КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/380/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року місто Київ

справа № 760/18484/17

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Гаращенка Д.Р., Невідомої Т.О.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Кізюн Л.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних та за позовом третьої особи ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Солом'янського районного суду міста Києва з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь:

страхове відшкодування у розмірі 90000 грн.;

пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 693891,41 грн.;

втрати від інфляції у розмірі 80280 грн.;

3% річних у розмірі 10274, 79 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 04 травня 2013 року у с.Серебринець, Могилів-Подільського району Вінницької області сталася дорожньо-транспорта пригода за участю застрахованого транспортного засобу «ВАЗ-2102», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, відповідальність якого була забезпечена відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1437795, укладеного 02 травня 2013 року ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» з ОСОБА_5

Вказувала, що внаслідок даної ДТП було заподіяно ушкодження здоров'я її сестрі ОСОБА_2, яка стала інвалідом 1 групи довічно.

Посилалася на те, що оскільки стан сестри був тяжкий, її було визнано потерпілою у кримінальній справі та вона 21 серпня 2013 року подала до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» заяву-повідомлення про страхову подію та всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування.

Зазначала, що вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 серпня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; частково задоволено цивільний позов та стягнуто з останнього на її користь 112384 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди.

Вказувала, що на даний час вирок суду в частині цивільного позову не виконано.

Посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахованав у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» з лімітом відповідальності 100000 грн. та франшизою 1000 грн., проте у виплаті страхового відшкодування їй було безпідставно відмовлено, остання просила стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання, втрати від інфляції та 3% річних.

У березні 2018 року з аналогічним позовом до відповідача звернулася ОСОБА_2, яка посилаючись на ті ж самі обставини та вказуючи, що з вини ОСОБА_3 вона зазнала фізичних та моральних страждань, стала інвалідом 1 групи, просила стягнути з відповідача, як страховика винної особи на її користь:

страхове відшкодування у розмірі 90000 грн.;

пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 693891,41 грн.;

втрати від інфляції у розмірі 80280 грн.;

3% річних у розмірі 10274,79 грн.;

шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим в розмірі 41292 грн.;

моральну шкоду в розмірі 7959,80 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позов третьої особи ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування шкоди 923698 грн., з яких: сума страхового відшкодування в розмірі 90000,00 грн.; пеню в розмірі 693891,41 коп.; втрати від інфляції в розмірі 80280 грн.; 3% річних у розмірі 10274,79грн., шкоду, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим в розмірі 41292 грн.; моральну шкоду в розмірі 7959,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції змінити, зменшити розмір задоволених позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування до 90000 гр., в частині стягнення пені до 9473,43 грн., а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто страхове відшкодування у загальному розмірі 139251,80 грн., тобто понад встановлений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та договором страхування ліміт відповідальності страховика, який становить 100000 грн., що є грубим порушенням умов договору та норм вказаного Закону.

Вважає, що відповідно до ст.26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з встановленням 1 групи інвалідності можливо відшкодувати ОСОБА_2 36 мінімальних заробітних плат на дату ДТП, що становить 41292 грн.

Вказував, що 21 серпня 2013 року із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» звернулась позивач ОСОБА_1 та надала документи, що підтверджують витрати на лікування лише на суму 6881,58 гри., про що відповідач повідомляв суд в письмових запереченнях проти позову та надавав контр розрахунок розміру пені, однак зазначені пояснення з розрахунком суд першої інстанції до уваги не взяв.

Зазначав, що решту документів на підтвердження лікування позивачем та третьою особою були надані страховику та суду лише в процесі розгляду даної судової справи, а саме 01 березня 2018 року, а отже, вважає, що відповідно до положень ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» нарахування штрафних санкцій на решту суми є необгрунтованим та безпідставним.

Посилався на те, що розмір відшкодування за шкоду заподіяну здоров'ю по наявним на момент подачі позову документам, становить 48173,58 грн. (6881,58 грн. витрати на лікування + 41292 грн. шкода, пов'язана зі стійкою втратою працездатності), а відтак розмір моральної шкоди, виходячи з розрахунку 5% від 48173,58 грн. становить 2408,68 грн.

Вважає, що сума страхового відшкодування, що підлягала сплаті потерпілому на момент подання позову складала 50582,26 грн., а після надання позивачем до суду 01 березня 2018 року додаткових документів щодо підтвердження витрат на лікування, розмір страхового відшкодування становить в межах ліміту відповідальності, тобто 90000 грн., відповідно до позовних вимог, заявлених третьою особою із самостійними вимогами ОСОБА_2

Зазначав, що висновки суду про незастосування строку позовної давності за заявою відповідача є безпідставними, зроблені в результаті формального розгляду справи та з порушенням норм матеріального права, а саме ст.ст.258, 267 ЦК України.

Посилався на те, що положення ст.625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» до апеляційного суду від позивача та третьої особи не надходило.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з вищевказаних підстав. При цьому пояснював, що страхова компанія відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з тим, що поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був оформлений заднім числом. Вказував, що ОСОБА_2 не зверталася до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивач та третя особа у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» апелянтом не оскаржується, про що також зазначив представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 травня 2013 року біля 23.00 год. у с.Серебринець, Могилів-Подільського району, Вінницької області в напрямку с.Кукавка ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, не маючи права на керування транспортними засобами, керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ-2102», д.н.НОМЕР_2, не вибрав безпечну швидкість руху, не справився з керуванням, змінив напрямок руху та виїхав на праве узбіччя автодороги, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2, яка рухалася в попутньому напрямку.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 отримала значні фізичні ушкодження та стала інвалідом 1 групи довічно, що підтверджується довідкою до акта МСЕК серія АВ №0654899/1610/13 від 29 серпня 2017 року (т.1 а.с.13).

За вказаною дорожньо-транспортною пригодою 05 травня 2013 року Могилів-Подільським МВ УМВС України в Вінницькій області відносно ОСОБА_3 порушено кримінальне провадження №0000428 та з огляду на важкий стан ОСОБА_2, потерпілою визнано ОСОБА_1

Цивільно-правова відповідальність автомобіля «ВАЗ-2102», д.н.НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/1437795, укладеного 02 травня 2013 року ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» з ОСОБА_5 (т.1 а.с.12).

У п.4 вказаного полісу зазначено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн., розмір франшизи 1000 грн.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов'язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч.6 ст.55 КПК України якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім'ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім'ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Після того, як особа, яка перебувала у стані, що унеможливлював подання нею відповідної заяви, набуде здатності користуватися процесуальними правами, вона може подати заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

21 серпня 2013 року ОСОБА_1, як потерпіла подала до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» заяву про виплату страхового відшкодування (шкода, заподіяна здоров'ю потерпілого) та просила витратити страхове відшкодування на свою користь (т.1 а.с. 160).

ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» була заведена страхова справа вих. № від 21 серпня 2013 року про подію, що сталася 04 травня 2013 року у Вінницькій області, Могилів-Подільський район, с.Серебринець.

Листом від 11 вересня 2014 року №04-10/13295 ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» відмовила ОСОБА_7 у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що на момент ДТП поліс №АС/1437795 не був укладеним, тому ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» не має жодних правових підстав для визнання випадку страховим (т.1 а.с.162).

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 березня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07 травня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2015 року у задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору недійсним відмовлено (т.1 а.с.163-167).

Вироком Могилів - Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 серпня 2013 року ОСОБА_3 визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України і призначено йому наказання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 112384 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди (т.1 а.с.28-30).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2013 року вирок Могилів - Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 серпня 2013 року в частині цивільного позову залишено без змін (т.1 а.с.31-33).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 червня 2014 року, якою залишено без змін вирок Могилів - Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 серпня 2013 року щодо ОСОБА_3 скасовано та призначено новий розгляд провадження в суді апеляційної інстанції (т.1 а.с.33-36).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12 серпня 2014 року вирок Могилів - Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 серпня 2013 року у частині стягнення коштів на користь потерпілої ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 100000 грн. моральної шкоди (т.1 а.с.37-39).

Вироком Могилів - Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 серпня 2013 року встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04 травня 2013 року з вини обвинуваченого ОСОБА_3, ОСОБА_2, отримала тяжкі тілесні ушкодження, перенесла ряд операцій, знаходиться у важкому стані, потребує реабілітації. Потерпіла ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_2

Встановлено, що діями обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілій спричинено матеріальну шкоду, вказана сума підтверджується документально, крім того, обвинувачений в судовому засіданні визнав позов в частині стягнення матеріальної шкоди на суму 112384 грн.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 у позовних заявах вказували, що на даний час вирок суду в частині цивільного позову не виконано.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону №1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з ст.6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну

третьої особи.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Відповідно до п.36.1 статті 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (абзац 4 пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV).

Відповідно до п.37.1.4 ст.37 Закону №1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону №1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Саме до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №753/5293/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивач ОСОБА_2 отримала значні фізичні ушкодження та стала інвалідом 1 групи довічно сталася 04 травня 2013 року, а відтак саме з цієї дати починається відрахунок трирічного строку на звернення з заявою про виплату страхового відшкодування.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, третя особа ОСОБА_2 посилалася на те, що оскільки її сестрі, яка діяла від її інтересах, безпідставно було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, заяву про виплату вона подала 21 серпня 2013 року, то виплата повинна була бути здійснена ще до 21 листопада 2013 року.

Доказів того, що ОСОБА_2 уповноважувала ОСОБА_1 подавати заяву про виплату страхового відшкодування матеріали справи та матеріали страхової справи, які були оглянуті в судовому засіданні апеляційного суду не містять.

Крім того, звертаючись до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування від 21 серпня 2013 року і в подальшому ОСОБА_1 як представник ОСОБА_2 не надала документів на підтвердження того, що остання відповідно до ст.ст.237, 238 ЦК України є представником ОСОБА_2

З довідки ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» від 17 грудня 2018 року №17-12/12940, наданої до суду апеляційної інстанції вбачається, що станом на 17 грудня 2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 не зверталася до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» з повідомленням/заявою про виплату страхового відшкодування.

З позовом до суду ОСОБА_2 звернулася у березні 2018 року, тобто більше ніж через чотири роки після настання дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки позивач ОСОБА_2 не виконала дій визначених у п.37.1.4 ст.37 спеціального Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для здійснення свого права та протягом трьох років з моменту дорожньо-транспортної пригоди до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування не звернулась, то відповідно у останньої і відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування.

Відтак і відсутні підстави для стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та моральної шкоди.

Суд першої інстанції вищевказаних обставин не врахував, у зв'язку з чим неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

ОСОБА_1, як потерпіла, в межах розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 заявила цивільний позов, який був частково задоволений та стягнуто з останнього на її користь 112384 грн. матеріальної шкоди та 100000 моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодженням здоров'я ОСОБА_2, а, отже, ОСОБА_1 на власний розсуд обрала спосіб захисту права шляхом звернення з цивільним позовом безпосередньо до особи, яка завдала шкоди.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог позивачаОСОБА_2, а в решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року в частині задоволення позовних вимог третьої особи ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове наступного змісту.

У задоволенні позову третьої особи ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: