Справа № 146/76/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2019 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сідак Н.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у майні подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у майні подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 червня 2003 року позивач уклав шлюб із ОСОБА_2 , який був зареєстрований виконавчим комітетом Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області.

Від проживання у шлюбі у сторін народилося троє синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, подальше спільне життя не склалося, та рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 липня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано.

Позивач зазначив, що за період проживання у шлюбі сторонами було придбано житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 .

В добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 відмовляється поділити спільне майно в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду, який просить визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , належного сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою суду від 29 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

22 лютого 2019 року через канцелярію суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Чудака В.Д. надійшов відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що спірний будинок був придбаний ОСОБА_2 за її особисті грошові кошти. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Чита Російської Федерації померла мати відповідача ОСОБА_8 , після сметрі якої залишилося спадкове майно, до складу якого входила двохкімнатна квартира. Вказану квартиру прийняла у спадщину відповідач та її сестра ОСОБА_9 та згодом продали її за 300000 рублів, що на той час за офіційним курсом НБУ складало 80640,87 грн або 15698,49 доларів США. Так як сестра відповідача має інвалідність з дитинства, то вона разом із ОСОБА_2 переїхали в Україну та почали проживати в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 . Восени 2006 року відповідач та її сестра вирішили купити власний будинок та 11 жовтня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 за 30000 грн. на купівлю вказаного будинку ОСОБА_2 витратила частину грошових коштів, яка була отримана від продажу квартири в Російській Федерації. Також за 1000 грн ОСОБА_2 купила у ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,11 га, розташовану біля придбаного житлового будинку. Вказаний будинок потребував капітального ремонту, та оскільки коштів отриманих від продажу успадковуваної квартири на ремонт не вистачало, ОСОБА_2 вимушена була продати свою приватизовану однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу. ОСОБА_1 не приймав ніякої участі у придбанні будинку про що свідчить і його нотаріально посвідчена заява, в якій він дає згоду ОСОБА_2 на придбання будинку та земельної ділянки за ціну та на умовах на її власний розсуд. Крім того, 12 вересня 2017 року позивач надав відповідачеві розсписку, в якій вказав, що претензій до ОСОБА_2 по розподілу спільного майна подружжя не має, а належну йому частку передає на користь спільних дітей.

В подальшому ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати спірний будинок спільною власністю сторін та визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , належного сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя.

07 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати спірний будинок спільною сумісною власністю сторін та визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , належного сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Семко В.М. позовну заяву підтримали, посилаючись на обставини зазначені в ній, просили задовольнити позовну заяву. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що на той час офіційно працював на Вапнярському крупзаводі та отримував пристойну заробітну плату, а також отримував додатковий дохід із тимчасових підробітків. Частину заощаджень він зберігав у своєї матері, які в подальшому й витратив на купівлю будинку.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Чудак В.Д. в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку зтаких підстав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що працював із позивачем на круп-заводі в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області та йому відомо, що за час проживання у шлюбі сторонами було придбано житловий будинок. У вказаному будинку він допомагав ОСОБА_1 проводити ремонтні роботи. Також зазначив, що всі грошові кошти, які заробляв позивач, останній витрачав на придбання будівельних матеріалів.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що доводиться матір`ю позивача. Вказала, що у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_2 , остання поїхала в м. Читу Російської Федерації, де пробула біля трьох місяців. По телефону ОСОБА_2 повідомляла, що має намір придбати будинок у смт. Вапнярка Томашпільського району вінницької області. Повернувшись додому, відповідач повідомила, що продала успадковувану після смерті матері квартиру, однак отриманої з продажу квартири суми не назвала. Через деякий час сторонами було придбано житловий будинок в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області. Після купівлі будинку, в ньому було проведено ряд ремонтних робіт, які вона особисто допомагала робити, проведено опалення та водопостачання. Зазначила, що як до купівлі будинку так і після ОСОБА_2 ніде не працювала, оскільки перебувала у декретних відпустках по догляду за дітьми. В свою чергу ОСОБА_13 офіційно працював та підробляв на тимчасових заробітках. Оскільки сторонам не вистачало коштів на проведення ремонту та придбання меблів у будинок, були вимушені продати належну ОСОБА_2 однокімнатну квартиру в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області. Зазначила, що ОСОБА_1 своїх грошей у неї не зберігав, однак вона неодноразово давала йому власні кошти на придбання будівельних матеріалів. В подальшому покази змінила, вказала, що кошти син у неї зберігав.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що доводиться братом позивача та йому відомо, що за час проживання сторін у зареєстрованому шлюбі, ними було придбано житловий будинок в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області. Вказав, що всі ремонтні роботи в будинку робив сам ОСОБА_1 та він особисто неодноразово допомагав ОСОБА_1 . Також зазначив, що на момент придбання житлового будинку позивач був офіційно працевлаштований.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що є сестрою позивача ОСОБА_1 та їй достименно відомо, що поїзавши в м. Чита Російської Федерації ОСОБА_2 продала там квартиру, яка була успадковувана нею після смерті матері. В смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області остання повернулася разом із своєю сестрою. Суму отриманих грошей за продаж квартири відповідач нікому не назвала. З Російської Федерації ОСОБА_2 привезла собі новий одяг, золоті прикраси та подарунки для дітей. Вказала, що на той ОСОБА_1 працював, однак чи були у нього якісь заощадження їй не відомо. Також їй нічого не відомо щодо продажу квартири в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 липня 2016 року було розірвано (а.с. 8).

Як видно з договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 жовтня 2006 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_10 житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та розміщений на присадибній земельній ділянці за грошові кошти в сумі 30000 грн (а.с. 41).

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 19 лютого 2007 року КП «Могилів-Подільське МБТІ» власником житлового будинку з погосподарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с. 43).

Відповідно копії договору купівлі-продажі земельної ділянки від 11 жовтня 2006 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,1100 га, розташовану в АДРЕСА_1 за грошові кошти в сумі 1000 грн (а.с. 44).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 травня 2017 року, земельна діянка площею 0,11 га, що розташована в АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (а.с. 46-48).

Як видно з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 листопада 2003 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_2 (а.с. 37).

Крім того, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Чита Читинської області Російської Федерації померла мати відповідача ОСОБА_8 (а.с. 38).

В судовому засіданні не заперечувалося сторонами, що після сметрі ОСОБА_8 відповідач ОСОБА_2 та її сестра ОСОБА_9 прийняли у спадщину належну матері останніх квартиру в м. Чита Російської Федерації.

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири, укаденого 10 липня 2006 року між ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та покупцем ОСОБА_17 , відповідач продала успадковувану квариту за 300000 рублів (а.с. 39).

Також в судовому засіданні було оглянуто копію копію трудової книжки позивача, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, а також копію письмової розписки, даної ОСОБА_1 відповідно до якої останній зазначає, що «претензій до ОСОБА_2 по розподілу спільного майна подружжя не маю, належну мені частку передаю на користь наших спільних дітей ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_20 » (а.с. 107-109, 110-111, 51).

Із нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_1 видно, що останній дав згоду на куплю його дружиною ОСОБА_2 житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами та земельної ділянки, які знаходяться в АДРЕСА_1 , за ціну та на умовах на її власний розсуд (а.с.7).

Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Однак, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Дослідивши надані докази та матеріали справи, суд вважає, що, майно заявлене до поділу є особистою власністю ОСОБА_2 , яке було набуте нею під час шлюбу за особисті кошти, які вона отримала внаслідок проданого спадкового майна.

Надані позивачем відомості про отримання заробітної плати не свідчать про достатність доходу, щоб придбати спірне майно. Твердження про заощадження, які позивач нібито зберігав у матері у судовому засідання не знайшло свого підтвердження.

Зокрема, допитана у судовому засіданні мати позивача суду пояснила, що ніяких заощаджень син у неї не зберігав. Подальше твердження свідка про те, що гроші син у неї все таки зберігав, суд до уваги не бере, оскільки вона їх змінила тоді коли її було задано уточнююче запитання та повідомлено про покази позивача.

Проведення ОСОБА_1 ремонтних робіт в спірному будинку також не дають права вважати його спільною сумісною власністю.

Надаючи оцінку показам свідків, суд вважає що вони не є достатніми доказами, які підтверджують позовні вимоги ОСОБА_1 , натомість сестра і мати позивача пояснювали, що ще будучи у Російській Федерації бувша невістка телефоновула та казала, що має намір придбати будинок, при цьому просила ОСОБА_12 поцікавитися про продаж будинків в Томашпільському районі.

Також, суд не бере до уваги твердження сторони позивача, що будинок був придбаний значно пізніше ніж продана квартира у Російській Федерації, оскільки це виключне право особи в якій період її вчиняти такий правочин.

Отже, позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів придбання спірного житлового будинку за власні кошти, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За встановлених обставин у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю, оскільки позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Згідно ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 16, 368 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 279, 289, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у майні подружжя відмовити у повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Томашпільський районний суд Вінницької області, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, який передбачає, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: І. В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 19 грудня 2019 року