233 № 233/769/19
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
28 серпня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С.
за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представник органу опіки та піклування Кулініч І.О.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , орган опіки та піклування в особі Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,-
До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулась ОСОБА_1 , в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружжя разом не проживало і після народження дитини відповідач не цікавився її розвитком та вихованням, матеріально не допомагав. А отже, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.
Органом опіки та піклування в особі Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації надано висновок з приводу розв`язання спору від 05 червня 2019 року, відповідно до якого позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відповідатиме інтересам дитини ОСОБА_3 , оскільки батько дитини не цікавиться життям, здоров`ям сина, матеріально не утримує, до служби у справах дітей та сім`ї з приводу усунення перешкод у спілкуванні з дитиною не звертався. Дитина проживає з матір`ю, для неї створені належні умови для проживання, навчання та відпочинку, в дошкільний заклад дитину водять матір та бабуся, які відвідують батьківські збори, приймають участь у підготовці до свят.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представник органу опіки та піклування в особі Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Кулініч І.О. в судовому засіданні повідомила про доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на обставини, викладені у висновку органу опіки та піклування.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином в порядку, передбаченому п. 19 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 28.08.2019 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11 листопада 2011 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 , виданим виконкомом Ясинівської селищної ради Кіровського району м. Макіївки Донецької області (актовий запис про шлюб №180 від 11.11.2011 року), копія якого додана до матеріалів справи.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис №1054 від 24.10.2012 року), копія якого додана до матеріалів справи.
ОСОБА_1 з 06 вересня 2011 року по 22 травня 2012 року мала зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 23 червня 2012 року має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом громадянина України, копія якого долучена до матеріалів справи.
Згідно з довідкою житлово-будівельного кооперативу «Кристал-4» м. Київ за № 30/01/19-1 від 30 січня 2019 р. з липня 2017 року ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_3 проживали за адресою: АДРЕСА_3 , відповідач ОСОБА_2 за зазначеною адресою не з`являвся та не проживав, до адміністрації ЖБК не звертався.
Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 24 червня 2014 року по теперішній час має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями домової книги про реєстрацію громадян, копія якої міститься в матеріалах справи.
Згідно з відомостями паспорту громадянина України, копія якого долучена позивачем до матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29 липня 2003 року мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .
Заочним рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06.09.2017 року, яке набрало законної сили 09 жовтня 2017 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 07 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Дитина ОСОБА_3 відвідує дошкільний навчальний заклад № 662 Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації. Дитину приводять та забирають матір та бабуся, які також відвідують батьківські збори та приймають участь в підготовці до свят, що підтверджується педагогічною характеристикою від 15 листопада 2018 року, наданої вказаним закладом.
Згідно з випискою з медичної карти амбулаторного хворого від 31 січня 2019 року, наданої філією №4 комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Оболонського району в м. Києві, за час нагляду дитина хворіла на ГРВІ, профілактичні щеплення зроблені згідно з графіком. На огляд дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приходить у супроводі матері та бабусі, батько дитини на огляди ніколи не з`являвся.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надав показання про те, що він є головою правління ЖБК «Кристал-4» м. Київ, позивач ОСОБА_1 два роки проживала разом із матір`ю та сином ОСОБА_5 в будинку ЖБК «Кристал-4» за адресою: АДРЕСА_3 , та бачив вказаних осіб майже щодня. До них приїздили інші родичі, проте ОСОБА_2 він ніколи не бачив. Менше року тому сім`я виїхала з вказаної квартири.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні надала показання про те, що вона є матір`ю позивача та з моменту народження онука вони проживають разом. З відповідачем ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 разом після шлюбу не проживала. Батьківського піклування та інтересу до дитини ОСОБА_2 жодного разу не виявляв. 12 серпня 2014 року ОСОБА_2 супроводжував свідка з дитиною на залізничний вокзал, коли вони покидали м. Макіївку. З того часу більше не бачили. Відповідач знав номер телефону позивача, адресу проживання, проте жодного разу не телефонував та не провідував дитину.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування.
Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків.
Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 зазначеної вище постанови роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачем було доведено факт ухиляння відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не утримує дитину, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтерес до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.
А отже, інтересам дитини відповідатиме позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, батьківських прав щодо дитини.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позву з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 273, 280-282, 289, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (семисот шістдесяти восьми) гривень 40 копійок.
Дата складення повного судового рішення - 06 вересня 2019 року.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя