КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 357/732/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11098/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Ярмола О.Я., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Головного територіального управління юстиції у Київській області Приймак Альона Петрівна про продовження строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, уточнивши який просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 (а.с. 2-5, 61, 82).

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого залишилась спадкове майно, а саме Ѕ частки будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначила, що ОСОБА_3 з матір`ю позивача ОСОБА_4 перебуваючи в законному шлюбі отримали трьохкімнатну квартиру, яка в подальшому була приватизована її батьками. Після продажу квартири в 2010 році мама сплатила батькові його частку в розмірі 7000,00 дол. США. Після розлучення батьків позивач постійно спілкувалася з батьком та бабусею, які проживали за адресою: АДРЕСА_1 та підтримувала з ними родинні стосунки. Незадовго до смерті батька ОСОБА_3 у позивача з відповідачем виник спір, який призвів в подальшому до напружених сімейних стосунків і як наслідок стосунки позивача з батьком обірвалися. Звертала увагу на те, що неодноразово намагалась зв`язатись з відповідачем по справі з метою налагодження стосунків та отримання інформації про її батька, адже в її батька власного телефонного засобу не було.

Вказувала, що 06 листопада 2018 року звернулась до Відділу реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області з метою перевірки інформації щодо смерті батька та їй було повторно видано свідоцтво про смерть батька серії НОМЕР_1 .

Зазначала, що належить до спадкоємців першої черги і є єдиною дитиною померлого, тому в порядку передбаченому чинним законодавством України має право на прийняття спадщини від померлого. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивач звернулась до державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Головного територіального управління юстиції у Київській області - Приймак А.П. та 06 грудня 2018 року за №2830/01-16 від вищезазначеного державного нотаріуса отримала роз`яснення, в якому її було повідомлено, що на підставі ст. 1272 ЦК України вона вважається такою, що спадщину не прийняла, оскільки в порядку, передбаченому чинним законодавством України, а саме ст. 1970 ЦК України, не звернулась для її прийняття у шестимісячний строк. В свою чергу, позивач вважає, що причини пропуску вказаного строку є поважними, адже вона не мала фізичної змоги звернутись до органів нотаріату з метою оформлення та вчинення будь яких дій щодо подачі заяви про прийняття спадщини у зв`язку з хворобою.

Вказувала, що в Другій Білоцерківській міській державній нотаріальній конторі Київської області була відкрита спадкова справа за №169/2016, про яку позивача як спадкоємця щодо майна померлого батька не повідомляли.

06 березня 2019 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування відзиву зазначила, що позивач не надала належних та допустимих доказів того, що їй не було відомо про смерть її батька, а також доказів того, що на час смерті батька вона проживала за межами м. Біла Церква та в указаний період були істотні труднощі для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконала свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень (а.с. 48-49).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області ГТУЮ у Київській області Приймак А.П. про продовження строку для прийняття спадщини відмовлено (а.с. 86, 87-90).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову - визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 протягом двох місяців з моменту набрання рішення законної сили.

На обґрунтування скарги зазначила, що мала поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки не мала фізичної змоги звернутись до органів нотаріату, хворіла, часто стаціонарно лікувалася з приводу алкоголізму, доглядала хвору маму, яка в 2017 році теж померла, тому всі ці обставини стали перешкодою для оформлення спадкових прав. Також зазначила, що судом взагалі не взято до уваги ст. 63 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або перебування яких відоме. Однак зазначила, що в ході судового розгляду відповідач на запитання представника позивача дала чітку відповідь, що вона повідомила нотаріуса про наявність спадкоємця першої черги, дочки померлого - ОСОБА_1 , але всупереч закону нотаріус не повідомила позивача про відкриття спадкової справи, чим позбавила її можливості вчасно подати заяву про прийняття спадщини (а.с. 92-115).

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Закаблук Л.О. заперечувала проти скарги і просила залишити її без задоволення.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивачка ОСОБА_1 була сповіщена під особистий підпис, її представник - адвокат Мочинський А.Р. 29 серпня і 20 вересня 2019 року подавав заяви, в яких визнавши факт належного сповіщення, просив розгляд справи відкласти, посилаючись на зайнятість в інших справах. Таке клопотання колегія суддів задовольнила 05 вересня 2019 року і відклала розгляд справи на 26 вересня 2019 року, проте і на останню дату позивачка та її представник не прибули, представник апелянта послався на зайнятість в іншій справі (а.с. 122-128, 132-154).

Від Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Головного територіального управління юстиції у Київській області надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. 127, 147).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга непідлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустила строк для оформлення спадщини без поважних причин та жодних причин, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача подати заяву до нотаріальної контори для прийняття спадщини не встановлено, безперечних та належних доказів суду не надано.

Колегія суддів погодилась з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Позивач ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10).

Відповідач ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 12, 26).

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Державний нотаріус Приймак А.П. надав позивачу роз`яснення №2830/01-16 від 06 грудня 2018 року щодо неможливості видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_3 , оскільки, згідно відомостей із Спадкового реєстру, а також алфавітної книги обліку та реєстрації спадкових справ за 2016 рік, спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведена в Другій Білоцерківській міській державній нотаріальній конторі Київської області Головного територіального управління юстиції у Київській області 23 березня 2016 року за №169/2016 та на підставі ст. 1272 УК України позивач вважається такою, що спадщину не прийняла, тому свідоцтво про право на спадщину видати неможливо (а.с. 13).

У матеріалах справи міститься копія спадкової справи №169/2016 до майна померлого ОСОБА_3 , згідно якої спадкоємцем за законом на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є дружина - ОСОБА_2 (а.с. 20-42).

Як встановлено судом, позивач не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у встановлений шестимісячний строк.

У заяві ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 та як на причину поважності пропуску цього строку посилалася на те, що проживала в іншій місцевості, на хворобу, психічні розлади внаслідок вживання алкоголю та необізнаність про смерть спадкодавця.

На підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини заявник надала копії довідок ФОП ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у ФОП ОСОБА_5 в період з 04 вересня 2016 року по 21 червня 2016 року та з 01 серпня 2017 року по 21 серпня 2017 року та довідку ТОВ «Наркологічного центру «Статус», про те, що ОСОБА_1 дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні у наркологічному центрі «Статус» в період з 03 вересня 2018 року по 21 вересня 2018 року (а.с. 62, 63, 64).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За роз`ясненнями п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі №6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-1215цс16; та постановах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №385/483/17, від 06 червня 2018 року у справі №592/9058/17-ц).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів того, що з 04 січня 2016 року по 04 липня 2016 року їй не було відомо про смерть її батька, а також доказів того, що її проживання за межами м. Біла Церква в указаний період було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконала свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача не існувало вагомих перешкод для подання нею заяви про прийняття спадщини, та не є поважною причина - відсутність інформації про смерть спадкодавця (батька), а перебування позивача тричі по три тижні на стаціонарному лікуванні не може бути визнано підставою для задоволення заявлених вимог, зважаючи на те, що будь-яких інших доказів поважності причин неподання такої заяви із січня 2016 року до січня 2019 року до суду не надано.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 27 вересня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

Д.Р. Гаращенко