках кожному, яка залишилася після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року їх чоловіка та батька відповідно, а саме на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0498 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що знаходяться в АДРЕСА_1; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2355 га, кадастровий номер НОМЕР_5, яка розташована в АДРЕСА_2, та на три четверті частки житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0498 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що знаходяться в АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що оскільки житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться на вказаній земельній ділянці належить ОСОБА_3 в одній четвертій частці, а земельна ділянка належить спадкодавцю в цілій частці.

Також нотаріус вважає, що свідоцтва про право на спадщину за законом не можуть бути виданими, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на ім'я померлого на три четверті частки житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, і земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2355 га, кадастровий номер НОМЕР_5, яка розташована в АДРЕСА_1 «а», та належать ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Після її смерті спадкоємцем на майно залишився її син - ОСОБА_3, який спадщину прийняв але не оформив своїх спадкових прав.

Позивачі просили суд позов до Об'єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити і визнати за ними право приватної власності на майно рівних частках кожному і в такому складі: земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий № НОМЕР_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельну ділянку площею 0,0498 га, кадастровий № НОМЕР_6 для ведення особистого селянського господарства за адресою:АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,2355 га, кадастровий № НОМЕР_5 за адресою: вул. Довга, 20 «а», смт. Зарічне. Лиманського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства: три четверті частини житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 вересня 2018 року, в позовних вимогах ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Об'єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності, відмовлено у зв'язку з відсутністю підстав для їх задоволення.

На вказане рішення суду позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду 22 жовтня 2018 року.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачі посилаються на те, що дане рішення прийнято з порушенням вимог ЦПК України, при ухваленні рішення суд першої інстанції дослідивши матеріали справи, зробив припущення щодо багатьох фактів по суті справи.

Позивачі просять апеляційний суд скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 вересня 2018 року по справі 236/1270/18 скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 листопада 2018 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано відповідачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 20 листопада 2018 року.

Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані, копія апеляційної скарги позивачів відповідачем також отримана. Відзив на апеляційну скаргу від відповідача по справі до Донецького апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду від 22.10.2018 року визначено колегію судів для розгляду цієї справи: суддя-доповідач Канурна О.Д., судді Кішкіна 1.В., Соломаха Л.І. (том № 1, а.с. 121).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду від 26.11.2018 року у зв'язку із хворобою судді Кішкіної 1.В. визначено колегію судів для розгляду цієї справи: суддя-доповідач Канурна О.Д., судді Космачевська Т.В., Соломаха Л.І. (а.с. 139).

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_2 не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (том № 2, а.с. 56).

В судове засідання апеляційного суду представник Лиманської міської ради Донецької області не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (том № 2, а.с.54).

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції послався на те, що задоволення позову неодмінно призведе до порушення прав інших власників чи володільців сусідніх земельних ділянок, коло яких визначити на цей час неможливо.

З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як вбачається із частини 1 статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 (том № 1, а.с. 20).

Із копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_7 вбачається, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_10 і ОСОБА_5 (а.с. 19 «а»).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємцями ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року, є його дружина ОСОБА_5, яка мешкає АДРЕСА_1 та його син ОСОБА_3, який мешкає там же (том № 1, а.с. 29).

ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року (том № 1, а.с. 26).

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 підтверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (том № 1, а.с. 25).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.04.2018 року, спадкоємцем майна ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є його син ОСОБА_2, що проживає в АДРЕСА_1.

Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з: однієї восьмої частки житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою 01 серпня 1988 року за № 1408 і зареєстрованого в Слов'янському інвентарбюро 08 серпня 1988 року за № 823 (том № 1, а.с. 157).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.04.2018 року, спадкоємцем майна ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є його дружина ОСОБА_1, що проживає в АДРЕСА_1.

Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з: однієї восьмої частки житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою 01 серпня 1988 року за № 1408 і зареєстрованого в Слов'янському інвентарбюро 08 серпня 1988 року за № 823 (том № 1, а.с. 163).

Тобто, на ? частину вказаного будинку видано свідоцтво про право на спадщину позивачам.

Що стосується підтвердження права власності позивачів на три четверті частки житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, то апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.08.1988 року, спадкоємцями після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_10 є його дружина ОСОБА_5 і син ОСОБА_3, які мешкають за адресою: АДРЕСА_1 на ? частину будинку з відповідною часткою господарських і побутових будівель та споруд, які знаходяться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1500 кв.м. (том № 1, а.с. 29).

Окрім того, ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_10 видано свідоцтв про право власності від 01.08.1988 року на ? частку житлового будинку з надвірними будівлями та споруд, які знаходяться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1500 кв.м. (том № 1, а.с. 30).

Зазначеними вище документами підтверджується право власності ОСОБА_5 на ? частки вказаного вище житлового будинку.

Як вбачається із довідки виконавчого комітету Кіровської селищної ради № 272 від 13.11.2006 року, за адресою: АДРЕСА_1 мешкають: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_2 (том № 1, а.с. 21).

Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_3 прийняв спадщину, оскільки мешкав за однією адресою зі своєю матір'ю. А тому апеляційний суд вважає, що є підстави для визнання права власності за спадкоємцями ОСОБА_3 на ? частини житлового будинку.

