ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 року м. Чернівці

справа № 721/14/19

провадження №22-ц/822/709/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Собчук І.Ю.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня», на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 8 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Проскурняка С.П.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що він працює в Путильській центральній районній лікарні з 19 жовтня 1990 року на різних посадах. З березня 2012 року по даний час з боку головного лікаря ОСОБА_2 неодноразово були прояви упередженого ставлення до нього через його принципову позицію незгоди з методами керівництва лікарнею.

23 лютого 2018 року його було призначено на посаду виконуючого обов`язки головного лікаря КЗ «Путильська ЦРЛ». 02 травня 2018 року згідно наказу F4-пер від 02 травня 2018 року він був переведений на посаду завідувача поліклінічним відділенням КЗ «Путильська ЦРЛ».

Розпорядженням заступника голови Путильської районної ради Чернівецької області F46-к від 18 вересня 2018 року ОСОБА_2 був звільнений з посади головного лікаря КЗ «Путильська центральна районна лікарня».

Розпорядженням заступника голови Путильської районної ради Чернівецької області F47-к від 18 вересня 2018 року він був призначений на посаду виконуючого обов`язки головного лікаря КЗ «Путильська центральна районна лікарня» з 19 вересня 2018 року.

Будучи звільненим з посади головного лікаря ОСОБА_2 видав за своїм підписом наказ F65кз від 26 жовтня 2018 року «Про скорочення штатної посади завідуючого поліклінічним відділенням», згідно з яким посада завідуючого поліклінічним відділенням ЦРЛ , яку він займав, підлягала скороченню.

Зазначав, що при видачі наказу F 65 кз від 26 жовтня 2018 року не було отримано обов`язкових умов передбачених ч.3 ст.32, п.6 ч.1 ст.36 та ч.2 ст.40п.3 ч.1 ст. 42 КЗпП України, йому не було належним чином запропоновано рівнозначне заміщення посади з якої його мали б скоротити з мотивів скорочення штатної посади. Жодних повідомлень ні в усній, ні в письмовій формі про майбутнє скорочення та про пропозицію будь яких посад на заміщення він не отримував.

Не зважаючи на це, ОСОБА_2 , будучи звільненим з посади головного лікаря КЗ «Путильська ЦРЛ» 26 грудня 2018 року видав наказ F 25 к-зв, яким звільнив його з посади завідуючого поліклінікою у зв`язку зі скороченням штатної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Ознайомившись зі змістом записів в його трудовій книжці він виявив, що всупереч вимогам закону та Інструкції про правила ведення трудових книжок працівників, в ній відсутній запис про його призначення на посаду виконуючого обов`язки головного лікаря КЗ «Путильська центральна районна лікарня» згідно розпорядження Путильської районної ради F 47-к від 18 вересня 2018 року, що суттєво впливає на розмір його грошового забезпечення, оплати праці та розмір розрахунку при звільненні.

Окрім цього, видаючи оскаржуваний наказ F 25-к-зв від 26 грудня 2018 року адміністрація лікарні порушила вимоги ч.1 ст.43 КЗпП України, якою передбачено обов`язковість попередньої згоди на звільнення, з підстав передбачених ст.40 КЗпП України, виборного профспілкового органу. В порушення вимог ст.43 КЗпП України жодного офіційного обгрунтованого подання до профспілкової організації про можливість його звільнення не було.

Також вказував, що отримавши на руки трудову книжку, несподівано для себе він виявив, що 06 вересня 2018 року без будь яких законних підстав було видано наказ F55-кз, згідно з яким він був звільнений з посади лікаря-фтизіатра, де він працював за сумісництвом. Дане звільнення відбулося в період, коли він перебував на лікарняному, що є порушенням трудового законодавства.

На підставі викладеного та з врахуванням уточнених позовних вимог просив суд:

визнати незаконним його звільнення з посади завідуючого поліклінікою КЗ «Путильська центральна районна лікарня» та з посади лікаря - фтизіатра КЗ «Путильська ЦРЛ», відповідно скасувавши як незаконні накази головного лікаря КЗ «Путильська ЦРЛ» за № 65кз від 26.10.2018 року, №25к-зв від 26 грудня 2018 року та наказ №55 від 06.09.2018 року та негайно поновити його на займаних посадах;

зобов`язати КЗ «Путильська ЦРЛ» внести в його трудову книжку БТ-1 № НОМЕР_1 відповідні записи про недійсність запису №24 від 26.12.2018 року про його звільнення та зобов`язати внести до трудової книжки відповідний запис про його призначення на посаду виконуючого обов`язки головного лікаря комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» згідно з розпорядження Путильської районної ради №47к від 18 вересня 2018 року та запису від 06.09.2018 року про звільнення з посади лікаря - фтизіатра;

зобов`язати КЗ «Путильська ЦРЛ» здійснити повний розрахунок за весь час вимушеного з вини адміністрації закладу прогулу, з урахуванням призначення на посаду виконуючого обов`язки головного лікаря комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» з 19 вересня 2018 року до 14 лютого 2019 року, виконання функцій лікаря - фтизіатра з 06 вересня 2018 року по 26 грудня 2018 року та за виконання обов`язків завідуючого поліклінікою КЗ «Путильська ЦРЛ» до повного вирішення питання судом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 8 травня 2019 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ головного лікаря КЗ «Путильська ЦРЛ» №65-кз від 26 жовтня 2018 року «Про скорочення штатної посади завідуючого поліклінічним відділенням».

Скасовано наказ (розпорядження) головного лікаря КЗ «Путильська ЦРЛ» №25к-зв від 26 грудня 2018 року «Про припинення трудового договору з завідуючим поліклінічним відділенням ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідуючого поліклінічним відділенням КЗ «Путильська ЦРЛ».

Стягнуто з КЗ «Путильська ЦРЛ» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу на посаді завідуючого поліклінічним відділенням КЗ «Путильська ЦРЛ» з 26 грудня 2018 року по 8 травня 2019 року в сумі 35266 грн, з відповідним відрахуванням до Пенсійного фонду України та інших спеціальних фондів, а також до Державного бюджету України.

Стягнуто з КЗ «Путильська ЦРЛ» в дохід держави 768,40 грн судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційних скарг та позиції інших учасників

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про поновлення на посаді лікаря-фтизіатра, оплати за час вимушеного прогулу на цій посаді за період з 6 вересня 2018 року та внесення запису в трудову книжку про роботу на посаді виконуючого обов`язки головного лікаря за період з 19 вересня 2018 року по 14 лютого 2019 року та здійснення оплати праці за цією посадою скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги позицію відповідача, який визнав всі заявлені ним вимоги і не заперечував проти них, тобто на момент розгляду справи судом першої інстанції спору між ним та відповідачем не було.

Не відповідає наявним в справі доказам та положенням ст.105 КЗпП України твердження суду про те, що наказ чи розпорядження про прийняття його на посаду лікаря-фтизіатра за сумісництвом головним лікарем не видавався, розпорядок роботи не був встановлений, а обов`язки лікаря він виконував без звільнення від основної роботи, так як в матеріалах справи міститься наказ від 26 вересня 2017 року про надання ОСОБА_1 роботи за сумісництвом на 0,5 ставки лікаря-фтизіатра з 26 вересня 2017 року.

Крім того, на час звільнення він перебував на лікарняному. Після виходу з лікарняного він продовжував виконувати обов`язки лікаря-фтизіатра. Він кожного робочого дня приймав хворих, призначав лікування. Про своє звільнення з посади лікаря фтизіатра довідався після звільнення з роботи з посади завідуючого поліклінікою.

Також не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок записи про роботу на посаді виконуючого обов`язки в трудову книжку не вносяться, спростовуючи їх наявністю в його трудовій книжці такого запису за порядковим номером 21 від 23 лютого 2018 року.

Судом першої інстанції безпідставно не задоволено його вимогу про здійснення розрахунку за час вимушеного прогулу, з урахуванням призначення його на посаду виконуючого обов`язки головного лікаря, посилаючись на те, в зазначений позивачем період головним лікарем був ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. ОСОБА_2 був помилково внесений в Реєстр 7 лютого 2019 року за ухвалою суду, яка не набрала законної сили, без розпорядження голови Путильської районної ради та без укладення контракту. Факт виконання обов`язків головного лікаря в зазначений період підтвердив представник відповідача.

ОСОБА_3 ., який діяв в інтересах КЗ «Путильська центральна районна лікарня» також подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки підставою позову було порушення відповідачем ст.43 КЗпП України щодо не направлення виборному органу первинної профспілкової організації письмового подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Водночас, суд ухвалив рішення про порушення відповідачем ст.49-4 КЗпП України щодо не проведення консультацій з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням.

Зазначає, що законодавством не визначено в якій формі повинна надаватися професійним спілкам інформація з приводу скорочення штату. Голова профспілки завжди був присутній на оперативних нарадах в КЗ «Путильська ЦРЛ, на яких обговорювалися питання майбутніх скорочень.

Висновок суду, що рішення про скорочення посади завідуючого поліклінічним відділенням прийнято без погодження з первинною профспілковою організацією працівників цього закладу спростовуються матеріалами справи, зокрема копією листа голові профкому від 29 жовтня 2018 року та поясненнями голови профкому від 28 грудня 2018 року.

Суд першої інстанції унаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, дійшов також помилкового висновку, що скорочення посади завідуючого поліклінічним відділенням, всупереч п.6.2.7 Статуту КЗ «Путильська центральна лікарня», відбулося без погодження з Путильською районною радою.

Відповідно до п.6.2.7 Статуту КЗ «Путильська центральна лікарня» до виключної компетенції Путильської районної ради належить погодження організаційної структури лікарні, проте змін до організаційної структури установи не вносилось, а погодження змін до штатного розпису статутом установи не передбачено.

В свою чергу ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено вичерпний перелік повноважень районних рад. Питання скорочення чисельності або штату працівників лікарні до повноважень районної ради не відноситься.

Обставини справи

Позивач ОСОБА_1 на протязі тривалого часу працював в КЗ «Путильська центральна лікарня».

Наказом №63кз від 26 вересня 2017 року ОСОБА_1 було надано сумісництво 0,5 ставки лікаря-фтизіатра з 26 вересня 2017 року тимчасово на період декретної відпустки ОСОБА_4 (Т.1 а.с.103).

Наказом №9кз від 22 лютого 2018 року ОСОБА_1 був призначений в.о. головного лікаря до проведення конкурсного відбору (Т.1 а.с.23).

Наказом №4к-пер від 02 травня 2018 року ОСОБА_1 був переведений на посаду завідувача поліклінічним відділенням КЗ «Путильська ЦРЛ», що підтверджується копією трудової книжки (Т.1 а.с.22,23).

Наказом №55кз від 06 вересня 2018 року ОСОБА_1 було відмінено сумісництво 0,5 ставки лікаря-фтизіатра, 0,25 ставки лікаря-стажиста з фтизіатрії та 0,25 ставки лікаря-стажиста з фтизіатрії дитячої у зв`язку з виходом основного працівника (Т.1 а.с.102)

Наказом головного лікаря КЗ «Путильська центральна лікарня» за №65-кз від 26 жовтня 2018 року скорочено штатну посаду завідуючого поліклінічним відділенням та попереджено ОСОБА_1 про вивільнення посади з 26 грудня 2018 року (а.с.164). Від ознайомлення з даним наказом ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується актом від 26 жовтня 2018 року (Т.1 а.с.165).

Наказом (розпорядження) головного лікаря КЗ «Путильська центральна лікарня» за №25к-зв від 26 грудня 2018 року припинено трудовий договір з завідуючим поліклінічним відділенням ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (Т.1 а.с.170).

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга КЗ «Путильська центральна районна лікарня» підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу головного лікаря Комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» №55кз від 06 вересня 2018 року «Про відміну сумісництва» та поновлення на роботі лікаря-фтизіатра скасуванню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам в повному обсязі не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині поновлення на посаді завідуючого поліклінічним відділенням суд першої інстанції виходив з того, що його звільнення відбулось з порушенням ст.49-4 КЗпП України та без погодження штатних розписів лікарні з Путильською районною радою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведене лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом.

Пунктом 10 частини першої статті 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України. Установивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

З матеріалів справи вбачається, що КЗ «Путильська центральна районна лікарня» не отримала висновку первинної профспілкової організації щодо згоди або відмови у дачі згоди на скорочення посади завідуючого поліклінікою та на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , який є членом діючої на підприємстві первинної профспілкової організації, у зв`язку з чим у суду відсутня можливість надати оцінку такому висновку.

У зв`язку з наведеним, правильним є висновок місцевого суду, з яким погоджується колегія суддів, що роботодавець порушив вимоги статті 43 КЗпП України та звільнив ОСОБА_1 без згоди профспілкового органу первинної профспілкової організації, членом якої він є.

Посилання КЗ «Путильська центральна районна лікарня» у апеляційній скарзі на існування у матеріалах справи доказів направлення відповідного листа голові профкому від 29 жовтня 2018 року для отримання згоди на звільнення позивача та пояснення голови профкому від 28 грудня 2018 року не спростовують факту звільнення ОСОБА_1 без згоди первинної профспілкової організації, членом якої він є.

Крім того, частинами другою, третьою статті 64 ГК України передбачено, що функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначається положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, тобто, таке право належить виключно роботодавцю, у зв`язку з чим обговорення питання про доцільність проведення скорочення чисельності або зміна штату працівників на підприємствах, в установах, організаціях не входить до компетенції суду.

Згідно п.6.1 Статуту КЗ «Путильська центральна районна лікарня» власником лікарні є територіальні громади сіл, селища Путильського району в особі Путильської районної ради.

Відповідно до п.6.2 п.п. 6.2.7 Статуту до виключної компетенції Путильської районної ради належить погодження організаційної структури лікарні та штатного розпису.

Відповідно до п.7.11 Статуту до компетенції головного лікаря відноситься затвердження штатного розпису та організаційної структури лікарні.

Отже, доцільність прийняття рішення про структуру і штатний розпис є виключною компетенцією КЗ «Путильська центральна районна лікарня» та Путильської районної ради.

Водночас суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що наявні в матеріалах справи штатні розписи не погоджені Путильською районною радою.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що такий висновок суду першої інстанції не містить посилання на доцільність чи не доцільність такого скорочення, а лише вказує на порушення встановленої Статутом лікарні процедури затвердження штатного розпису Путильською районною радою, без чого він не може вважатись правомочним.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Апеляційна скарга КЗ «Путильська центральна районна лікарня» не містить доводів щодо незгоди із установленим судом першої інстанції розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 на посаді завідуючого поліклінічним відділенням, який підлягає стягненню на його користь, а тому судом апеляційної інстанції правильність проведеного розрахунку не перевіряється.

Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині поновлення позивача на посаді завідуючого поліклінічним відділенням та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є по суті правильним, а тому апеляційна скарга КЗ «Путильська центральна районна лікарня» підлягає відхиленню.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу головного лікаря «Про відміну сумісництва» та поновлення на роботі лікаря-фтизіатра суд першої інстанції виходив з того, що виконання позивачем обов`язків лікаря-фтизіатра слід вважати суміщенням посад, а не сумісництвом, а тому відсутні підстави для задоволення вказаної вимоги.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення процесуального права.

Обгрунтовуючи позов в цій частині ОСОБА_1 поміж іншого зазначав, що його звільнення з посади лікаря-фтизіатра відбулось в період його тимчасової непрацездатності.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Припинення трудового договору через закінчення строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника, оскільки свою волю на укладення строкового трудового договору він виявив під час його укладення, а тому погодився на припинення такого договору в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно із частиною третьою статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статі), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Судом встановлено, що наказом №55кз від 06 вересня 2018 року ОСОБА_1 було відмінено сумісництво 0,5 ставки лікаря-фтизіатра, 0,25 ставки лікаря-стажиста з фтизіатрії та 0,25 ставки лікаря-стажиста з фтизіатрії дитячої у зв`язку з виходом основного працівника (Т.1 а.с.102).

З листка непрацездатності, виданого ОСОБА_1 Чернівецькою обласною клінічною лікарнею вбачається, що позивач у період із 31 серпня 2018 року до 14 вересня 2018 року включно перебував на стаціонарному лікуванні (Т.1 а.с.177).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)/2019 у справі за конституційним зверненням ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України констатовано, що всі трудові відносини повинні ґрунтуватися на принципах соціального захисту та рівності для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, що, зокрема, має відображатись у встановленні вичерпного переліку умов та підстав припинення таких відносин.

Істотними умовами укладення контракту є передбачення строку його дії, підстав його припинення чи розірвання. Таким чином, контракт укладається на строк, який встановлюється за погодженням сторін та містить чітку зазначення коли розпочинається строк дії контракту та коли він закінчується.

Проте наведене не може бути підставою для незастосування до працівників, які працюють відповідно до укладеного контракту, положень частини третьої статті 40 КЗпП, і такі працівники не можуть бути звільнені в день тимчасової непрацездатності або в період перебування у відпустці, оскільки це зумовить нерівність та дискримінацію цієї категорії працівників, ускладнить їх становище та знизить реальність гарантій трудових прав громадян, встановлених Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України зазначив, що не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів та, дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України.

З урахуванням встановлених обставин та вищевказаних положень закону колегія суддів вважає, що відповідачем не дотримано положення трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 з посади лікаря-фтизіатра, оскільки строковий трудовий договір було розірвано в період тимчасової непрацездатності позивача, що є порушенням положень частини третьої статті 40 КЗпП України.

Таким чином, ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді лікаря-фтизіатра на 0,5 ставки з 06 вересня 2018 року тимчасово на період відпустки ОСОБА_4 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зі стягненням середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу судом розраховується згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100.

З довідки КЗ «Путильська центральна районна лікарня» від 24 вересня 2019 року № 1404 вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за два повні місяці (квітень, травень), що передували звільненню становить 13870 грн. (7860 за квітень 2018 року та 6010 грн. за травень 2018 року).

Виходячи з того, що в квітні та травні загальна кількість робочих днів складала 40 днів середньоденний заробіток позивача становить 13870/40=346,75 грн.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 на посаді 0,5 ставки лікаря-фтизіатра з 06 вересня 2018 року по 30 вересня 2019 року становить 92929 грн. (346,75 грн. середній заробіток за один день х 268 робочих днів = 92929 грн).

Щодо рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача внести до трудової книжки позивача запис про його призначення на посаду виконуючого обов`язки головного лікаря КЗ «Путильська центральна районна лікарня» згідно з розпорядження Путильської районної ради №47к від 18 вересня 2018 року та здійснення оплати праці за вказаний період, то у цій частині воно є по суті правильним.

Розпорядженням заступника голови Путильської районної ради В.О. Різака №47к від 18 вересня 2018 року ОСОБА_1 був призначений в.о. головного лікаря до проведення конкурсного відбору (Т. а.с.25).

Відповідно до акту, складеного в присутності заступника голови Путильської районної ради В.О. Різака , позивача ОСОБА_1 , старшого інспектора з кадрів Ключук Н.В., секретар друкарка відмовилася зареєструвати дане розпорядження (Т.1 а.с.26).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довів, що вказане розпорядження було виконане та те, що він фактично виконував обов`язки головного лікаря КЗ «Путильська центральна районна лікарня», а рішення суду не можу ґрунтуватися на припущеннях.

Вимога ОСОБА_1 про здійснення оплати праці за вказаний період є похідною від вирішення вимоги про виконання обов`язків головного лікаря, а тому вона також не підлягає задоволенню.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу головного лікаря КЗ «Путильська центральна районна лікарня» №55кз від 06 вересня 2018 року «Про відміну сумісництва» та поновлення на роботі лікаря-фтизіатра підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги КЗ «Путильська центральна районна лікарня» не дають підстав для висновку, що в оскаржуваній ними частині рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому вказану скаргу слід відхилити.

Відповідно до вимог статті 430 ЦПК України рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 8 травня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» про скасування наказу головного лікаря Комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» №55кз від 06 вересня 2018 року «Про відміну сумісництва» та поновлення на роботі лікаря-фтизіатра скасувати.

Позов в цій частині задовольнити.

Скасувати наказ головного лікаря Комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» №55кз від 06 вересня 2018 року «Про відміну сумісництва» в частині відміни ОСОБА_1 сумісництва 0,5 ставки лікаря-фтизіатра.

Поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-фтизіатра на 0,5 ставки з 06 вересня 2018 року тимчасово на період відпустки ОСОБА_4 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Стягнути з Комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу на посаді 0,5 ставки лікаря-фтизіатра з 06 вересня 2018 року по 30 вересня 2019 року в розмірі 92929 грн., з відповідним відрахуванням податків та обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню з цієї суми.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах платежів за один місяць підлягає до негайного виконання.

В решті рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 8 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 02 жовтня 2019 року.

Головуючий Н.К.Височанська

Судді: І.М. Литвинюк

Н.Ю. Половінкіна