ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Чернівці

Справа № 727/8167/19

Провадження №22-ц/822/1100/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представника позивача Попової - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернівецького міського голови на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради, Чернівецького міського голови, голови реорганізаційної комісії Комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок №1», Комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний пологовий будинок №1» про визнання незаконним та скасування розпорядження Чернівецького міського голови про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і переведення у зв`язку з реорганізацією, головуючий у І-й інстанції Чебан Д.Г.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 у липні 2019 року звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради, Чернівецького міського голови, голови реорганізаційної комісії Комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок №1», Комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний пологовий будинок №1» про визнання незаконним та скасування розпорядження Чернівецького міського голови про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та переведення у зв`язку з реорганізацією.

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Чернівецькому міському голові, Чернівецькій міській раді, її посадовим особам, виконавчому комітету Чернівецької міської ради та управлінню забезпечення медичного обслуговування у сфері охорони здоров`я Чернівецької міської ради проводити конкурс на заняття вакантної посади генерального директора комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний пологовий будинок № 1», а також зупинити дію наказу Управління забезпечення медичного обслуговування у сфері охорони здоров`я Чернівецької міської ради від 01 серпня 2019 року №59 «Про оприлюднення інформації про виникнення вакантних посад керівників комунальних закладів охорони здоров`я Чернівецької міської ради» та наказу Управління забезпечення медичного обслуговування у сфері охорони здоров`я Чернівецької міської ради від 16 вересня 2019 року №78 «Про утворення конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посади керівника комунального закладу охорони здоров`я» в частині проведення конкурсу на зайняття вакантної посади генерального директора КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» до вступу в законну силу судового рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено Чернівецькій міській раді, Управлінню забезпечення медичного обслуговування у сфері охорони здоров`я Чернівецької міської ради проводити конкурс на заняття вакантної посади генерального директора комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний пологовий будинок №1».

Не погоджуючись з ухвалою суду, Чернівецький міський голова подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Посилається на те, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що забезпечуючи позов, суд першої інстанції втрутився у виключну компетенцію виконавчих органів і позбавив їх можливості здійснювати надані їм повноваження в частині управління закладами охорони здоров`я. В оскаржуваній ухвалі не наведено переконливих мотивів, з яких суд зробив висновок про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду та не зробив висновків про відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони проводити конкурс на заміщення посади генерального директора пологового будинку № 1, рішення суду в частині зобов`язання перевести на посаду генерального директора буде неможливо виконати на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України, оскільки поновлення на роботі позивача буде здійснено не на посаду генерального директора, а посада генерального директора буде зайнята іншою особою, яка буде переможцем оголошеного та розпочатого конкурсу.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 4 Постанови Пленуму від 22 грудня 2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Як видно з матеріалів справи, Чернівецька міська рада є органом, який здійснює функції засновника КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1».

ОСОБА_2 у позові просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Чернівецького міського голови від 24 липня 2019 року №1024-к «Про звільнення ОСОБА_2 головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1»; поновити його на роботі на посаді головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1» з 24 липня 2019 року та зобов`язати Чернівецького міського голову перевести його з посади головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок №1» на посаду генерального директора КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1»; стягнути з КНП «Міський клінічний пологовий будинок №1» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи, що предметом спору є поновлення на роботі, переведення фактично в іншу установу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову - заборона Чернівецькому міському голові, Чернівецькій міській раді, її посадовим особам, виконавчому комітету Чернівецької міської ради та управлінню забезпечення медичного обслуговування у сфері охорони здоров`я Чернівецької міської ради проводити конкурс на заняття вакантної посади генерального директора комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний пологовий будинок № 1» є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення не випливає із фактичних обставин справи, які б свідчили про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Якщо колишнього працівника необхідно поновити за рішенням суду на роботі, а на його посаді вже працює інший працівник, то судове рішення про поновлення все одно підлягає виконанню. КЗпП України не виключає можливості поновлення на роботі працівника, у разі прийняття на посаду, яку він обіймав, іншого працівника. В такому разі працівник, якого було незаконно звільнено, має бути поновлений на роботі, а працівник, якого було прийнято на роботу на відповідну посаду, підлягає переведенню на іншу посаду, а якщо цього зробити неможливо - то такий працівник підлягає звільненню у порядку, що визначений КЗпП України.

З огляду на вказані норми матеріального права, реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про скасування розпорядження Чернівецького міського голови про звільнення ОСОБА_2 з роботи, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в разі незабезпечення позову у спосіб, який просить застосувати ОСОБА_2 , немає.

Отже, порядок відновлення трудових прав ОСОБА_2 у разі ухвалення судом рішення про поновлення його на роботі передбачено Законом.

На зазначене суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку, що невжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_2 шляхом заборони Чернівецькій міській раді, Управлінню забезпечення медичного обслуговування у сфері охорони здоров`я Чернівецької міської ради проводити конкурс на заняття вакантної посади генерального директора комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний пологовий будинок №1», є порушенням повноважень Чернівецької міської ради та Чернівецького міського голови ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», виконання рішення буде неможливим.

Крім того, з пояснень представника позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції видно, що на даний час відповідачем позивача поновлено на посаді головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок № 1». Отже, у зв`язку із зміною обставин, викладені позивачем доводи про необхідність вжиття заходів забезпечення позову визначеним у заяві про забезпечення позову способом є безпідставними.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чернівецького міського голови задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2019 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 грудня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк