Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 296/4500/16-ц

провадження № 61-11191св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач 1 (відповідач) - ОСОБА_3,

позивач 2 (відповідач) - ОСОБА_4,

представник позивача 1, 2 (відповідачів)- ОСОБА_5,

позивач (відповідач) - ОСОБА_6,

представник позивача (відповідача) - ОСОБА_7,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8, на постанову Апеляційного суду Житомирської областівід 16 січня 2018 року в складі колегії суддів: Павицької Т. М., Миніч Т .І., Коломієць О. С.,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення та зобов'язання надати ключі.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. У даній квартирі проживає він та його дружина ОСОБА_4 ОСОБА_6 у його відсутність змінив вхідні двері до квартири та не впускає до приміщення. Зазначав, що будь-якого судового рішення про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру або визнання його та дружини такими, що втратили право користування спірною квартирою або виселення з квартири немає.

Враховуючи викладене, просив зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні указаною квартирою шляхом вселення його та дружини ОСОБА_4 до квартири та передачі ключів від квартири.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому просила прийняти її позов до розгляду разом з позовом ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житом шляхом вселення та зобов'язати надати ключі; зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом вселення її та її чоловіка та передати ключі від квартири; зобов'язати ОСОБА_6 не чинити перешкоди їй у користуванні спірною квартирою.

У серпні 2016 року представником ОСОБА_6 - ОСОБА_8 було подано клопотання про об'єднання в одне провадження цивільну справу за позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою зі справою ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1, яку придбав на електронних торгах, однак ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не бажають добровільно зніматися із реєстрації за указаною адресою, чим порушують його право як власника.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 09 серпня 2016 року обєднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житлом, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житлом та цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено без задоволення за безпідставністю. Позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 втратили право власності на спірну квартиру, оскільки новим власником на підстав електронних торгів є ОСОБА_6, порушене право якого як власника житла підлягає захисту.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 16 січня 2018 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 листопада 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовів ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, відмовлено.

Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд враховуючи те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають у спірній квартирі, мають ключі від вхідних дверей, вважав, що їх право користування житлом відповідачем ОСОБА_6 не порушено і відсутні підстав для задоволення їх позовів.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, апеляційний суд, враховуючи те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є членами сім'ї власника житла - ОСОБА_6, вважав, що його позов на підставі статті 405 ЦК України задоволенню не підлягає.

У лютому 2018 року представникОСОБА_6 - ОСОБА_8, подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права; просив скасувати постанову апеляційного суду в частині позову ОСОБА_6 та у цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

У іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому не є предметом перегляду в касаційному порядку (стаття 400 ЦПК України).

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6 посилався на те, що він придбав квартиру АДРЕСА_1 на електронних торгах у березні 2015 року, яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 01 серпня 2006 року, виданого на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 27 липня 2006 року № 580.

Згідно з довідкою житлово-будівельного кооперативу «Космос» від 27 лютого 2015 року № 181 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вважаючи себе новим власником спірної квартири, ОСОБА_6 просив суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі статей 391, 405 ЦК України такими, що втратили право користування указаною квартирою.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судомпершої інстанції, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 3 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судомпершої інстанції).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Отже, висновки апеляційного суду про те, що положення статті 391 ЦК України, на яку ОСОБА_6 посилався як на підставу позову, не може бути застосоване до спірних правовідносин, так як стаття 391 ЦК України не є самостійною підставою для визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою, є помилковими, оскільки серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України).

Визначальним критерієм для застосування статті 391 ЦК України є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Проте, апеляційним судом у зв'язку з передчасним висновком про відмову в задоволенні позову таких критеріїв не встановлено та у порушення статті 89 ЦПК України належної правової оцінки зібраним у справі доказам не надано.

Оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, рішення суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, надати відповідну правову оцінку доказам та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8, задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Житомирської області від 16 січня 2018 року в частині позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання такими, що втратили право на користування житлом скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу та у подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило