ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5517/19 Справа № 185/8723/18 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа - Павлоградська міської ради Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

09 жовтня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа - Павлоградська міської ради Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Просила визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 2015 року народження, ОСОБА_4 , 2008 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.1-5).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа - Павлоградська міської ради Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовлено (а.с.94-96).

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_5 звернулася з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідач з дітьми з травня 2014 року не проживає за місцем реєстрації без поважних причин. Позивач не чинить перешкод у проживанні відповідача. ОСОБА_2 зверталась з позовом про вселення, але не вчинила жодних дій на виконання рішення суду і фактично до квартири не вселилась. На даний час строк виконання судового рішення закінчився.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.13, 14).

У квартирі зареєстровані дочка власниці - ОСОБА_2 та малолітні онуки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (а.с.11).

Згідно з копією акта ОСББ «Дніпровська, 350» відповідач та її діти не проживають за місцем реєстрації, починаючи з 2014 року (а.с.12).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову про визнання ОСОБА_2 та її дітей такими, що втратили право користування квартирою. Рішення набрало законної сили 25 січня 2017 року (а.с.40).

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2017 року вселено ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у кв. АДРЕСА_2 . Рішення набрало законної сили 12 червня 2017 року (а.с.38-39).

Листом Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області від 19 вересня 2017 року ОСОБА_2 надано відповідь на її звернення про звільнення від сплати авансового внеску при пред`явленні виконавчого документа на виконання (а.с.36-37).

ОСОБА_2 , 21 листопада 2018 року були повернуті виконавчі листи про вселення її та дітей через несплату авансового внеску.

13 червня 2018 року Павлоградським відділом поліції було зареєстровано заяву ОСОБА_2 (ЖЄО № 14934), яка просить вжити заходи стосовно її матері ОСОБА_1 , яка незаконно уклала договір про заселення квартирантів за наявності рішення суду про вселення до квартири її з дітьми. Даних про те, що за заявою ОСОБА_2 проводилася перевірка, немає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли неприязні стосунки, тому відсутність ОСОБА_2 за місцем реєстрації була вимушеною, відповідач не втратила інтерес до житла до теперішнього часу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Одночасно, відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання апелянта на те, що вона зареєстрована, проживає та є єдиним власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 і що відповідач з дітьми з травня 2014 року не проживає за місцем реєстрації та з моменту винесення судового рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2017 року , жодних дій щодо вселення в квартиру нею не вчинялися, не є підставою для задоволення позову, оскільки спростовується матеріалами справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що визнання рішенням суду дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням стає підставою для зняття їх реєстрації місця проживання. Відсутність реєстрації місця проживання дітей, які не досягли повноліття і не мають права вільного вибору місця проживання, суперечить їх інтересам та суттєво обмежує реалізацію прав, які гарантовані їм Конституцією та Законами України.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки, рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: