Справа № 663/3716/18
Провадження № 2/663/268/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Скадовськ Херсонської області

Скадовський районний суд Херсонської області у складі: головуючого, судді Пухальського С. В., за участю секретаря судового засідання Радіонової О. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про стягнення заборгованості зазначаючи, що 04.03.2011 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В результаті порушення відповідачкою умов договору, станом на 28.11.2018 виникла заборгованість у розмірі 16871,96 грн., яка складається з наступного: нараховані відсотки за користування кредитом - 8030,75 грн., нарахована пеня - 7561,59 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 779,62 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки та сплачені судові витрати у розмірі 1762 грн.

Ухвалою суду від 14 грудня 2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 39-40).

18.01.2019 представником відповідачки подано відзив на позовну заяву, в якому зазначила про необґрунтованість позовної заяви, оскільки ґрунтується на припущеннях, недоведених і не описаних фактах, без належного розрахунку і його нормативного та документального обґрунтування (а.с. 46-48).

Ухвалою суду від 22.01.2019 по справі постановлено перейти до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 51).

21.02.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник банку посилаючись на безпідставність доводів наведених у відзиві на позовну заяву просив задовольнити заявлені банком вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості (а.с. 69-73).

17.04.2019 ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів, в якому вона, посилаючись на переплату нею грошових коштів згідно кредитного договору, просила стягнути з банку на її користь грошові кошти в сумі 2440,62 грн. (а.с. 114-115).

Ухвалою суду від 17.04.2019 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів, об`єднано в одне провадження з первісним позовом (а.с. 152-153).

19.06.2019 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому представник банку посилаючись на необґрунтованість вимог зустрічної позовної заяви, просив відмовити у її задоволенні та задовольнити заявлені банком вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості (а.с. 168-171).

Акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» явку представника в судове засідання не забезпечено, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку (а.с. 36).

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні 08.08.2019 просив відмовити у задоволенні позовної заяву банку з підстав наведених у відзиві на неї та в зустрічній позовній заяві. В судове засідання 26.09.2019 представник відповідачки за первісною позовною заявою не з`явився, подав клопотання про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду та заяву, в якій висловив прохання розглядати справу без участі сторони відповідача (а.с. 180, 224).

Ухвалою суду від 26.09.2019 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів - залишено без розгляду.

Суд, врахувавши доводи висловлені представником відповідачки, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступних висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12 ЦПК України).

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.

У відповідності зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з пунктом 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні, зокрема, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Пунктами 14.1. та 14.8 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на відповідному банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, про що свідчить її підпис в копії заяви-анкети від 04.03.2011. В заяві та довідці про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», зазначено про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 10-11).

Таким чином, договір укладений відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України шляхом приєднання до зазначених Умов та Правил надання банківських послуг.

Положеннями вказаної статті передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

При укладенні договору між сторонами дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними.

Укладення договору підтверджено сторонами шляхом прийняттям до виконання його умов, а саме: банк приймав і зараховував на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, надавав грошові кошти (кредит) відповідачу в межах встановлених лімітів та на умовах розташованих на сайті банку.

При укладенні вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печаткою банку.

За своєю правовою природою укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (в подальшому - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 договір банківського обслуговування є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (частина 1 статті 1067 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з положень статей 6, 626-631, 526 ЦК України, укладений договір є обов`язковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Із наданого банком розрахунку заборгованості за договором від 04.03.2011 вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору ОСОБА_1 утворилася заборгованість в сумі 16871,96 грн., яка складається з: нарахованих відсотків за користування кредитом - 8030,75 грн., нарахованої пені - 7561,59 грн.; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 779,62 грн. (а.с. 6-9).

Разом з тим, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, встановив неправильність нарахування відсотків на прострочену заборгованість, розмір якої в певний період перевищує обумовлений сторонами. При цьому суд виходить з такого.

У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 04.03.2011, підписаної відповідачкою, обумовлено проценту ставку за користуванням кредитом 2,5% на місяць, тобто 30% річних на залишок заборгованості (а.с. 11).

Із розрахунку ж заборгованості вбачається, що з 01.09.2014 по 16.12.2014 річна процентна ставка становить 34,80%, з 18.12.2014 по 31.03.2015 - 32,40%, з 01.04.2015 по 31.05.2015 - 42,00%, та в подальшому з 01.06.2015 процентна ставка на місяць становить від 2,7 до 3,5% (а.с. 6-9).

Так, відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною 3 статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Позивачем не надано доказів погодження з відповідачкою підвищення процентної ставки.

З моменту набуття чинності Законом України від 12.12.2008 № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», а саме з 10.01.2009Цивільний кодекс України доповнено статтею 1056-1, якою визначено, що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом № 661-VI. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України 16 грудня 2015 року при розгляді справи № 6-2355цс15.

Отже, суд виходить з того, що наданий АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості за кредитним договором виконано на підставі порушень умов кредитного договору і закону, а тому не може слугувати належним доказом заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Висловлюючи незгоду з правильністю вищенаведеного розрахунку, представником відповідачки було надано суду свій контррозрахунок, перевіривши який з урахуванням його опису, суд погоджується з ним в частині відсутності заборгованості відповідачки за кредитним договором від 04.03.2011 (а.с. 183-223).

Отже вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Скадовський районний суд Херсонської області з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 30.09.2019.

Суддя Пухальський С. В.