Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач -Суддя доповідач
Справа № 426/2788/19
Провадження № 22-ц/810/743/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І. О.,

суддів Єрмакова Ю. В., Назарової М. В.,

за участю секретаря Вовчанської С. В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

представника позивача Шишелова Наталя Валеріївна,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 24 липня 2019 року, ухвалене 24.07.2019 року у складі судді Реки А. С. в м. Сватове

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 10.06.2010 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідачу банк надав кредит у розмірі 5100,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач вважає, що підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між банком і відповідачем кредитний договір. У порушення норм ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 31.01.2019 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 227342,08 грн, яка складається з: 5086,25 грн - заборгованості за кредитом; 217083,36 грн - заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 10.06.2010 року по 30.05.2018 року; 5172,47 грн - заборгованості за пенею та комісією.

Просив суд зазначену заборгованість стягнути з відповідача ОСОБА_1 , а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 24.07.2019 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.06.2010 року в сумі 5086,25 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 78,18 грн.

У іншій частині вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у заяві позичальника від 10.06.2010 року процентна ставка не зазначена, крім того у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по процентам задоволенню не підлягають.

Не погодившись з вказаним рішенням АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на його незаконність, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також недоведеність обставин, що мають значення та невідповідність висновків суду обставинам справи щодо наявності підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції у частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та задовольнити вимоги банку у цій частині, а в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» зазначено, що відповідно до діючого законодавства кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредитом є сплата відсотків. Позичальник має право на одержання від позичальника процентів від суми позички, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається на рівні ставки НБУ. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».

Сторони, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надходило.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника АТ КБ «Приватбанк».

Щодо відповідача ОСОБА_1 , то колегією суддів встановлено, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Луганській області, а.с. 100, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .

За зазначеною адресою відповідач ОСОБА_1 рекомендовані поштові відправлення щодо виклику до суду не отримує.

На запит апеляційного суду ЛД АТ «Укрпошта» надана відповідь від 15.11.2019 року № Д-18550, що листи рекомендовані з позначкою «Судова повістка» на ім`я ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою повернено за зворотною адресою.

Також, з метою з`ясування місця перебування ОСОБА_1 на запит апеляційного суду Головним управлінням Пенсійного фонду України листом від 13.11.2019 року № 17194/05-01 повідомлено, що станом на 13.11.2019 року в реєстрі застрахованих осіб відомості про нарахування заробітної плати (доходу), сплату страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про застраховану особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за 2019 рік відсутні, а.с.132.

У зв`язку із наведеним у відповідності до вимог п. 11 ст.128 ЦПК України судом розміщено оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України на 06.11.2019 року, 20.11.2019 року, 11.12.2019 року, а.а.с. 115, 125. 154.

Колегія суддів, вважає, що апеляційним судом вжиті всі заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, за адресою, зазначеною як позивачем АТ КБ «Приватбанк», так і відповідачем у анкеті-заяві про видачу кредиту та за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання останнього.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні в справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, зловживання процесуальними правами не допускається.

Тому з урахуванням наведеного, тривалості судового провадження у теперішній справі, зокрема, права сторони позивача на розгляд його справи впродовж розумного строку, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Крім того, апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення суду першої інстанції не в повному обсязі, а тільки в оскарженій АТ КБ «Приватбанк» частині.

Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», зроблені в п.15 постанови про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції, відповідно до принципу диспозитивності, не має права робити висновків щодо неоскарженої частини про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та відмови у стягненні заборгованості за пенею та комісією, ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, перевіряючи правильність рішення суду в оскаржуваній частині щодо наявності підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом з 10.06.2010 року по 30.05.2018 року в сумі 119582,00 грн апеляційний суд приходить до наступного.

Так судом першої інстанції встановлено, що 10.06.2010 року між ОСОБА_1 та позивачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 5100,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У заяві зазначено, що ОСОБА_1 погодився, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифи, складають собою договір про надання банківських послуг.

Також у заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифами були надані для ознайомлення відповідачеві в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31.01.2019 року становить в розмірі 227342,08 грн, яка складається з: 5086,25 грн - заборгованість за кредитом; 217083,36 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5172,47 грн - заборгованість за пенею та комісією. Позивач зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Тобто, заборгованість, яку просить стягнути кредитодавець, складає 124668,25 грн яка складається з: 5086,25 грн - заборгованість за кредитом; 119582 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом з 10.06.2010 року по 30.05.2018 року.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції послався на те, що відповідачем ОСОБА_1 фактично отримані та використані кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд дійшов висновку про те, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому позовні вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції посилався на те, що відповідачем не доведена наявність підстав для стягнення цієї заборгованості, оскільки у заяві позичальника від 10 червня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 червня 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, позивач не надав доказів на підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Між тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем ОСОБА_1 підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» за договором, в якій містяться тарифи банку, та яка підписана 10.06.2010 року відповідачем, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 2,5% та відповідно на рік складає 30% річних.

