Справа № 525/473/19
Провадження №2/525/185/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2019 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Лопатка О.В., з участю представника позивача адвоката Буряка Д.М., розглянувши в судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що поданий його представником ОСОБА_2 до Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та Приватної агрофірми «Агроінвест», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого Корнієнківською сільською радою народних депутатів 30.10.1996 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №33, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,24 га, що надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, і розташована на території с. Попове Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району. З метою внесення земельної ділянки до національної кадастрової системи та присвоєння кадастрового номеру сертифікованим інженером - землевпорядником ОСОБА_3 було здійснено геодезичну зйомку ділянки. Як виявилося, земельна ділянка, площею зазначеному в державному акті 0,24 га має фактичну площу 0,1139 га. Тобто, фактична площа земельної ділянки не відповідає площі, вказаній в державному акті. Така невідповідність унеможливлює виготовлення технічної документації із землеустрою. У результаті цього, 07 березня 2019 року листом за вихідним номером 21 сертифікований інженер - землевпорядник ОСОБА_3 повідомив позивача про відмову у розробці технічної документації.

Як вказує позивач, оскільки фактична площа земельної ділянки становить 0,1139 га, що менше ніж зазначена площа 0,24 га в державному акті, то піднімати питання про порушення меж суміжних власників (сусідів) немає підстав. Причиною невідповідності площ земельних ділянок може бути лише неточність вимірювальних приладів, які використовувались при виготовленні державного акту на право власності на землю на той час. Порядок усунення помилок у виданому державному акті шляхом видачі нового державного акту на підставі заяви землевласника був передбачений в п.п.4.4, 4.5 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, яка затверджена наказом Держкомзему від 22.06.2009 року за № 325, що втратила чинність 15.10.2013 року. Чинним законодавством не визначено органу, до повноважень якого входять усунення помилок у раніше виданих правоустановчих документах на землю, а також не передбачено порядку усунення таких помилок.

Позивач посилаючись на вищевикладені обставини звернувся до суду з позовом, у якому просить встановити факт того, що земельна ділянка площею 0,24 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, та розташована на території с. Попове Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, та належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого Корнієнківською сільською радою народних депутатів 30.10.1996 року та зареєстрованого в книзі записів державних на право приватної власності на землю за №33, має дійсно площу 0,1139 га, а також просить визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1139 га, яка розташована на території с. Попове Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.а.с.3-6).

Ухвалою суду від 01.04.2019 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаною позовною заявою ОСОБА_1 і підготовче засідання призначено на 23.05.2019 року (а.с.21). Також, цією ухвалою суду було зобов`язано позивача надати в підготовче засідання оригінали всіх доданих до позову документів, оскільки не зрозуміло ким посвідчені копії документів, а також надати копію повного звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки.

До проведення підготовчого судового засідання у справі від відповідача у справі Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області надійшов лист про те, що даний відповідач просить проводити розгляд справи у відсутність їх представника, Рокитянська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області заперечень відносно позову ОСОБА_1 не має (а.с.29).

23.04.2019 року від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надійшло пояснення до позову ОСОБА_1 , яке приєднане до матеріалів справи (а.с.а.с.30-33).

Ухвалою суду від 23.05.2019 року було проведено підготовче засідання за вищевказаною позовною заявою ОСОБА_1 і судове засідання призначено на 25.06.2019 року (а.с.57), яке в подальшому було неодноразово відкладено з поважних причин.

В судовому засіданні 09.09.2019 року представник позивача адвокат Буряк Д.М. позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі та просиві їх задовольнити.

Як вказав ВС України у своїй постанові від 16.05.2018 року, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Тобто, право визначення кола відповідачів у конкретній справі належить виключно позивачу, який звертається з відповідними позовними вимогами до суду.

Раніше, до початку розгляду справи по суті від відповідача у справі Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області надходили листи про не заперечення позову ОСОБА_1 та розгляд справи у відсутність представника даної сільської ради (а.с.65).

Відповідач у справі має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу (п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України). За нормою ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Буряка Д.М., дослідивши та проаналізувавши письмові докази по даній справі, давши всім доказам у справі належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , що поданий його представником ОСОБА_2 до Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та Приватної агрофірми «Агроінвест», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України (норма матеріального права) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року.

В цьому контексті необхідно зазначити, що за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Також, Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09.12.2010 року, яке набуло статусу остаточного 09.03.2011 року ще раз вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 , що мешкає в с. Попове Великобагачанського району на підставі рішення виконавчого комітету Корнієнківської сільської ради народних депутатів від 18.10.1995 року передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,84 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території с. Попово Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,59 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 33 (а.с.7).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 166250 вбачається, що ПА «Агроінвест», яка знаходиться в с. Попове Великобагачанського району на підставі рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування договору купівлі - продажу від 28.02.2003 року ВАЕ № 435905, ВАЕ № 435907 є власником земельної ділянки площею 0,54 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, для промислового використання (а.с.8).

З повідомлення сертифікованого інженера - землевпорядника ОСОБА_3 № 21 від 07.03.2019 року вбачається, що вбачається, що після проведення геодезичної зйомки земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) було встановлено, що фактична площа земельної ділянки в натурі (на місцевості) становить 0,1139 га, що не відповідає площі (0,24 га), вказаній в Державному акті НОМЕР_3 від 30.10.1996 р. У зв`язку з цим, виготовлення технічної документації із землеустрою, відповідно до даних стосовно площі земельної ділянки, що містяться в Державному акті на право приватної власності на землю НОМЕР_3 від 30.10.1996 р. є неможливим (а.с.а.с.9,37).

Відповідно до схеми визначення меж та розмірів земельної ділянки гр. ОСОБА_1 вбачається, що умовні позначення меж земельної ділянки ОСОБА_1 побудованої по промірам у державному акті на право приватної власності на землю НОМЕР_3 від 30.10.1996 року не відповідає фактичним межам земельної ділянки гр. ОСОБА_1 в натурі на місцевості (а.с.а.с.10-11,38).

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку виданого ТОВ «Експерт капітал» відносно земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,02400 га становить 28799 грн. 00 коп. (а.с.а.с.12-13,44-53).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованого 25.01.2019 року на заяву ПА «Агроінвест» вбачається, що на підставі права власності ПА «Аргоінвест» на підставі цивільно - правового договору від 28.02.2003 ВАЕ №435905, ВАЕ № 435907 належить земельна ділянка площею 0,5400 га для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (а.с.а.с.14,39).

З додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.01.2019 р. № НВ-019 кадастровий план земельної ділянки вбачається, що площа земельної ділянки 0,5400 га належить ПА «Агроінвест» (а.с.а.с.15-16,40-43).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. За нормою ст.15 цього Закону, до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі тощо.

Також, нормами ст.21 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Зокрема, такі відомості вносяться: на підставі відповідної технічної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених ст. 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Згідно з положеннями ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Вимоги до технічної документації із землеустрою встановлені ст.55 Закону України «Про землеустрій». Зокрема, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів та здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частин першої, другої статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України(частина друга статті 50 Закону України «Про землеустрій»).

Згідно ст.107 ЗК України основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Як вбачається з доводів позовної заяви, які підтримані представником позивача в судовому засіданні, оскільки фактична площа земельної ділянки становить 0,1139 га, що менше ніж зазначена площа 0,24 га в державному акті, то позивачем не ставиться питання про порушення меж суміжних власників (сусідів), а причиною невідповідності площ земельних ділянок може бути лише неточність вимірювальних приладів, які використовувались при виготовленні державного акту на право власності на землю на той час. Порядок усунення помилок у виданому державному акті шляхом видачі нового державного акту на підставі заяви землевласника був передбачений в п.п.4.4, 4.5 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, яка була затверджена наказом Держкомзему від 22.06.2009 року за №325, однак втратила чинність 15.10.2013 року.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

В той же час, відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Виходячи зі змісту прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 (позовна вимога), того, що стороною позивача у справі доведено той факт, що земельна ділянка площею 0,24 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і розташована на території с. Попове Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області належить ОСОБА_1 на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого Корнієнківською сільською радою народних депутатів 30.10.1996 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 33, має дійсну площу 0,1139 га, вбачаються підстави для визнання цього факту, відповідно, вбачаються і підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1139 га, яка розташована на території с. Попове Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Отже, в сукупності вищевстановлених обставин, є підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в межах доводів та обґрунтувань позовної заяви.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст.15,16,316,328,329 ЦК України, ст.ст.79-1,107,152,198 ЗК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст.4,11,12,13,76-80,81,83,89,206,247,259,263-265,293 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 , що поданий його представником ОСОБА_2 до Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та приватної агрофірми «Агроінвест», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності задовольнити.

Встановити факт, що земельна ділянка площею 0,24 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та розташована на території с. Попове Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3, виданого Корнієнківською сільською радою народних депутатів 30.10.1996 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №33, має дійсно площу 0,1139 га.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1139 г, яка розташована на території с. Попове Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ; представник позивача адвокат Буряк Дмитро Миколайович, місцезнаходження м. Полтава, вул. Небесної Сотні, 13, офіс 303; відповідач Корнієнківська сільська рада Великобагачанського району, місце знаходження с. Корнієнки; відповідач ПА «Агроінвест», місцезнаходження с. Попове, вулиця Центральна, 7 Великобагачанського району; третя особа Головне управління ДГК у Полтавській області, місце знаходження м. Полтава, вулиця Уютна, 23.

Повний текст рішення складений 13.09.2019 року.

Суддя В.В. Хоролець