Справа № 463/6088/17
Провадження № 2/463/247/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

за участю секретаря судового засідання Попович Х.І.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, у м. Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 12076,34 грн, інфляційних втрат в розмірі 480,30 грн. та 3% річних в розмірі 77,07 грн., а всього 12633,71 грн., а також судовий збір 1600 грн.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 22.12.2016 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» зверталося до Личаківського районного суду м.Львова з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення в період з 01.07.2014 року по 30.11.2016 рік у розмірі 4526,50 грн, інфляційних втрат 382,54 грн. та 3% річних 61,99 грн., а також 689 грн. судового збору. 26.12.2016 року судом видано судовий наказ, який ухвалою суду від 13.09.2017 року скасовано. 10.05.2017 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» повторно звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу та солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості з централізованого опалення в період з 01.12.2016 року по 31.03.2017 року у розмірі 7549,84 грн., інфляційних втрат 97,76 грн., 3% річних 15,08грн., а також 800 грн. судового збору. Боржники знову звернулися до суду з заявою про скасування судового наказу, 02.11.2017 року суд постановив ухвалу якою судовий наказ від 09.08.2017 року скасовано. Тому звернулися з позовом до суду у позовному провадженні. У пред`явленому позові вказують на те, що згідно довідки виданої ЛКП «500» №1818 від 22.03.2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані у приватизованій квартирі АДРЕСА_1 , проживають у ній та відповідно користуються послугами з централізованого опалення. Відповідачам для здійснення плати за надані послуги з централізованого опалення був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості даної послуги з метою її оплати. ОСОБА_1 20.11.2017 року було направлено два примірники договору приєднання, проте до сьогоднішнього дня договір відповідачами непідписаний, один примірник договору їм не повернуто. Вважають, що між сторонами встановилися фактичні договірні відносини у сфері теплопостачання, оскільки послуги їм надаються, а відповідачі, відповідно, такими користуються, проте оплату проводили не регулярно та не в повному обсязі.

Неправомірні дії відповідачів призвели до порушення майнових прав позивача, через небажання відповідачів проводити оплату за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати, а також заборгованість перед іншими підприємствами. У зв`язку із наведеним у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 12 633,71 грн.

Ухвалою суду від 19.01.2018 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою судового засідання від 19 вересня 2019 року клопотання представника позивача задоволено, закрито провадження справі за позовом ЛМКП «Львівтеплоенерго» в частині вимог до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . У зв`язку із відмовою від вимог до ОСОБА_7 та ОСОБА_2 суд приходить до висновку, що докази, що ними подані дослідженню не підлягають.

Відповідач ОСОБА_1 подав суду відзив на позов у якому вказує, що актами обстеження, довідками ЛКП 500, судовими рішеннями встановлено коло осіб, які фактично проживають по АДРЕСА_2 та той факт, що з вересня 2012 року по даний час ОСОБА_8 і попередній власник житла ОСОБА_9 за такою адресою не проживали, а відтак ніяк не могли користуватись послугою з централізованого теплопостачання. Весь цей час він повідомляв стягувача в 2016 та 2017 роках про те, що послугами користується не він, а бувша дружина і дочка. Повідомив, що через самоправну заміну замків вхідних дверей в квартиру та фізичне насилля з боку ОСОБА_2 та її матері, попередній власник житла - його батько ОСОБА_9 з вересня 2013 року припинив одноосібно сплачувати кошти за комунальні послуги за адресою АДРЕСА_2 . Його спроби, як нового власника, закінчувались отриманням від ОСОБА_2 тілесних ушкоджень. Разом з тим, вже з кінця 2013 року ОСОБА_2 вибірково оплачує житлово-комунальні послуги, визнаючи тим самим себе і дочку споживачами останніх. Підтвердила, що квартира АДРЕСА_3 належить йому на праві власності, ОСОБА_2 проживає у його житлі незаконно, що встановлено судами різних рівнів. Вважає, що саме через неправомірні дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що проявилися у свідомому ухилянні від обов`язків споживачів,утворився борг, що заявлений позивачем. Вказав, що він ніколи в період виникнення заборгованості за теплову енергію таку не споживав, бо не перебував у квартирі АДРЕСА_1 . А тому вважає, що цей борг мають оплачувати споживачі послуг, які їх отримували, а до нього позов заявлено безпідставно.

Позивачем подано суду відповідь на відзив ОСОБА_1 в якому вказує, що будинок АДРЕСА_4 перебуває на балансі та утриманні ЛКП 500, основним завданням діяльності якого визначено утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель, а тому числі і внутрішньобудинкових мереж теплопостачання. Інформацію про споживачів даних послуг ЛМКП «Львівткеплоенерго» було отримано в електронному вигляді від ЛКП 500. Крім цього, відповідно до узагальнення судової практики, належним відповідачем за позовами про стягнення заборгованості закомунальні послуги є власник житлового приміщення.

Відповідач ОСОБА_1 подав суду заперечення на відповідь ЛМКП «Львівтплоенерго» у якому вказує, що жодних доказів того що відповідач ОСОБА_1 споживав теплову енергію з вересня 2012 року не надано. Вважає пред`явлені до нього вимоги про погашення боргу неправомірними інезаконними та просить стигнутизаборгованість за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення з фактичних споживачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ЛМКП «Львівтеплоенерго» подало пояснення на заперечення ОСОБА_1 на відповідь ЛМКП «Львівтеплоенерго» у якому вказують, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» є виконавцем послуг суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. ЛМКП «Львівтеплоенерго» виробляє тепло і постачає його у будинки. Вважають недоведеним факт ОСОБА_10 у виданій кооперативом «Колос» адресою та вважають, щовін як власник нарівні з проживаючими у квартирі є споживачем наданих послуг. Вказали, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» вказав, що буде внесено зміни щодокількості осіб які проживають у кв. АДРЕСА_1 ,однак ОСОБА_1 надалі залишається споживачем послуг централізованого опалення.

Крім цього, ОСОБА_1 подав суду пояснення по справі у яких повторно вказує, що він дійсно є власником житла, однак немає можливості користуватися житлом, а відтак не споживає тепло.Факт непроживання у кв. АДРЕСА_3 в період 2012-2018 років вже давно закріплено у документах, що долучені ним до справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав суду заяву про розгляд у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Личаківським районним судом м.Львова26.12.2016 року видано судовий наказ про стягнення з боржників ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ОСОБА_11 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго`заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 4526,50 грн., 382,54 грн. інфляційних втрат та 61,99 3% річних.

Ухвалою від 13.09.2017 року судовий наказ від 26.12.2016 року скасовано.

09.08.2017 року Личаківським районним судом м.Львова повторно видано судовий наказ про стягнення з боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 7549,84 грн., 97,76 грн. інфляційних втрат та 15,08 грн. 3% річних.

Ухвалою від 02.11.2017 року судовий наказ від 09.08.2017 року скасовано.

Позивач 06.12.2017 року звернувся до суду із позовом, який уточнив в ході розгляду справи, просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за центральне опалення квартири АДРЕСА_1 розмірі 12076,34 грн., інфляційних втрат в розмірі 480,30 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 77,07 грн., а всього 12633,71 грн. Розмір боргу відповідачем не оспорюється.

У відповідності до ч.3 ст.5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалася актом цивільного законодавства, який втратив чинність новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Враховуючи вище наведені положення закону суд при розгляді даного спору застосовує норми закону «Про житлово-комунальні послуги», що діяв на момент виникнення заборгованості.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб`єктами цьогоЗакону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг.

У відповідності до п.3 ч.2 ст.21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Як встановлено в судовому засіданні з супровідного листа від 20.11.2017 року №09-10632 ЛМКП «Львівтеплоенерного» був направлений на ім`я ОСОБА_1 два примірники договору приєднання «Про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 01.07.2014 року, які були отримані відповідачем (а.с.9-10).