Таким чином, сторони узгодили умови договору щодо розміру процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, на які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо оскаржуваної частини рішення суду першої інстанції, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, вважає за доцільне долучити до матеріалів справи і дослідити додаткові докази, надані скаржником в обґрунтування належності та допустимості раніше наданого суду першої інстанції розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором, а саме виписку по рахунку ОСОБА_1 та довідку про кредитні картки.

Так колегією суддів встановлено, що на підставі укладеного між сторонами кредитного договору №б/н від 09.06.2010 року, який відповідачем не оскаржувався, ОСОБА_1 були отримані кредитні картки 09.06.2010 року № НОМЕР_1 з терміном дії до 11/12 та 19.11.2012 року № НОМЕР_2 з терміном дії до 01/16, а.с. 141.

Отже, за умовами укладеного сторонами договору кінцевий строк повернення кредиту визначено 31 січня 2016 року (строк дії картки).

З наданої банком виписки по картковим рахункам № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкритим ОСОБА_1 , відповідач після отримання карток активно здійснював операції як щодо зняття готівки з карткових рахунків у відповідні періоди, так і для придбання товарів та часткового погашення заборгованість по кредиту.

Із наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по відсоткам за користування кредитом розрахована за період з 20.07.2010 року по 31.01.2019 року в сумі 217083,36 грн, а.а.с.7-9.

Між тим, відповідно до позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом з 10.06.2010 року по 30.05.2018 року в сумі 119582,00 грн, а.с. 3, при цьому позивач звернувся до суду з вимогами до ОСОБА_1 29.03.2019 року, а.с. 2.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом та після 31.01.2016 року позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами.

Оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося з 01.02.2016 року, то вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 01.02.2016 року по 30.05.2018 року на заборгованість по процентам за користування кредитом не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Крім того, із матеріалів справи, а саме з наданого відповідачем розрахунку заборгованості, вбачається, що АТ КБ «Проватбанк» нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами здійснюється, виходячи із ставки 34,8% річних, починаючи з 01 вересня 2014 року та 43,20% річних, починаючи з 01 квітня 2015 року.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких саме з 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року позивачем змінена відсоткова ставка за договором укладеним з відповідачем з 30 % річних на 34,8 % річних, у подальшому на 43,20 %, не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про збільшення відсоткової ставки, передбаченої домовленістю сторін, відповідно до підписаної відповідачем довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що сплата процентів відповідачем ОСОБА_1 за користування кредитом повинна відбуватися відображеної у підписаної відповідачем довідки про умови кредитування, а.с. 11, відповідно до домовленості сторін, а саме 2,5 % на місяць, що складає 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Щодо доводів позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 процентів за користування кредитом з 10.06.2010 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та руху грошових коштів відповідача по рахункам, нараховані проценти на заборгованість ОСОБА_1 позивачем нараховувались з 20.07.2010 року, при наявності поточної заборгованості за тілом кредиту, при цьому відповідачем періодично сплачувалась заборгованість за процентами і відповідно проценти за користування кредитом відповідачу не нараховувались.

30.06.2014 року, відповідно до розрахунку заборгованості, позивачем сума 5086,25 грн за тілом кредиту віднесена на заборгованість, при цьому заборгованість за процентами за попередній період і станом на 30.06.2014 року складала 267,50 грн, а.с. 8.

З урахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає, що з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, розмір якої, з урахуванням нарахувань за попередній період з 20.07.2010 року, слід обраховувати станом на 30.06.2014 року в сумі 267,50 грн та у подальшому за період по 31.01.2016 року ( строк дії кредитної картки) з розрахунку 5086,25 грн ( заборгованість за тілом кредиту станом на 30.06.2014 року) х 30 % ( відповідно до довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем - 2,5 % на місяць) : 360 днів ( виходячи з розрахунку днів на рік) х 580днів ( період заборгованості) + 267,50 грн ( заборгованість за процентами станом на 30.06.2014 року) = 2725,85 грн.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в оскаржуваній частині рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні судом першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 2881,50 грн, а.с. 82, а тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 24 липня 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та в цій частині ухвалити нове судове рішення яким, позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , номер картки платника податків НОМЕР_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д., , рах № НОМЕР_4 , МФО № 305299 заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.06.2010 року по процентам за користування кредитом в сумі 2725,85 грн станом на 31.01.2016 року, а також судовий збір в сумі 36,18 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 16.12.2019 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді Ю. В. Єрмаков

М. В. Назарова