Постанова

Іменем України

13 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 348/2281/17

провадження № 61-17674св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Надвірнянська міська рада, Білоославська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області,

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, у складі судді Флоряк Д. В., від 13 травня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Девляшевського В. А., Фединяка В. Д., від 29 серпня 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Надвірнянської міської ради, Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про усунення перешкод у користуванні майном та визнання недійсними рішень.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що до її житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 веде єдина під`їзна дорога шириною 4 м, в кінці якої знаходиться розворотний майданчик розмірами 10 на 7 метрів, які було виділено рішенням виконкому Білоославської сільської ради № 45 від 23 вересня 1987 року та які зазначені в схемі виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель від 05 червня 1989 року. Вказана під`їзна дорога та розворотний майданчик зазначені в кадастровому плані технічної документації на приватизацію її присадибної ділянки та генплані села.

ОСОБА_2 протягом 2016 року самовільно побудував гараж, здійснив реконструкцію магазину, викопав траншеї під зведення огорожі, частково звів бетонну огорожу на проїзній частині під`їзної дороги, чим її значно звузив та на розворотному майданчику звіз будівельне сміття, що перешкоджає позивачу в їх використанні.

Земельною комісією Білоославської сільської ради складено акт від 02 вересня 2016 року, яким встановлено, що під`їзна частина дороги завузька для проїзду і залізними прутами були встановлені межі під`їзної дороги з урахуванням заїзду та розвороту автомобіля, але відповідач з цим не погодився і в наступні дні їх демонтував.

В подальшому їй стало відомо, що відповідач приватизував земельну ділянку площею 0,0985 га по АДРЕСА_1 , у тому числі і частину спірної дороги з розворотним майданчиком.

Відповідач надалі продовжує чинити їй перешкоди в користуванні під`їзною дорогою шириною 4 м та розворотним майданчиком розміром 10 на 7 метрів та погрожує їх звузити до ширини стежки.

Із урахуванням зазначеного, а також заяви про зміну підстав та предмета спору, позивач просила позов задовольнити, визнати недійсними рішення Білоославської сільської ради № 7-4/2016 від 07 червня 2016 року про передачу у власність відповідачу ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0985 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 та рішення державного реєстратора Надвірнянської міської ради Гринюка В. М. від 06 липня 2016 року, індексний № 30333667 про державну реєстрацію прав та обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 40 про приватну власність відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий № :02:004:0134, площею 0,0985 га, для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки позивач не довела порушення відповідачем її прав на користування спірною дорогою, яка веде до її будинку. Позивачем не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачу на праві власності належить частина земельної ділянки, яка раніше була громадською дорогою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та дійшов правильного висновку щодо того, що позивач не довела факту перешкоджання їй у користуванні під`їзною дорогою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про недоведеність порушення її прав, як землекористувача, відповідачем, оскільки останній чинить їй перешкоди у користуванні під`їзною дорогою до її житлового будинку, а передана йому у власність спірна земельна ділянка не має відношення до спірної під`їзної дороги. Розворотний майданчик розміром 7 на 10 м загального користування був неправомірно включений до земельної ділянки, яку передано відповідачу. Судами не було належним чином досліджено матеріали справи, які підтверджують доводи позивача про порушення її права на користування під`їзною дорогою та розворотним майданчиком, а також порушення державних будівельних норм.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на те, що оскаржені судові рішення є законними та обґрунтованими, ухвалені на підставі належним чином оцінених доказів, а доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті судових рішень.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1228 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 січня 2017 року та від 19 вересня 2017 року (а. с. 10, 24).

Рішенням Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області № 45 від 23 серпня 1987 року виділено під`їзну дорогу до будинку Проскурніцького з боку магазину № 46 , в подальшому складено схему виносу меж земельної ділянки і розбивки будівель (а. с. 11). Відомості про виділення будь-якого розворотного майданчика по усій довжині вулиці у рішенні не міститься.

Згідно з рішенням сесії Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області за № 7-4/2016 від 07 червня 2016 року відповідачу ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність і передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0985 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0134.

ОСОБА_2 є власником вищезазначеної ділянки, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06 липня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 40, та витягом з Державного реєстру земельного кадастру про земельну ділянку (а. с. 74-76)

Актом земельної комісії Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 02 вересня 2016 року встановлено, що 02 вересня 2016 року по АДРЕСА_1 біля господарства ОСОБА_1 було розглянуто звернення позивача ОСОБА_1 про те, що відповідач ОСОБА_2 звузив під`їзну дорогу до її господарства, огороджуючи свою земельну ділянку. На місці встановлено, що під`їзна частина дороги завузька для проїзду, комісія внесла свої пропозиції сторонам, щоб дійти згоди. На вимогу комісії приїхала вантажна машина марки ЗИЛ-131, яка здійснювала заїзди до господарства ОСОБА_1 , після чого було відбито межі під`їзної дороги з урахуванням заїзду та розвороту залізними прутами до господарства ОСОБА_1 . Вказаний акт доведено до відома позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 . Однак, із зазначеного акту не вбачається, що саме відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користуванні під`їзною дорогою до її житлового будинку (а. с. 19).

Згідно з генеральним планом с. Білі Ослави (1986 року) проїзд до житлового будинку АДРЕСА_1 має ширину 3,5 м , довжину 100 м . Розворотний майданчик на генеральному плані села не передбачено, що підтверджується копією графічних матеріалів: розміщення земельної ділянки № 1 на викопіюванні з генплану с. Білі Ослави масштабом 1:2000, копія якого завірена КП «Архітектурно-Планувальне Бюро» Надвірнянської районної ради № 02-8/230 від 10 серпня 2018 року (а. с. 113).

Відповідно до акта Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 07 березня 2019 року № 12 про обміри заїзду до будинковолодіння ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , складеного комісією у складі: сільського голови Щербюка М. М., секретаря сільської ради Поварчук М. І., та землевпорядника сільської ради ОСОБА_5, в присутності позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 та доданої до неї план-схеми, 07 березня 2019 року за вказаною адресою проведено фактичні обміри під`їзду до господарства позивача з центральної дороги та який проходить біля магазину та земельної ділянки ОСОБА_2 і господарства ОСОБА_4 , довжина вулиці до господарства складає 46, 88 м, проміри зроблено в п`яти місцях (а. с. 173-174).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України).

Відповідно до частин другої, четвертої статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно статті 12, частин першої, другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) (пункт а частини четвертої статті 83 ЗК України).

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків.

Умови, підстави та процедура проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 .

Згідно з пунктом 6 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або до нотаріуса.

У пункті 40 Порядку зазначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з пунктом 47 Порядку для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, заявником подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довела, що відповідач порушує її право на користування дорогою загального користування, яка веде до її будинку.

У матеріалах справи міститься акт про обміри заїзду до господарства позивача від 07 березня 2019 року № 12 із планом-схемою, який спростовує доводи позивача щодо звуження меж дороги.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 набув права власності на земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства, що позивачем не спростовано.

Позивачем не надано належних доказів, зокрема рішень місцевої ради, відповідних даних генерального плану с. Білі Ослави, які б підтверджували наявність розворотного майданчика загального користування, який за доводами позивача увійшов до складу земельної ділянки, яку було передану відповідачу.

Ці та інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, а значною мірою зводяться до переоцінки доказів, що згідно статті 400 ЦПК України не відносить до компетенції суду касаційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору. Судами першої та апеляційної інстанції правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович