Ухвала

Іменем України

14 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 509/4566/16-ц

провадження № 61-19733ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 до державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Полякова Олександра Григоровича, заінтересована особа - ОСОБА_2 , на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою дії державного виконавця.

Скарга обґрунтована тим, що посадовими особами Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Другого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області) систематично здійснюється порушення норм чинного законодавства України та прав ОСОБА_1 , а саме: 10 серпня 2018 року головним державним виконавцем Поляковим О. Г. було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій в рамках виконання рішення суду у справі № 509/4566/16-ц. Дана постанова була винесена через півтора місяця з моменту постановлення ухвали судом касаційної інстанції від 25 червня 2018 року, оприлюднена 06 липня 2018 року, і якою до моменту розгляду справи в суді касаційної інстанції зупинялось виконання суду рішення апеляційної інстанції. 20 липня 2018 року головним державним виконавцем було проведено виконавчі дії та винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Крім того, в самому документі (постанові) було допущено порушення низки положень чинного законодавства, а саме: в постанові зазначена характеристика квартири, яка за його описом знаходиться в задовільному стані, але в квартирі виконавець не був; в постанові не зазначено призначення приміщення; майно боржника (2/3 частини квартири) було передано на зберігання ОСОБА_2 , про що не було належним чином повідомлено боржника. В результаті протиправних дій державного виконавця, накладання арешту на майно боржника, було обмежено законне право заявника, як власника частини об`єкту на розпорядження відповідним майном.

В результаті незаконних дій співробітників Другого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області, ОСОБА_1 була протиправно позбавлена права на користування власними грошовими коштами, оскільки 04 січня 2019 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області було винесено постанову про арешт коштів боржника. 08 лютого 2019 року в рамках розгляду справи було прийнято ухвалу про відкриття провадження у справі № 509/4566/16-ц за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Полякова О. Г. та зупинено стягнення на підставі виконавчого листа № 509/4566/16-ц виданого Овідіопольським районним судом Одеської області до моменту закінчення розгляду скарги на дії державного виконавця. 20 лютого 2019 року заступником начальника Другого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області на виконання зазначеної ухвали суду зупинено виконавче провадження. Однак, 06 березня 2019 року Другим Київським відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відповідну постанову направлено на місце роботи боржника та в банківські установи, щодо зупинення арешту грошових коштів. В постанові не було зазначено обмеження стосовно арешту рахунків, на які здійснюється виплата заробітної платні боржника та боржнику не було надіслано копію відповідної постанови.

Крім того, начальником Другого Київського відділу ДВС м. Одеса Шевченко Є. О. здійснюються дії, направлені на обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Також, державним виконавцем постійно блокується право ОСОБА_1 на доступ до публічної інформації, а саме право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Враховуючи наведене, з урахуванням уточненої скарги, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконними дії державного виконавця Другого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Полякова О. Г. щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника від 20 липня 2018 року в рамках зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 509/4566/16-ц, визнати незаконними дії заступника начальника Другого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Васильєвої С. О. щодо винесення постанови про арешт грошових коштів боржника, визнати незаконними дії начальника Другого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Шевченко Є. О. щодо звернення до Київського районного суду м. Одеси з поданням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2019 року в задоволенні скарги відмовлено. Заходи забезпечення скарги, вжиті ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 лютого 2019 року, а саме зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 509/4566/16-ц, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області до моменту закінчення розгляду скарги на дії державного виконавця скасовано.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що державним виконавцем були вжиті всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду першої інстанції виходив з того, що з наданих до суду першої та апеляційної інстанцій доказів не вбачається, що дії державного виконавця є незаконними.

31 жовтня 2019 року (відповідно до поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направила до Верхового Суду касаційну скаргу на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не правильно застосовано положення статті 56 Закону України «Про виконавче провадження». Опис майна, який було здійснено без доступу до квартири є незаконним, оскільки не містить реальних характеристик майна та стану майна, а також зазначений в описі задовільний стан майна ґрунтується лише на домислах державного виконавця.

Також, 25 червня 2018 року постановлено ухвалу Верховного Суду про зупинення виконання рішення суду апеляційної інстанції, тобто починаючи з 25 червня 2018 року до 24 жовтня 2018 року (дата прийняття постанови Верховним Судом) здійснення будь-яких виконавчих дій було незаконним. Проте, 20 липня 2018 року, у період зупинення судового рішення, головним державним виконавцем незаконно винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Крім того, 04 січня 2019 року державним виконавцем Другого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про арешт коштів боржника. Проте, накладення арешту на заробітну плату є незаконним, оскільки в такому разі порушуються права заявника на оплату праці та вона фактично позбавлена можливості самостійно існувати.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що у Другому Київському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів № 509/4566/16-ц, виданих Овідіопольським районним судом Одеської області 03 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 1 422 525,00 грн та 5 000,00 грн.

16 травня 2018 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження; про звернення стягнення на майно боржника; про арешт майна боржника, які надіслано сторонам рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням про вручення.

В матеріалах виконавчого провадження знаходяться повідомлення з підписом ОСОБА_1 про вручення постанов від 01 червня 2018 року та 06 серпня 2018 року.

Державним виконавцем встановлено, що за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме 2/3 частини квартири, яка розташована по проспекту АДРЕСА_2 .

20 липня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна та складений акт про виклик боржника до відділу.

30 липня 2018 року до Другому Київському відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області надійшла заява ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали Верховного Суду від 25 червня 2018 року про зупинення виконання рішення суду до закінчення розгляду справи судом касаційної інстанції.

31 липня 2018 року державним виконавцем направлено лист боржнику про надання оригіналу або належним чином завіреної копії ухвали Верховного Суду.

10 серпня 2018 року текст ухвали Верховного Суду був роздрукований з Єдиного державного реєстру судових рішень та винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

02 листопада 2018 року постановою державного виконавця поновлено вчинення виконавчих дій.

06 грудня 2018 року від боржника надійшла заява про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та 12 грудня 2018 року остання була ознайомлена з матеріалами, та нею були зроблені фотокопії, що підтверджується відповідною відміткою у виконавчому провадженні. Також, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем здійснювались неодноразові виклики боржника 16 травня 2018 року, 04 липня 2018 року, 20 липня 2018 року, 03 січня 2019 року.

02 грудня 2018 року державним виконавцем направлено подання до Київського районного суду м. Одеси про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, так як боржник не здійснює будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду, на виклик не з`являється.

Зазначене подання ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2019 року було залишено без руху.

04 січня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та направлено по місцю роботи боржника.

07 лютого 2019 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти.

За змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою зазначеною у виконавчому документі.

Частинами першою-третьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини п`ятої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна боржника.

Частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» регулюється питання щодо призначення законного зберігача майна, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмої статті 56 Закону. Таке майно передається на зберігання боржникові або іншим особам, що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку.

Отже, дане питання вирішується державним виконавцем на підставі вимог вказаного Закону та не може вважатися порушенням прав боржника.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомляти виконавцю про повне або часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування.

За змістом пунктів 1, 3 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Проте ОСОБА_1 порушувались зобов`язання, визначені нормами вказаного Закону та нею не надано декларацію про доходи, про рахунки у банках та інше.

Положеннями статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що заявник був обізнаний про наявність виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі виконавчих листів, виданого з метою стягнення з неї грошових коштів та у добровільному порядку ОСОБА_1 свої зобов`язання тривалий час не виконувала, тому державні виконавці в ході примусового виконання виконавчих листів № 509/4566/16-ц вчиняли в межах своїх повноважень дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», з метою виконання рішення суду. Права ОСОБА_1 , як сторони виконавчого провадження не порушено оскаржуваними постановами, доказів, що їх винесення призвело до втрати нею описаного майна не надано. Крім того, суди попередніх інстанцій, надавши оцінку діям державного виконавця щодо звернення стягнення на заробітну плату, правильно дійшли висновку про законність таких дій, а також, що постанова від 04 січня 2019 року винесена в межах повноважень та у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням того, що касаційна скарга є необґрунтованою та рішення касаційного суду за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а при ухвалені судових рішень суди правильно застосували норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною п`ятою, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 березня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 до державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Полякова Олександра Григоровича, заінтересована особа - ОСОБА_2 , на дії державного виконавця відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко