РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року м. Рівне

Справа № 562/1751/18

Провадження № 22-ц/4815/1580/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк",

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 липня 2018 року в складі судді Мички І.М., ухвалене в м. Здолбунів,

в с т а н о в и в:

22.05.2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивує тим, що відповідач відповідно до підписаної нею заяви № б/н від 2.09.2013 року, отримала кредит в сумі 19000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 26.04.2018 року у неї виникла заборгованість в сумі 89085,85 грн., з яких 26806,6 грн. тіло кредиту, 26826,8 грн. відсотки за користування кредитом, 30734,08 грн. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4218,37 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в сумі 89085 грн. 85 коп. та судові витрати в сумі 1762 грн.

Заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 липня 2018 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору № б/н від 2 вересня 2013 року, яка станом на 26 квітня 2018 року становить 89085 грн. 85 коп., а також 1762 грн. в рахунок погашення судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором порушила та у встановлені договором строки в погашення кредиту щомісячні платежі та відсотки за користування кредитом не сплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 26.04.2018 року, разом з відсотками та штрафними санкціями, становить 89085 грн. 85 коп.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що у підписаній нею заяві позичальника від 2 вересня 2013 року не зазначено процентну ставку та, яку саме карту їй видано, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Матеріали справи не містять підтверджень, що підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, вона ознайомилася і погодилася саме з тими Тарифами, Умовами та Правилами, якими позивач обґрунтовує своє право вимоги, а також, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Звертає увагу, що згідно банківської виписки банк знімав кошти за страхування кредитного ліміту та всупереч вимог ст. 1056-1 ЦК України в односторонньому порядку змінював відсоткову ставку в сторону збільшення, що анкетою-заявою не передбачено.

Крім того, з банківської виписки вбачається, що були операції "Миттєва розстрочка", "Покупка товару" та "Страховий платіж", однак вона такими послугами не користувалася.

Доводить, що кредит повністю погашений за рахунок депозиту, оскільки банк не повернув їй всю суму депозиту, а 29 грудня 2016 року направив його на погашення кредиту.

Позивач просить стягнути з неї пеню, штраф (фіксована складова) та штраф (процентна складова), які є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Також, суд першої інстанції безпідставно не застосував позовну давність.

З наведених підстав просить скасувати заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 січня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в позові АТ КБ "ПриватБанк" до неї про стягнення заборгованості відмовити за безпідставністю, необґрунтованістю позовних вимог та спливом позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що суд постановив законне та обґрунтоване рішення на підставі наданих сторонами доказів. Вважає обґрунтованим висновок суду про те, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен. Він узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним у постановах від 11.09.2019 року, справа № 642/5533/15-ц та від 19.09.2019року, справа №127/7543/17.

Безпідставною вважає заяву відповідачки про застосування позовної давності, оскільки останнє погашення було здійснено позичальником 2.04.2017 року, строк дії виданої їй картки встановлений до липня 2022 року, а з позовом банк звернувся у 2018 році. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Апеляційним судом встановлено, що 2.09.2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно якого отримала картку кредитка «Універсальна», зі встановленим первісно кредитним лімітом у сумі 300 грн., який банком неодноразово збільшувався.

За цим договором відповідачці було видано декілька карток.

Однак, будь-які дані про строк дії карток, розмір відсотків за користування кредитними коштами, строку повернення коштів, розміри пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту у підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні.

З виписки по картрахунку, що був відкритий для виконання укладеного договору та довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що відповідачка отримала картки: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 .

При цьому, всі перелічені картки обліковуються єдиним картрахунком, виписка за яким додана позивачем до відзиву на заяву про перегляд заочного рішення, а відтак, мають єдину систему обліку заборгованості. Тобто, доступ до карткового рахунку відбувався через декілька карток, у даному випадку через п`ять карток.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 2.09.2013 року ОСОБА_1 з часу укладення договору вчинялися дії щодо виконання зобов`язань, здійснювалося погашення заборгованості за наданим кредитом.

До позовної заяви банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна контракт", Універсальна голд" та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, які позичальником не підписані.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.

У заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 не визнала Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку.

За наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені документи не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

До вказаних правовідносин також неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, апеляційний суд вважає, що надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

При визначенні розміру заборгованості банк, пославшись на Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, включив у платіж за кредитом, згідно зі ставками, розміром та порядком нарахуванням, визначеними цими документами, заборгованість за відсотками у сумі 26826,8 грн., пенею у сумі 30734,08 грн. та штрафами у сумах 500 грн. (фіксована частина) та 4218,37 грн. (процентна складова).

Колегія суддів вважає, що оскільки витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідачки, то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 2 вересня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Аналогічні висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), на які суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, не звернув уваги.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь банку заборгованості за відсотками у сумі 26826,8 грн., пенею у сумі 30734,08 грн. та штрафами відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4218,37грн. - штраф (процентна складова), у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки щодо їх сплати позивачу у анкеті-заяві від 02 вересня 2013 року, а Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, не може вважатися у цій справі складовою частиною спірного кредитного договору.

Хоча відповідачка не спростовувала факт укладення 2.09.2013року між сторонами кредитного договору у вигляді заяви-анкети, однак суд першої інстанції дійшов неправильного висновку в частині вирішення спору щодо стягнення основної суми заборгованості (тіло кредиту).

Так, з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що банк визначив заборгованість за кредитом у розмірі 26806,60 грн.

Апеляційний суд не бере до уваги розрахунок заборгованості за договором, здійснений позивачем, оскільки із нього за період з 31.07.2014 року по 31.05.2015 року незрозуміло звідки виникла заборгованість по кредиту у сумі 12 859,99 грн., за наявності сальда, на яке проценти не нараховуються в сумі 8141,62грн., відсутності поточної та простроченої заборгованості, заборгованості за відсотками, пені та штрафів.

Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12.04.2012р., має статус первинних документів, а отже є належними та допустимими доказами по справі, що підтверджує розмір коштів, взятих позичальником у банку.

Також вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» надає можливість своїм клієнтам, які мають кредитну картку, скористатися сервісами «Миттєва розстрочка» та «Покупка товару».

Відповідачка за допомогою кредитних карток скористалася даними сервісами, що стверджується випискою по рахунку.

У суді першої інстанції відповідачка не заперечувала отримання у Банку декількох кредитних карток, але заперечувала факт користування цими сервісами.

Такі заперечення не приймаються апеляційним судом з огляду на наступне.

Із зазначеної вище виписки вбачається, що банк у період з березня по листопад 2015 року та в період з червня 2016 року по вересень 2019 року щомісячно здійснював платежі по вказаних вище сервісах на загальну суму 64709,06грн.

При цьому відповідачка продовжувала активно користуватися картками, отримуючи кредитні кошти від банку та здійснюючи погашення отриманих коштів, а тому мала можливість слідкувати за рухом коштів по рахунку та вчасно виявити транзакції, згоду на які, як вона стверджує, не надавала. Проте до звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості вона з будь - якими запереченнями з цього приводу до банку не зверталася.

Відповідно до п. 6 розділу VI Положення № 705 "Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням" користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Відомості про сповіщення відповідачем банку про втрату карток відсутні, оформлення послуг «оплата частинами», «миттєва розстрочка» відбулась із використанням картки відповідачки та введенням особистого пін коду.

Згідно ч. 1 Постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 року № 705: авторизація це процедура отримання дозволу на проведення операції з використанням електронного платіжного засобу; код авторизації - набір цифр або букв і цифр, який формується і надається емітентом або юридичною особою - учасником платіжної системи, яка діє за його дорученням, за результатами авторизації.

Тобто кожна транзакція забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження Клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, які дають можливість ідентифікувати Клієнта та картковий рахунок, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП-паролю (коду авторизації), який надсилається Банком на мобільний телефон Клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі.

Відповідно до пункту 9 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 грудня 2014 року N 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ОСОБА_2 у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином відповідачем по справі не доведено факту заволодіння її коштами шахрайським способом та не користування сервісами «Миттєва розстрочка» та «Покупка товару».

Згідно наданої банком виписки по рахунку вбачається, що за період з 31.07.2014 року по 26.04.2018 року відповідачкою в кредит фактично отримано кошти у загальному розмірі 93226,96 грн., а сплачено 152635,90грн., що свідчить про безпідставність позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту у сумі 26806,6грн.

Зважаючи на те, що внаслідок неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції помилково вважав позовні вимоги обґрунтованими та доведеними за відсутності у анкеті-заяві умов сплати позичальником процентів, пені та штрафів, суму заборгованості по тілу кредиту визначив без належного дослідження виписки по рахунку, апеляційний суд приходить до висновку про скасування судового рішення, з постановленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ч.1 та 13 ст.141 ЦПК України судові витрати понесені по оплаті судового збору підлягають пропорційному розподілу до задоволених позовних вимог.

Відповідачка є інвалідом 2 групи, а тому звільнена від сплати судового збору при подачі апеляційної скарги. В зв`язку з відмовою АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову, понесені ним витрати по оплаті судового збору при його подачі у сумі 1762 грн. слід віднести за рахунок позивача та стягнути з останнього на користь держави судовий збір у розмірі 2643грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст.ст.204, 526,599,611,634,1048, 1050 ЦК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 липня 2018 року скасувати.

Акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 2.09.2013 року відмовити.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі позовної заяви у сумі 1762 грн. віднести за рахунок Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк".

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на користь держави судовий збір у сумі 2643(дві тисячі шістсот сорок три)грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення ухвалено та виготовлено 24 грудня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Гордійчук С.О.