Справа № 461/3232/19 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/2449/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 25 червня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про компенсацію за відрив від звичайних занять у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державних виконавців Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зорени П.І. та ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и л а:

03.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив стягнути солідарно з головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі Галицького ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області) ОСОБА_3 та старшого державного виконавця цього відділу Папроцького А.А. компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 2687 грн. 61 коп. для підготовки та подання скарги, переїзду до іншого населеного пункту, явки та участі в судових засіданнях у справі №461/1532/19 за його ( ОСОБА_1 ) скаргою на дії та бездіяльність названих вище державних виконавців Галицького ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області, посилаючись на те, що відповідно до ст.138 ЦПК України він має право на таку компенсацію, оскільки ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17 квітня 2019 року його скаргу в даній справі задоволено.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 25 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Галицького ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати компенсацію за відрив від звичайних занять у сумі 84 грн. 92 коп.

У решті вимог за заявою відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив заявник ОСОБА_1 , просить її скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове судове рішення про задоволення його заяви.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17 квітня 2019 року у справі №461/1532/19 задоволено його скаргу на дії та бездіяльність державних виконавців, а тому, відповідно до ст.138 ЦПК України, йому повинна бути присуджена компенсація, про яку він просив і належне обґрунтування розміру якої навів у своїй заяві, однак, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки доказам, які він подав на підтвердження заявлених вимог, і не навів спростувань заявленої суми компенсації.

Не погоджується апелянт і з висновком суду про те, що згідно статті 138 ЦПК України компенсації підлягає лише відрив від звичайних занять за участь в судових засіданнях, і звертає увагу, що якби його скаргу у справі підготував адвокат, то суд компенсував би такі витрати, проте йому, особі, яка не є фахівцем в галузі права і якій знадобилось набагато більше часу, ніж фахівцю, для вивчення законодавства та підготовки процесуальних документів, суд відмовив у задоволенні компенсації за витрачений час на підготовку та подання скарги, клопотань, чим порушив конституційний принцип рівності громадян.

Крім того, зазначає, що присуджуючи йому компенсацію за відрив від звичайних занять за участь в судових засіданнях, суд виходив із фактичної тривалості судових засідань, однак, на його думку, компенсації підлягає втрачений час через несвоєчасний початок судового засідання.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, їх явку до суду не було визнано обов`язковою, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи №461/1532/19 встановлено, що ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17 квітня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Галицького ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області Зорени П.І. по виконавчому листу №2-1469/2009 від 30.03.2010 року Галицького районного суду м.Львова про стягнення з кредитної спілки «Християнська злагода» на користь ОСОБА_1 25800 грн. заборгованості щодо: не відновлення та не вчинення виконавчих дій у ВП №34470365, які призвели до невиконання рішення суду по виконавчому листу №2-1469/2009 від 30.03.2010 року Галицького районного суду м.Львова згідно ухвали Галицького районного суду м.Львова від 20.12.2013 року справа №461/8248/13-ц.

Визнано незаконним та скасовано повідомлення старшого державного виконавця Галицького ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області Папроцького А.А. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 18.02.2019 року по виконавчому листу №2-1469/2009 від 30.03.2010 року Галицького районного суду м.Львова про стягнення з кредитної спілки «Християнська злагода» на користь ОСОБА_1 25800 грн. заборгованості.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Галицького ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області Папроцького А.А. щодо: прийняття повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 18.02.2019 року та невиконання ухвали Галицького районного суду м.Львова від 20.12.2013 року справа №461/8248/13-ц та не відновлення і не вчинення виконавчих дій у ВП №34470365, які призвели до невиконання рішення суду по виконавчому листу №2-1469/2009 від 30.03.2010 року Галицького районного суду м.Львова згідно ухвали Галицького районного суду м.Львова від 20.12.2013 року справа № 461/8248/13-ц.

В частині задоволення вимог скарги ОСОБА_1 про зобов`язання старшого державного виконавця Галицького ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області Папроцького А.А. відновити виконавче провадження ВП №34470365 та стягнення компенсації за відрив від звичайних занять відмовлено.

Згідно зі ст.452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Загальний порядок вирішення питання судових витрат та їх розподілу визначений главою 8 ЦПК України «Судові витрати».

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Так, зокрема, до витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, відносяться витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду (п.4 ч.3 ст.138 ЦПК).

Відповідно до ст.138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, відповідно до ст.ст.133, 138 ЦПК України, витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, за які передбачена компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять, є складовою частиною судових витрат по справі.

Частиною першою статті 134 ЦПК України визначено (імперативна норма), що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які вона понесла і очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Наслідком невиконання вимог ч.1 ст.134 ЦПК України є відмова суду у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого судового збору (ч.2 ст.134 ЦПК).

У частині третій цієї статті зазначено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Отже, процесуальний закон зобов`язує сторону подати попередній розрахунок судових витрат, розмір яких остаточно визначається судом при вирішенні справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок вирішення судом питання розподілу судових витрат, якого зобов`язані дотримуватись учасники справи, які заявляють вимогу про компенсацію понесених ними судових витрат.

Однак, звертаючись до суду із скаргою на дії та бездіяльність державних виконавців у справі №461/1532/19, заявник ОСОБА_1 не дотримався вказаного вище порядку подання заяви про компенсацію судових витрат, не подав розрахунку витрат та доказів на підтвердження понесення таких витрат, а також не робив заяв до закінчення судових дебатів у справі про подання таких доказів в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України, у зв`язку з чим ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17 квітня 2019 року, прийнятою за наслідками розгляду його скарги по суті, було відмовлено у задоволенні його вимоги про стягнення з державних виконавців 4173 грн. компенсації за відрив від звичайних занять.

Іншого порядку звернення до суду з вимогою про компенсацію понесених учасником справи судових витрат процесуальним законом не передбачено, а тому правових підстав для задоволення вказаної вище заяви ОСОБА_1 від 03.05.2019 року, поданої вже після закінчення розгляду справи по суті вирішення його скарги на дії та бездіяльність державних виконавців, немає.

Суд першої інстанції наведених вище норм процесуального закону, які регулюють порядок вирішення питання розподілу судових витрат, не врахував, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з прийняттям апеляційним судом нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про компенсацію за відрив від звичайних занять, а відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, лише в частині скасування оскаржуваної апелянтом ухвали.

Крім того, необхідно зазначити, що заявлені ОСОБА_1 вимоги за заявою від 03.05.2019 року стосувались вирішення питання судових витрат, понесених у справі №461/1532/19 за його скаргою на дії та бездіяльність державних виконавців Галицького ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області, про що він сам зазначає у своїй заяві, а тому суд першої інстанції повинен був вирішувати заяву у справі №461/1532/19, а не формувати нову справу за заявою ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 25 червня 2019 року скасувати і прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про компенсацію за відрив від звичайних занять у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державних виконавців Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зорени П.І. та ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.