Ст.20 ч.3 п.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Статтею 25 Закону України "Про теплопостачання"встановлено обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечив відповідач дійсно ним такий договір приєднання отримувався, однак не підписаний, оскільки він не є споживачем послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго».

В заперечення позовних вимог відповідач ОСОБА_1 покликається на те, що з вересня 2012 року по даний час не проживає у кв. АДРЕСА_1 , а відповідно не міг користуватисяпослугами з централізованого теплопостачання, тому вважає що не є учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг у вигляді централізованого опалення, а такими є споживачі: ОСОБА_3 та ОСОБА_12 Підтвердив, що дійсно є власником кв.55 однак без права фактичного поживання у квартирі зв`язку з протиправними діями з боку ОСОБА_2 . На підтвердження заперечень надав суду довідку від 01.09.2017 року ( а.с.40) відповідно до якої ОСОБА_1 з 1994 року є членом кооперативу «Колос» та одноосібним власником земельної ділянки з капітальним будинком. ОСОБА_1 проживає у своєму будинку з листопада 2015 року та систематично сплачує комунальні платежі.Також суду надано акт №4397 від 24.05.2017 року,відповідно до якого в квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.42).

Згідно пункту 3 Правил користування тепловою енергією передбачено, що споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору; відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. З аналізу пункту 44 Правил вбачається, що термін споживач застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_2 (а.с.195том 1), власником квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач 29.08.2012 року уклав договір дарування вказаної квартири, про те такий рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року був визнаний недійсним.

Таким чином, станом на час виникнення заборгованості та звернення до суду із відповідним позовом, власником вказаної квартири є ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Судом встановлено, факт відпуску теплової енергії відповідачу, останній не висловив заперечень про те, що такі послуги надавалися, лише стверджував, що такими не користувався.

Так, у положенні статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, встановлено, що власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до статті 162 ЖК УРСР визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

У разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа(ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст.156 ЖК України).

Отже, чинне законодавство визначає обов`язок для власника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла. Викладене узгоджується з позицією, наведеною в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року у справі №6-29503св13.

Доводи відповідача щодо не проживання у квартирі, у зв`язку із чим він не отримував послуги є безпідставними та спростовуються вказаними вище обставинами. Суд вважає, що відповідач, як власник майна, зобов`язаний сплачувати комунальні послуги та витрати по утриманні житла. Факт проживання у вказаній квартирі інших осіб може бути підставою для вимоги стягнення в порядку регресу частину понесених витрат з інших користувачів.Таке право забезпечується ч.1ст.544 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст.3 ч.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, оскільки дійсно відповідач як власник майна зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Суд також враховує, що згідно договору купівлі-продажу від 27.03.2019 року, відповідач ОСОБА_1 відчужив квартиру АДРЕСА_1 . Згідно пункту 16 вказаного договору, відповідач зобов`язався провести всі розрахунки по оплаті комунальних послуг та інших платежів до 27 травня 2019 року, чим фактично визнав свій обов`язок по оплаті послуг як власник майна.

Як вбачається із розрахунку ЛМКП «Львівтеплоенерго», у зв`язку із невиконанням обов`язку по оплаті комунальних платежів у відповідача перед позивачем за період з 01.07.2014 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 12 076,34 грн., які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 .

Окрім цього, суд погоджується з доводами позивача про те, що виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 також підлягає до стягнення інфляційні втрати в розмірі 480,30 грн. та 3% річних в розмірі 77,07 грн., що нараховані на суму заборгованості.

Крім цього, відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, з врахуванням задоволення позову, слід стягнути з відповідачана користь позивача судові витрати - судовий збір в розмірі 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 12076,34 грн, інфляційних втрат в розмірі 480,30 грн. та 3% річних в розмірі 77,07 грн., а всього 12633,71 грн., а також судовий збір 1600 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга позивачем протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (79040, м.Львів, вул.Данила Апостола, 1, );

відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Дата складання повного рішення суду 24 вересня 2019 року.

Суддя: Гирич С. В.