ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №592/8678/18

Номер провадження 22-ц/816/87/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Попової А.П.,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» - Фролової О.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 жовтня 2018 року, ухваленого у складі судді Алфьорова А.М., у м. Суми, повний текст якого складений 24 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

13 липня 2018 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи вимоги тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем. 30 січня 2018 року він був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 квітня 2018 року стягнута з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та вихідна допомога, а всього на суму 59219 грн 87 коп. Вказані кошти було йому виплачено лише 09 липня 2018 року, однак середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог статті 117 КЗпП України за період з 30 січня 2018 року по 09 липня 2018 року у сумі 44362 грн 20 коп. йому виплачений не був.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 січня 2018 року по 09 липня 2018 у сумі 44362 грн 20 коп.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 січня 2018 року по 09 липня 2018 у сумі 44362 грн 20 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми всіх податків і обов'язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір у сумі 704 грн 80 коп.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ПАТ «СМНВО» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши суму стягнення з 44362 грн 20 коп. до 26534 грн 40 коп.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні помилково виходив з п'ятиденного робочого тижня, не врахувавши наказ ПАТ «Сумське НВО» від 21 березня 2014 року за № 75, яким на підприємстві був встановлений режим неповного робочого тижня, тобто, триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа. Водночас, у зв'язку з виробничою необхідністю на певні періоди відповідачем видавались накази про тимчасове запровадження п'ятиденного робочого тижня, чого суд не врахував, безпідставно взявши до уваги при обчисленні позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку 107 робочих днів замість 64.

Від позивача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ПАТ «Сумське НВО» Фролової О.Г. про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у день звільнення позивача з роботи відповідач ПАТ «Сумське НВО» не провів з ним повний розрахунок, тому стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 січня 2018 року по 09 липня 2018 року, тобто, по день фактичного розрахунку, що становить 107 робочих днів, у сумі 44362 грн 20 коп. При обрахуванні розміру середнього заробітку позивача суд виходив із п'ятиденного робочого тижня на підприємстві.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО», а 30 січня 2018 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 квітня 2018 року стягнута з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі та вихідна допомога, а всього на суму 59219 грн 87 коп. (а.с. 9-10).

Однак, належні позивачу до виплати кошти були виплачені йому лише 09 липня 2018 року (а.с. 13).

Згідно з довідкою ПАТ «Сумське НВО» від 27 березня 2018 року за № 16-07/505 на день звільнення позивача сума заробітної плати, що підлягала йому до виплати, становила 59219 грн 87 коп., у тому числі сума нарахованої вихідної допомоги у розмірі 26119 грн 80 коп. Середньоденна заробітна плата позивача без врахування податку з доходів фізичних осіб та воєнного збору становила 414 грн 60 коп. (а.с. 8).

Наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» від 21 березня 2014 року за № 75 на підприємстві був встановлений режим неповного робочого тижня, тобто, триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа.

Відповідно до вимог статей 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом другим Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом, 3 та 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата: доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

Враховуючи наведені положення Порядку, колегія суддів не може погодитись із розміром присудженого позивачу до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при його звільненні, оскільки при обрахуванні вказаних коштів суд першої інстанції помилково виходив з п'ятиденного робочого тижня на підприємстві.

При цьому, на думку колегії суддів, обставини того, що позивач протягом листопада-грудня 2017 року працював в умовах п'ятиденного робочого тижня не спростовують того факту, що на підприємстві було запроваджено режим неповного робочого тижня з трьома робочими днями: понеділок, вівторок, середа.

Зокрема, відповідно до вимог статей 50, 56 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено в частині першій цієї статті.

За угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Так, наказом генерального директора ПАТ «Сумське НВО» від 21 березня 2014 року за № 75 з 26 травня 2014 року для усіх працівників підприємства було встановлено неповну робочу неділю з наступним режимом роботи: триденний неповний робочий тиждень з робочими дням в понеділок, вівторок і середу, з тривалістю неповного робочого тижня у 24 години (п. 1 Наказу).

Позивача було прийнято на роботу до Товариства в інженерно-технічний центр на посаду заступника головного енергетика ПАТ - начальника бюро 14 квітня 2015 року, тобто, коли наказ № 75 від 21 березня 2014 року вже було запроваджено у Товаристві.

Як вбачається з обхідного листа при прийомі на роботу в ПАТ від 10 березня 2015 року, позивач був ознайомлений з умовами праці, пільгами, компенсаціями, правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором, що підтверджується його підписом від 08 квітня 2015 року.

Тобто, на підприємстві на підставі наказу відповідача від 21 березня 2014 року № 75 були змінені істотні умов праці, оскільки був встановлений неповний трьохденний робочий тиждень, а оплата праці здійснювалась пропорційно до відпрацьованого тижня, з чим також погодився позивач.

Проте, суд першої інстанції наведені норми права і положення Порядку не застосував до спірних правовідносин, тому дійшов помилкового висновку, що розмір середньої заробітної плати позивача за час затримки розрахунку при звільненні слід розраховувати із середньомісячного числа робочих днів працівника без урахування графіку роботи підприємства.

Отже, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наведені в апеляційній скарзі доводи щодо неправильного визначення позивачу розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як вбачається з довідки ПАТ «Сумське НВО» від 27 березня 2018 року, середньоденна заробітна плата позивача без врахування податку з доходів фізичних осіб та воєнного збору становила 414 грн 60 коп. (а.с. 8), чого сторони не заперечують.

Кількість робочих днів для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, з урахуванням наказу відповідача № 75 від 21 березня 2014 року про встановлення триденного робочого тижня, за період з 31 січня 2018 року (перший робочий день у товаристві після звільнення позивача) по 09 липня 2018 року (день розрахунку) складає 64 робочих днів (січень - 1 робочий день; лютий - 12 робочих днів; березень - 12 робочих днів; квітень - 12 робочих днів; травень - 11 робочих днів; червень - 12 робочих днів; липень - 4 робочих днів).

Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні дорівнює 26534 грн 40 коп. (414,60 грн * 64 робочих днів) з послідуючим утриманням з цієї суми всіх податків і обов'язкових платежів, а не 44362 грн 20 коп., як визначив суд першої інстанції.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в частині визначення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з неповним з'ясуванням обставин у справі, а його висновки в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону та обставинах справи, тому таке рішення суду в оскаржуваній частині необхідно змінити і ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Отже, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 3, п. 4 ЦПК України рішення суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зміні, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з ПАТ «Сумське НВО» на користь позивача, - зменшенню до 26534 грн 40 коп.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за які позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову, підлягають задоволенню частково, а саме: на 60 %, тому на підставі ст. 141 ч. 1, ч. 6, ч. 13 ЦПК України з відповідача ПАТ «Сумське НВО» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 422 грн 88 коп. (60 % від 704,80 грн).

Крім того, ураховуючи, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, тому судові витрати, понесені ПАТ «Сумське НВО» у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 жовтня 2018 року у даній справі в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 26534 грн 40 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми всіх податків і обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 422 грн 88 коп.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» за рахунок держави 1057 грн 20 коп. судового збору у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко