Провадження № 2/470/7/19
Справа № 470/127/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Лусти С.А.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , секретаря судового засідання Дячук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Березнегувате в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2018 року позивач звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, в якому зазначила, що з 30 квітня 2009 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 01 грудня 2017 року було розірвано. У період шлюбу ними було придбано житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельну ділянку, площею 0,15 гектара для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:021:0018, що розташовані по АДРЕСА_1 та зареєстровані за відповідачем. Згоди стосовно поділу майна вони не досягли, а тому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна та стягнути понесені судові витрати.

22 травня 2018 року позивач звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог, якою окрім 1/2 частини набутого за час шлюбу нерухомого майна, просила виділити їй 1/2 частину рухомого майна, яке залишилося після розірвання шлюбу у відповідача, на суму 25700 грн. та врахувати отриманий нею в період шлюбу кредит, в розмірі 15000 грн., який погашається нею особисто.

23 квітня 2018 року відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до позивача про поділ рухомого майна подружжя, в якому зазначив, що вказаний позивачем перелік майна, набутого за час шлюбу, є неповним, оскільки після його розірвання, вона забрала частину спільного майна, на загальну суму 72290 грн. Також за час проживання у батьків позивача, ними придбавалося майно за весільні кошти, однак воно залишилося у її батьків і вартість його складає 18450 грн. Крім того, у 2017 році ними утримувалося домашнє господарство - птиця, яку позивач забрала, вартість її складає 8280 грн. На підставі викладеного, просив стягнути з позивача на його користь 49510 грн. компенсації вартості 1/2 частини спільного рухового майна подружжя та судовий збір, в розмірі 704,8 грн.

Ухвалою суду від 23 травня 2018 року зустрічна позовна заява відповідача об`єднана в одне провадження з первісним позовом позивача про поділ майна подружжя.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 підтримали вимоги за первісним позовом, просили суд його задовольнити. Вимоги відповідача за зустрічним позовом визнали частково, оскільки не погодилися з переліком та вартістю рухомого майна, що підлягав поділу. Крім того вважали, що майно, яке забрала позивач повинно залишитися в неї, а майно, що не забрала, залишитися у відповідача.

Відповідач за первісним позовом та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечували, пояснивши, що зазначене в позові нерухоме майно було придбано відповідачем за заробітну плату, яка є його особистою власністю, оскільки позивач ніде не працювала та не приймала участі матеріально у його придбанні. Зустрічний позов про стягнення 1/2 частини вартості рухомого майна підтримали та просили суд його задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного.

Згідно копії свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2009 року (а.с.3).

01 грудня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Березнегуватським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 10 (а.с.4).

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 23 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області Бондар Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 285, відповідач, за згоди позивача на укладення договору, придбав у власність житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1500 гектара із кадастровим номером :01:021:0018 (а.с.5-6).

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 62281074 від 29 червня 2016 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрував своє право власності на вищевказаний будинок 23 червня 2016 року (а.с.7).

Вартість зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, згідно звіту № 2660014_09022018_317 приватного підприємства «Форкіс-Н» від 09 лютого 2018 року, складеного на замовлення позивача, складає 145980 грн. (а.с.12-18).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 64715732 від 29 липня 2016 року, відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить також земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,15 гектара, кадастровий номер :01:021:0018 по АДРЕСА_1 , власність на яку він набув 25 липня 2016 року шляхом приватизації (а.с.98).

Вартість вказаної земельної ділянки, згідно звіту № 2660115_09022018_308 приватного підприємства «Форкіс-Н» від 09 лютого 2018 року, складеного на замовлення позивача, складає 46725 грн. (а.с.19-23).

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині, чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 57 вказаного Кодексу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які їй, йому належали особисто.

За вимогами ч.2 ст.61 СК України заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Виходячи з положень статей 68,69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відтак, право власності на житловий будинок, набуте відповідачем ОСОБА_3 в період шлюбу з позивачем ОСОБА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки він придбаний за спільні кошти.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представника про належність житлового будинку відповідачу на праві особистої власності через придбання його за кошти, отримані із заробітної плати у Березнегуватській філії ПАТ "Миколаївобленерго" протягом 2013-2015 років, оскільки заробітна плата одного з подружжя, у відповідності до вимог ч.2 ст.61 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, позивач в період шлюбу також отримувала дохід від реалізації продукції компанії «Ейвон», за плату допомагала матері у підприємницькій діяльності та отримувала дохід від переданої в оренду фермерському господарству «Калуга» земельної ділянки, площею 8,9379 гектара. Дані факти підтверджуються показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , наданими в судовому засіданні, копією державного акту на землю, виданого Березнегуватською райдержадміністрацією 27 квітня 2012 року та копією договору оренди землі, зареєстрованого Відділом Держкомзему у Березнегуватському районі 29 грудня 2012 року (а.с.112-115).

Пункт 5 ч.1 ст.57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю чоловіка, дружини, є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначенихЗемельним кодексом України.

Однак, згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Крім того, згідно ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Як роз`яснено у п.18.2. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Враховуючи, що житловий будинок, придбаний відповідачем в період шлюбу з позивачем є спільною сумісною власністю подружжя, у разі його поділу, до позивача ОСОБА_1 переходить і право на земельну ділянку у розмірі частки права власності у спільному майні, на якій він знаходиться.

Статтею 71 СК України визначено способи та порядок поділу майна, що є суб`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом частин четвертої і п`ятої зазначеної статті присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Положення частин другої, четвертої і п`ятої статті 70 СК України у системному розумінні з частиною другою статті 372 ЦК України необхідно тлумачити так, що при поділі рухомого майна подружжя з урахуванням неможливості досягнення рівності їхніх часток, виходячи з дійсної вартості майна на час розгляду справи, суд вправі стягнути різницю вартості спільного майна подружжя з однієї сторони спору на користь іншої сторони без попередньої згоди тієї сторони, вартість частки майна якої при поділі встановлена більшою, та без винесення таким із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У відповідності до п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

У судовому засіданні сторони погодились із переліком спільного майна подружжя, придбаного в період шлюбу за спільні кошти та його вартістю.

Так позивач ОСОБА_1 підтвердила знаходження у неї їх спільного з відповідачем майна, на загальну суму 44500 грн.:

- мопед, вартістю 6250 грн.;

- холодильник, вартістю 2500 грн.;

- електром`ясорубка, вартістю 600 грн.;

- домашній кінотеатр, вартістю 2000 грн.;

- тюнер супутниковий, вартістю 400 грн.;

- тюнер Т2, вартістю 250 грн.;

- стінка меблева, вартістю 3500 грн.;

- меблевий куток, вартістю 1500 грн.;

- трельяж, вартістю 600 грн.;

- електрогазова плита, вартістю 2500 грн.;

- кухонний куток, вартістю 800 грн.;

- пилосос, вартістю 1000 грн.;

- праска, вартістю 300 грн.;

- стіл-тумба, вартістю 500 грн.;

- ялинка, вартістю 300 грн.;

- посуд, вартістю 1500 грн.;

- ноутбук, вартістю 20000 грн.

Відповідач ОСОБА_3 також підтвердив, що в нього залишилося спільне з позивачем майно, на загальну суму 36100 грн.:

- комп`ютер, вартістю 10000 грн.;

- гараж металевий, вартістю 15000 грн.;

- комп`ютерний стіл із стільцем, вартістю 1000 грн.;

- ліжко, вартістю 2000 грн.;

- кухонна стінка, вартістю 1000 грн.;

- бензопила та дрелька, загальною вартістю 2000 грн.;

- витяжка вартістю 300 грн.;

- два килими, загальною вартістю 700 грн.;

- дві люстри, загальною вартістю 400 грн.;

- штори, вартістю 2300 грн.;

- тюль, вартістю 800 грн.;

- стіл садовий, вартістю 600 грн.,

Крім того, факт залишення у відповідача кухонної стінки, а у позивача триляжа, підтвердили також в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Різниця між вартістю майна у сторін складає 8400 грн.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що для врівноваження вартості рухомого майна, яке залишилося у сторін після розірвання шлюбу, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 слід стягнути 1/2 частину її вартості, в розмірі 4200 грн., задовольнивши частково зустрічний позов останнього.

Також враховуючи, що придбаний відповідачем житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими будівлями і спорудами є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 його частину, а відповідно і на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій він знаходиться, задовольнивши таким чином частково позовну заяву позивача.

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст.81 Кодексу).

Суд вважає, що не підлягають окремому поділу, як спільне майно сторін, два металопластикові вікна та двері, про які вказувала позивач ОСОБА_1 , оскільки після розірвання шлюбу їх було встановлено позивачем на будинок та господарське приміщення. Крім того не підлягають поділу і 15 000 грн. кредитних коштів позивача, оскільки, за її твердженням, їх було витрачено на будівництво, ремонт та облаштування господарських приміщень будинку, який поділено між сторонами.

Не підлягає визнанню спільним майном подружжя та розподілу між сторонами телевізор зі супутниковою антеною, інструмент у гаражі, шуруповерт та коврове покриття, на які вказувала позивач, як на майно, що залишилося у відповідача після розірвання шлюбу, оскільки відповідачем заперечувалося придбання вказаного майна, а будь-яких доказів його існування та вартість, позивачем суду не надано.

Крім того, не підлягає визнанню спільним майном подружжя та розподілу між сторонами мікрохвильова піч, хлібопічка, морозильна камера, телевізор плазмовий, тостер, комод, прасувальна дошка, сушка для прання та птиця, на які вказував відповідач, як на майно, що забрала позивач з будинку після розірвання шлюбу, оскільки позивачем заперечувалася наявність у неї вказаного майна, а доказів придбання їх в період шлюбу за спільні кошти, відповідачем суду не надано. Щодо придбаного майна за весільні кошти та залишення його у батьків позивача, то доказів його існування відповідачем також надано не було, а тому вказане майно не підлягає врахуванню при стягненні з позивача компенсації вартості 1/2 її частини.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними господарськими та побутовими будівлями і спорудами та 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,15 гектара, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:021:0018, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору, в розмірі 963,6 грн.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 різницю вартості спільного майна подружжя, в розмірі 4200 (чотири тисячі двісті) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору, в розмірі 59,79 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Березнегуватський районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Березнегуватським РВ УМВС України в Миколаївській області 31 жовтня 2005 року, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Повний текст судового рішення виготовлено 16 вересня 2019 року.

Суддя С. А. Луста