Постанова

Іменем України

05 лютого 2019 року

провадження №22-ц/824/1701/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Макарівського районного суду Київської області

в складі судді Тандира О.В.

від 07 листопада 2018 року

у справі №370/2395/18 Макарівського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Макарівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_2 23.08.2006 було укладено шлюб, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.01.2018 розірвано. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує свого обов'язку щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини, а також на те, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, від якої має значний дохід, який становить 25 000,00-30 000,00 просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 10 000,00 щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 07 листопада 2018 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1944,00 грн щомісячно, починаючи з 22.08.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалася на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з'ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не застосував положення ст. 182 Сімейного кодексу України.

Судом не взято до уваги, що заявлений до стягнення розмір аліментів є справедливим та узгоджується з нормами матеріального права, оскільки відповідач неофіційно отримує заробітну плату у розмірі 25 000,00-30 000,00 гривень. Отримання відповідачем значного доходу підтверджується наявністю у нього значної кількості нерухомого та рухомого майна, що не врахував суд першої інстанції.

Вважала, що при визначенні аліментів суд не врахував матеріальне становище відповідача, відсутність у нього інших дітей, а тому визначений судом розмір аліментів у розмірі 1 944,00 грн є несправедливим.

За наведених обставин просила скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 08.11.2018 та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідач подав відзив, посилаючись на те, що наведені позивачкою доводи є безпідставними та необґрунтованими, а тому не заслуговують на увагу суду.

Крім цього, вказував, що ухвалюючи рішення, суд неповно встановив обставини справи, зокрема обставини того, що дитина також проживає з ним та він здійснює її утримання. Стягнення з нього аліментів у розмірі 1944,00 грн щомісячно ставить його у тяжке матеріальне становище.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 08.11.2018 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23 серпня 2006 року перебували у шлюбі та є батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Звертаючись до суду з позовом позивачка вказувала на те, що донька проживає разом з нею.

Як встановлено судом, відповідач підтвердив ту обставину, що дитина проживає разом з матір'ю ОСОБА_1

Судом також встановлено, що сторонами не досягнуто згоди щодо розміру матеріальної допомоги на утримання дитини.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведеність стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Встановивши відповідні правовідносини та застосувавши відповідні норми матеріального права, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку щодо обв'язку обох батьків утримувати дитину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для задоволення позову та стягнення аліментів, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Тале Атлас Україна» на посаді директора з з 04.11.2015 та згідно штатного розкладу має посадовий оклад 4 200 грн 00 коп. (а.с. 32).

Матеріали справи не містять інших доказів щодо розміру заробітку (доходу) платника аліментів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано обставин того, що відповідач має неофіційний дохід, який становить 25 000,00-30 000,00 гривень, оскільки такі доводи позивачки ґрунтуються на припущеннях, а у відповідності до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги, що наявність у відповідача значної кількості рухомого та нерухомого майна свідчить про значний дохід останнього, оскільки на підтвердження вказаних обставин позивачка не надала належних доказів, а у відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини на які вона посилається.

Більш того, як зазначив відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу, що нерухоме майно, на яке вказує позивачка в апеляційні скарзі, є предметом спору у справі №370/1515/18 за позовом позивачки про поділ майна подружжя, що знаходиться в провадженні Макарівського районного суду Київської області.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції у повному обсязі не з'ясовано обставини справи та не враховано матеріальний стан платника аліментів.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, судом у відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України враховано розмір доходу, який отримує відповідач, у зв'язку з чим позов і задоволено судом частково.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які досліджено судом першої інстанції.

В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходячи із доходу відповідача, дійшов висновку, що розмір аліментів необхідно встановити у розмірі 1 944,00 грн.

При цьому, визначаючи такий розмір аліментів, суд виходив із розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік».

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що за відсутності на утриманні відповідача інших дітей, визначений судом розмір аліментів є несправедливим, оскільки визначений судом розмір аліментів відповідає матеріальному становищу відповідача та можливості надавати матеріальну допомогу у такому розмірі. Розмір аліментів, який просить встановити позивачка (10 000,00 грн), є більшим від доходу відповідача, що підтверджено доказами.

Крім того, за приписами статті 51 Конституції України та статті 181 СК України обоє батьків зобов'язані утримувати свою дитину.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу на те, що судом неповно встановлено обставини справи, зокрема щодо місця проживання дитини, та не враховано, що дитина проживає разом з батьком, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки як вбачається з матеріалів справи в суді першої інстанції відповідач вказував на те, що дитина проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_1, а саме з осені 2014 року, коли між ним та відповідачкою припинилися шлюбні відносини.

Крім того, як зазначає сам відповідач дитина знаходиться за його місцем проживання, відповідно до розпорядженням Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 29.11.2018, яким визначено дні та години побачень батька з малолітньою дитиною, а не визначено місце проживання з батьком. Тобто знаходження дитини за місцем проживання батька не свідчить про те, що дитина проживає з батьком та знаходиться на його утриманні.

Таким чином, не заслуговують на увагу і посилання ОСОБА_2 на те, що згідно довідки, виданої селищною радою за місцем проживання, він та малолітня ОСОБА_3 зареєстровані за однією адресою та проживають разом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків, у зв'язку з чим дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову. Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської областівід 08 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А. Кравець