Номер провадження 2/243/3306/2019
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2019 року м.Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мінаєва І.М.,
за участю секретаря судового засідання Малиновської І.Ю.,
розглянувши в порядку загального позовного провадженняу судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,
вимоги позивача: про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку набувальної давності,
учасники справи: не з?явилися,
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Виклад позиції позивача.
1. 03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку набувальної давності.
Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 06.05.1987 р. Інша 1/2 частка на праві власності належить відповідачу.
Зазначає, що 22.04.2003 р. її брат ОСОБА_2 знявся з реєстраційного обліку із цієї квартири та виїхав з неї на постійне місце проживання у Російську Федерацію, вивіз із собою з квартири все своє особисте майно. Виїжджаючи з цієї квартири, відповідач повідомив, що більше ніколи не збирається повертатися до м.Слов`янськ. З квітня 2003 р. і до теперішнього часу відповідач ніколи не з`являвся, в квартирі не проживав. Будь-яких відомостей про себе та про місце свого перебування відповідач позивачу не повідомляв.
Вона з грудня 2005 р. і до теперішнього часу зареєстрована та фактично проживає у зазначеній квартирі, сплачує необхідні комунальні платежі, здійснює ремонт цієї квартири. Відповідач ніколи не приймав участь у ремонті та у сплаті комунальних платежів. Таким чином, ОСОБА_3 вважає, що вона як єдиний власник добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, утримує його з 13.02.2004 р. Посилаючись на положення ст.344 ЦК України та наявність у неї всіх підстав для набуття права власності за набувальною давністю, ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 за набувальною давністю.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
2. ОСОБА_1 , а також її представник адвокат Чередниченко Ю.В., який діє на підставі ордеру серії ДН № 071864 від 03.10.2019 р., надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
3. Ухвалою суду від 11.10.2019 року провадження по справі відкрито, призначено справу до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження, запропоновано відповідачу у п?ятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у п?ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив.
4.Ухвалою суду від 15.11.2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
5.Ухвалою суду від 05.12.2019 р. справу прийнято до провадження після повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, призначене судове засідання.
6.Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 ЦПК України), в судове засідання не з?явилася без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
7. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв?язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.
IV. Фактичні обставини, встановлені судом.
8. Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 18.01.2000 р., квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних частках на підставі розпорядження № 979 від 23.12.1999 р., право власності зареєстроване у КП БТІ (а.с.13, 16).
9. Згідно з договором дарування квартири від 13.02.2004 р. ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 (а.с.11). Право власності ОСОБА_1 зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.08.2004 р. (а.с.11зв.).
10. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).
11. Згідно з довідкою ТОВ Арагорн від 10.11.2005 р. ОСОБА_4 знята з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку зі смертю 26.10.2005 р. (а.с.18). Довідкою ТОВ Арагорн від 17.04.2006 р. підтверджено, що ОСОБА_2 знятий з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , 22 квітня 2003 року (а.с.18).
12. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 20.09.2019 р., ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.20).
13. Як вбачається з довідки ТОВ Арагорн від 17.04.2006 р., ОСОБА_4 мешкала в квартирі АДРЕСА_3 з 26.02.1973 р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом з нею не були зареєстровані та не проживали інші особи (а.с.21).
15. З довідки Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області від 19.09.2019 р. вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розшуку не перебуває. З метою встановлення місця знаходження ОСОБА_2 була проведена звірка з лікувальними закладами та відділеннями СМЕ м.Слов`янськ, а також суміжних міст та областей України, проте перераховані заходи позитивного результату не надали, оскільки ідентифікувати його серед невідомих хворих та невпізнаних трупів не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю схожих прикмет зовнішності. Його було перевірено за обліками СБУ, ДІАЗ МВС України та за списками звільнених полонених, здійснено моніторинг світової мережі Інтернет. Під час перевірки за місцем мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , стало відомо, що він за вказаною адресою не мешкає з 2003 р. (а.с.23).
16. Згідно з довідками АТ ДТЕК Донецькі електромережі, ОКП Донецьктеплокомуненерго, ТОВ Арагорн, КП Словміськводоканал заборгованості за надані комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , немає (а.с.24-27, 29-31).
17. Відповідно до довідок ТОВ Арагорн від 30.07.2018 р., 12.07.2019 р. за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_6 , склад сім`ї - 1 особа (а.с.28, 32).
18. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна: квартира АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 частку цієї квартири зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 18.01.2000 р., а на іншу 1/2 частку - за ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 13.02.2004 р. (а.с.57).
19. Згідно з актом ТОВ Арагорн від 25.11.2019 р., обстежено квартиру АДРЕСА_2 . В результаті обстеження встановлено, що квартира на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_6 та її брату ОСОБА_2 в рівних частках. ОСОБА_2 22.04.2003 р. знявся з реєстраційного обліку за цією адресою та вибув на постійне місце проживання до Російської Федерації, з цього дня в квартирі не проживає та ніколи не з`являвся. В квартирі відсутнє майно, що належить ОСОБА_2 на праві особистої власності, він будь-яких відомостей про своє місце перебування ніколи не повідомляв. З 13.02.2004 р. в цій квартирі проживає, а з 2005 р. зареєстрована ОСОБА_6 13.02.2004 р. ОСОБА_6 заволоділа цією квартирою і з цього часу постійно, сумлінно, безперервно, відкрито користується всією квартирою. У всіх кімнатах і підсобних приміщеннях квартири знаходиться особисте майно ОСОБА_6 (а.с.67).
V. Оцінка суду.
20. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
21. Відповідно до положення ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
22. Відповідно до роз?яснень положення ст.392 ЦК України, що містяться у п.37 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 р. № 5, виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб?єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.
23. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п?яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
24. Як вбачається з правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові № 225/2258/17 від 31.01.2019 р., при вирішенні спорів, пов?язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
25. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об?єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).
Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.
Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.
Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного законодавства і цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб?єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов?язків. При вирішенні спорів має значення добросовісність поведінки заявника на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
26. Положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України - добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку.
27. З підстав набувальної давності може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого власнику було відмовлено.
28. Судом встановлено, що власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 , на яку просить визнати право власності у порядку набувальної давності позивач, є відповідач ОСОБА_2 .
Отже, в розумінні статті 344 ЦК України позивач не є добросовісним володільцем спірної частини квартири, власник якої відомий, а також за відсутності доказів відмови власника від права власності на належне майно. Слід зазначити, що та обставина, що відповідач не мешкає в цій квартирі та знявся з реєстрації за цією адресою, жодним чином не свідчить про його відмову від свого права власності, оскільки право користування є лише одним із складових права власності, яке включає в себе також право володіння та права розпорядження.
29. З урахуванням вищезазначених норм матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 не довела наявності підстав для набуття права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 янську за давністю володіння, оскільки їй було відомо, що власником іншої частки квартири є відповідач. Тривалий час її проживання у спірній квартирі, відкритість володіння, догляд та утримання нерухомого майна не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України.
Позивачем не спростовано та не надано доказів на підтвердження того, що спірна частка квартири не має власника або власник відмовився від свого права власності.
Таким чином, суд встановив, що позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування нерухомим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.
З урахуванням наведеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
30. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
31. Судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, слід віднести на рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.328,344 ЦК України, суд,
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку набувальної давності залишити без задоволення.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.
Суддя
Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв