Провадження № 2/521/1014/19
17 січня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Коблової О.Д.,
за участю секретаря судового засідання Барвенко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі,
У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі.
В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду, представник позивача вказував, що згідно із звітом про результати фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 робочою групою Південного територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України вибірково за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 було досліджено дотримання законодавства при нарахуванні та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 та встановлено факт незаконних виплат грошового забезпечення.
На виконання пропозицій аудиту наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2018 № 53було призначено службове розслідування за фактом незаконних виплат соціального характеру.
Виходячи з викладеного, представник військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду з даним позовом
Представник військової частини НОМЕР_1 у відкрите судове засідання не з`явився, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених позовних вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд доходить до наступного висновку.
Під час судового розгляду справи було встановлено, що згідно із звітом про результати фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 робочою групою Південного територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України вибірково за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 було досліджено дотримання законодавства при нарахуванні та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 та встановлено факт незаконних виплат грошового забезпечення.
На виконання пропозицій аудиту наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2018 № 53 було призначено службове розслідування за фактом незаконних виплат соціального характеру.
Відповідно до статті 1 закону України «Про оборону України», оборона України - система політичних, економічних, соціальних, воєнних, наукових, науково-технічних, інформаційних, правових, організаційних, інших заходів держави щодо підготовки до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Обороноздатність держави - здатність держави до захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Вона складається з матеріальних і духовних елементів та є сукупністю воєнного, економічного, соціального та морально-політичного потенціалу у сфері оборони та належних умов для його реалізації.
Згідно з статтею 1 закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Майно, матеріальні і грошові засоби Збройних Сил України є державною власністю, яка входить до сфери управління Міністерства оборони України.
Відповідно до абз. 1 статті 4 закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Згідно з абз. І статті II закону України «Про статут Внутрішньої служби Збройних Сил України», кожен військовослужбовець повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Відповідно до статті 16 статуту ВС ЗСУ, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно з абз. 1 п. 3.1.9 наказу Міністра оборони України «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», від 16.07.1997 № 300, усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового (корабельного) господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності.
Відповідно до абз. 4 пункту 1.3 наказу Генерального штабу Збройних Сил України «Про затвердження Інструкції з діловодства у Збройних Силах України» від 07.04,2017 № 124, за зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, а також організацію діловодства та зберігання документів у структурних підрозділах військової частини відповідають їх командири.
Згідно з абз. 5 пункту 1,3. наказу ГШ ЗСУ №124. персональну відповідальність за зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, їх відповідність чинному законодавству України рівною мірою несуть посадові особи, які їх відпрацьовують, погоджують та візують відповідно до компетенції.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 10-1 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року.
Відповідно до пункту 37. і 4 наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 № 260 (далі Інструкції № 2601 який діяв на момент підписання рапортів ОСОБА_1 щодо надання відпусток підлеглим військовослужбовцям, у разі звільнення осіб офіцерського складу та осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, до закінчення календарного року, за який вони вже використали щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, на підставі наказу відповідного командира (начальника) провадиться відрахування з їхнього грошового забезпечення за дні щорічної основної та щорічної додаткової відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після їх звільнення.
Відповідно до п. 31.6 Інструкції № 260. командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю: за невихід на службу без поважних причин; за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння); у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження військового звання на один ступінь, позбавлення військового звання (за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому у військову частину надійшло повідомлення про накладання дисциплінарного стягнення вищим командиром (начальником)).
Відповідно до п. 31.7 Інструкції № 260, військовослужбовці не преміюються за той розрахунковий місяць, у якому вони допустили порушення чи проступок (за винятком випадків, передбачених абзацами четвертим - шостим пункту 31.6 розділу XXXI цієї Інструкції).
Рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кігті місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям.У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Відповідно до абз. З п. 23 Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовці за шкоду, заподіяну державі» від 23.06.1995 № 243 (далі - Постанова ВРУ № 243), у разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

Згідно з пунктом 31 Постанови ВРУ № 243. у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Згідно з статтею 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст, 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з абзацом ї пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.92 № 6. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК ( 1540-06 ) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді командира другої роти охорони військової частини НОМЕР_1 , не перевірив правильність оформлення рапортів щодо надання відпустки підлеглим військовослужбовцям військової служби за контрактом, а також не враховував накладені дисциплінарні стягнення при подачі рапортів для нарахування грошового забезпечення та підписав їх чим порушив вище вказані норми чинного законодавства України та внаслідок чого було нанесено збитки державі в особі військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 12553,59 грн.

Відповідно до пункту 20 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування за фактом незаконних виплат соціального характеру» від 20.06.2018 № 118, помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи була поставлена задача згідно з пунктом 29 Постанови ВРУ № 243 підготувати документи для притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 за новим місцем служби до матеріальної відповідальності на суму 12553,59 грн., оскільки на момент закінчення службового розслідування (20.06.2018) відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2017 № 299 та наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 29.11.2017 № 208 ОСОБА_1 було призначено на посаду помічника оперативного чергового військової частини НОМЕР_3 .

Командуванням військової частини НОМЕР_1 на виконання вимог пункту 29 Постанови ВРУ № 243, неодноразово направлялись матеріали службового розслідування командиру військової частини НОМЕР_3 з метою притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності на суму 12553,59 грн., а саме: від 23.06.2018 вих. № 1395, 10.07.2018 вих. № 1557, 18.08.2018 вих. № 1859 та 27.08.2018 вих. № 1931.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України та згідно Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1762,00 гривень.

Керуючись ст.ст.9-13, 76-83, 95, 128-131, 133, 141, 211, 223, 247, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 288, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 , р/р НОМЕР_6 в ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011) 12553,59 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1762,00 гривень.
Копію заочного рішення направити сторонам у справі.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.Д. Коблова