Позивачем на підтвердження права на земельну частку її чоловіку надано рішення виконавчого комітету Кіровської селищної ради від 24 грудня 1997 року № 153 «Про внесення пропозиції щодо передачі земельної ділянки у приватну власність», згідно якого внесено пропозицію про передачу безкоштовно із земель запасу Кіровської сільської ради у приватну власність гр. ОСОБА_3, який мешкає: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських будівель та споруд площею 0,15 га, для ведення приватного підсобного господарства 0,0417 га (том № 1, а.с. 106) та видано ОСОБА_3 ОСОБА_7 акт на право приватної власності на землю від 28 травня 1998 року серії НОМЕР_11 площею 0,1917 га в межах згідно з планом (том № 1, а.с. 107).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Кіровської селищної ради № 43 від 24.04.2002 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Кіровської селищної ради від 24 грудня 1997 року № 153, були внесені зміни у межах і розмірах земельної ділянки, згідно яких розмір земельної ділянки збільшився на 0,0081 га.

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) мається Акт обстеження, встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 17.11.2017 року загальною площею 0,1500 га і вказано, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закоординовані та закріплені парканом (том № 1, а.с. 225).

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) мається Акт обстеження, встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 17.11.2017 року загальною площею 0,0498 га і вказано, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закоординовані та закріплені парканом (том № 2, а.с. 95).

Зазначена земельна ділянка площею 0,1998 га (0,15 га + 0,0417 га + 0,0081 га) , на якій розташований житловий будинок, який перейшов у спадщину та є єдиним масивом, підстав для відмови у визнанні права власності на ці земельні ділянки відсутні.

Що стосується позовних вимог позивачки про задоволення позовних вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,2355 га, кадастровий номер НОМЕР_5, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для ведення особистого підсобного господарства, то апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в цій частині, виходячи з наступного.

Позивачем на підтвердження права на земельну частку надано також рішення виконавчого комітету Кіровської селищної ради від 24 грудня 1997 року № 153 «Про внесення пропозиції щодо передачі земельної ділянки у приватну власність» згідно якого внесено пропозицію про передачу безкоштовно із земель запасу Кіровської сільської ради у приватну власність гр. ОСОБА_5, яка мешкає: АДРЕСА_1 земельну ділянку для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських будівель та споруд площею 0,2520 га (том № 2 а.с. 69).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 28 травня 1998 року серії НОМЕР_12 ОСОБА_5, яка мешкає: АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської селищної ради від 24 грудня 1997 року № 153 їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,2520 га в межах згідно з планом. Також в вказаному акті вказані зміни у межах і розмірах земельної ділянки, де вказано рішення Кіровської селищної ради № 60 від 19.06.2002 року, згідно з якою площа земельної ділянки зросла на 0,0239 га і складає 02759 га (том № 2, а.с. 70-71).

Згідно з частиною 1 статті 29 ЗК України (в редакції від 05.05.1993 року), припинення права власності на землю або права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови власника землі або землекористувача провадиться за його заявою на підставі рішення відповідної Ради народних депутатів.

Як вбачається із статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) мається Акт обстеження, встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 27.11.2017 року загальною площею 0,2355 га і вказано, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) за координовані та закріплені парканом. Також вказано, що спірних питань та претензій з приводу меж та цільового призначення, використання земельної ділянки не заявлено, що підтверджено підписами, а саме: інженером-землевпорядником Л.В.Брегеда; керівником ТОВ «Земельна біржа «ЗЕМЛЕМІР» В.О.Ломако і замовником ОСОБА_1 (том № 2, а.с. 74).

Апеляційним судом встановлено, що у вказаному Акті обстеження, встановлення та узгодження меж земельної ділянки вказана загальна площа 0,2355 га, в той час, коли відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 28 травня 1998 року серії НОМЕР_12 ОСОБА_5, яка мешкає: АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської селищної ради від 24 грудня 1997 року № 153 їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,2520 га.

Отже, земельна ділянка, кадастровий номер кадастровий номер НОМЕР_5, на яку просять встановити право власності позивачі, не відповідає правовстановлюючим документам за своєю площею та метою. Зазначена земельна ділянка розташована окремо від успадкованого будинку, має інше цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_1 визнала, що до розміру цієї земельної ділянки існує спір між нею та сусідами, а тому у суду відсутні підстави для визнання за позивачами права власності на земельну ділянку за кадастровим номером розміром НОМЕР_5, розміром 0,2759 га, яка не відповідає правовстановлюючій документації та документи щодо її зміни суду не надані.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Що стосується вимог позивачів про повернення судового збору (позовне провадження і розподілу судових витрат (апеляційне провадження), то в цій частині вимоги позивачів задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що при поданні позовної заяви до суду першої інстанції позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. (том № 1, а.с. 2); при подачі апеляційної скарги позивачами сплачено судовий збір в розмірі 1057,20 грн. (том № 1, а.с. 95) і відповідно до ухвали Донецького апеляційного суду від 23.10.2018 року - 1057,20 грн. (том № 1, а.с. 129).

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» (із змінами і доповненнями) передбачені випадки, коли повертається судовий збір і підстав для повернення судового збору в даному випадку немає, оскільки позовна заява позивачів розглянута.

Відносно розподілу судових витрат, то апеляційний суд вважає, що витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на позивачів, оскільки вказаний вище позов виник не через винні дії Лиманської міської ради, а з неналежного оформлення документів спадкоємцями і підстав для покладення витрат на Лиманську міську раду немає.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 вересня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, в рівних частках кожному в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року:

- право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

- право власності на земельну ділянку площею 0,0498 га, кадастровий номер НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_1, для ведення особистого присадибного господарства;

- право власності на три четвертих частини житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Об'єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,2355 га, кадастровий номер НОМЕР_5, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для ведення особистого підсобного господарства, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 04 лютого 2019 року

Суддя: О.Д.Канурна