П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Пономарьової О.М.

за участі секретаря Сікора М.М.

сторони:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 , представник - ОСОБА_2 ;

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 , представники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 червня 2019 року у складі судді Любчика О.В., -

в с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та поділ спільного майна подружжя. З урахуванням уточнень просила визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 :

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення АДРЕСА_2 ;

- нежитлове приміщення АДРЕСА_3 .

Здійснити поділ спільного майна подружжя: визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 ; на гараж АДРЕСА_5 , що розташований на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_5 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_6 ; на земельну ділянку площею 0,0553 га, кадастровий номер :00:034:0309 та розташований на ній житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_7 .

В обґрунтування вказувала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2007 року, з листопада 2012 року шлюбні відносини між ними припинились, стали проживати окремо. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 05 грудня 2017 року шлюб між сторонами розірвано.

В період шлюбу на позивача було оформлено право власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, нежитлові приміщення АДРЕСА_3, АДРЕСА_2, гараж АДРЕСА_5 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_7 з надвірними побудовами, та земельну ділянку площею 0,0553 га; квартиру АДРЕСА_6 . Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_8 , з надвірними побудовами був придбаний за спільні кошти з відповідачем та право власності зареєстровано за відповідачем. Земельна ділянка за цією ж адресою належить ОСОБА_3 на підставі державного акту (приватизація) і є його особистою власністю.

Квартира АДРЕСА_1, нежитлові приміщення АДРЕСА_3, АДРЕСА_2, що знаходяться в будинку АДРЕСА_5 було придбано позивачем до укладення шлюбу на підставі договорів пайової участі у будівництві та внесено пайові внески у повному обсязі за рахунок особистих коштів. Право власності на вказані об`єкти нерухомості було зареєстровано вже під час шлюбу з відповідачем.

Квартиру АДРЕСА_6 придбано на ім`я позивача згідно договору купівлі-продажу від 22 лютого 2008 року за кошти батьків ОСОБА_1 . Придбання квартири в м. Києві було обумовлено тим, що в цьому ж будинку квартира АДРЕСА_9 належить сестрі позивача ОСОБА_8 та батько хотів, щоб доньки проживали в одному будинку. У витратах на ремонт придбаної квартири ані позивач, ані відповідач не приймали участі. Ремонт було здійснено за кошти батьків позивачки. Дитина подружжя, Тимур, з жовтня 2012 року захворів на тяжке онкологічне захворювання, у зв`язку із чим лікувався в державі Ізраїль. В 2014 році, після повернення з лікування, позивач з сином стали проживати у цій квартирі до вересня 2017 року, оскільки залишатися у м. Донецьку під час загострення збройного конфлікту було небезпечно для дитини. На теперішній час позивач з дитиною частину часу проживає у Донецьку, частину часу у м. Києві у вказаній квартирі. Квартира регулярно використовуються для проживання під час поїздок для лікування та обстеження в м. Києві, а також проживання під час канікул. З моменту фактичного припинення шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не надає допомоги на її лікування та профілактичне обстеження. На підтвердження чого є копії виписок з лікарні про сплату від 16 лютого 2017 року на 8 аркушах на суму 226 297, 23 доларів США та довідка з ПАТ «ПУМБ» від 17 березня 2017 про здійснення витрат на суму 142 897 доларів США, та це далеко не всі витрати. Відповідач знаходиться поза межами України, врегулювання спору про стягнення аліментів з нього ускладнено, а реальне отримання коштів на утримання дитини за рішенням суду унеможливлюється. Вважає, що вищенаведені обставини в достатній мірі обґрунтовують можливість при вирішенні питання про розділ майна відступити від рівності часток подружжя і провести розділ майна з урахуванням інтересів дитини та витрат на її лікування, понесені позивачем.

За спільні кошти сторін було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_8 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_7 з надвірними побудовами із земельною ділянкою площею 0,0553 га.

Гараж АДРЕСА_5, що розташований на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_5 , був придбаний позивачем в період шлюбу у травні 2008 року за договором пайової участі у будівництві.

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в обґрунтування якого вказав, що з 24 листопада 2007 року по 05 грудня 2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 . До укладення шлюбу, більше року, вони вже проживали однією родиною та вели сумісне господарство.

З уточненою позовною заявою не згоден, вважає, що надані ОСОБА_1 платіжні документи про внесення від її імені пайових внесків у будівництво до дати укладення шлюбу жодним чином не свідчать про те, що приміщення АДРЕСА_3, АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_1 доводять право особистої власності ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно. Укладення договорів та внесення внесків відбувалося вже після прийняття спільного рішення про реєстрацію шлюбу та в період коли вони з позивачкою за первісним позовом проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_10 . Окрім того, право власності на нерухоме майно підлягає державної реєстрацій та виникає з моменту реєстрації нерухомого майна. Усе спірне майно у тому числі і на новостворені приміщення АДРЕСА_3, АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_1 зареєстроване під час перебування позивачки у шлюбі. Твердження ОСОБА_1 про те, що квартира АДРЕСА_6 купувалася за кошти її батька нічим не підтверджені та є лише її вигадкою.

Житловий будинок АДРЕСА_4 хоча і був придбаний ним у ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі, але за особисті кошти, тобто як особисте майно. Коштами, які ОСОБА_1 отримала за продаж будинку, остання розпорядилася як особистим майном на власний розсуд. Про це свідчить договір купівлі продажу №572 від 19 березня 2009 року.

Просив визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на майно: квартиру АДРЕСА_6 ; житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_7 та земельну ділянку площею 0, 0553 га кадастровий номер :00:034:0309, на якій розташований будинок АДРЕСА_7 ; приміщення АДРЕСА_3 ; приміщення АДРЕСА_2 ; гараж АДРЕСА_5 , що розташований на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_5 ; квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за позивачем та відповідачем ідеальні частки по 1/2 в спільному майні без його реального поділу та визнати таке майно спільною частковою власністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1 : квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 98,9 кв.м., загальною площею 214,6 кв.м., будинку АДРЕСА_1; приміщення АДРЕСА_3 , загальною площею 134,1 кв.м., в підвальному поверсі житлового будинку АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення № АДРЕСА_2 , загальною площею 95,1 кв.м., на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_6, житловою площею 27,6 кв.м., загальною площею 48,7 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_6 .

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : житловий будинок за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 88,0 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., з надвірними побудовами, який розташований на земельній ділянці площею 875 кв.м.; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., з надвірними побудовами; земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_7 , кадастровий номер :00:034:0309; гараж АДРЕСА_5, площею 22,2 кв.м., на першому поверсі житлового будинку житлового будинку АДРЕСА_2 .

Здійснено поділ спільного майна подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., з надвірними побудовами; земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_7 , кадастровий номер :00:034:0309.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 88,0 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., з надвірними побудовами, який розташований на земельній ділянці площею 875 кв.м.; гараж АДРЕСА_5, площею 22,2 кв.м., на першому поверсі житлового будинку житлового будинку АДРЕСА_2 .

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви, у розмірі 4800 грн. та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи №6060 у розмірі 8236,80 грн.

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст

Не погодившись з рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 червня 2019 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволені первісного позову ОСОБА_1 відмовити, зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на підставі лише неперевірених та непідтверджених свідчень свідка ОСОБА_9 суд першої інстанції, на власний розсуд не прийняв до уваги визнані сторонами факти щодо статусу спірної квартири, змінив позовні вимоги ОСОБА_1 та виключив квартиру АДРЕСА_6 зі спільного майна подружжя. Судом не надано належної оцінки свідченням цього свідка, який стверджував, що ОСОБА_3 взагалі не знав про факт купівлі квартири АДРЕСА_6 . Однак це спростовується тим, що ОСОБА_3 в день укладання правочину був присутній у нотаріуса і давав згоду дружині на купівлю квартири, про що свідчить зміст договору.

Судом безпідставно не застосовані положення ст. 331 ЦК України про набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва, ст. 181 ЦК України про нерухомі та рухомі речі, ст. 182 ЦК України про державну реєстрацію прав на нерухомість та ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Приміщення АДРЕСА_3, АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки право власності на це майно було зареєстровано під час перебування позивачки у шлюбі з відповідачем, тому воно підлягає поділу.

Житловий будинок з надвірними побудовами АДРЕСА_8 був придбаний у період перебування із ОСОБА_1 у шлюбі, але за особисті кошти ОСОБА_3 , тобто як особисте майно. Отриманими за продаж будинку коштами ОСОБА_1 розпорядилася як особистим майном на власний розсуд, про це свідчить договір купівлі-продажу №572 від 19 березня 2009 року. Питання про визначення вартості будинку експертом належним чином вирішено не було, оскільки не відокремлена вартість земельної ділянки, яка є особистою власністю ОСОБА_3 , набутою в порядку безкоштовної приватизації, що не підлягає поділу.

Висновок експерта щодо визначення вартості квартири АДРЕСА_6 викликає сумніви у його правильності, у зв`язку із його недостатньою обґрунтованістю та у зв`язку із тим, що він суперечить іншим матеріалам справи. Експертом не було належно здійснено виконання таких важливих етапів оцінювання із використанням порівняльного методу, як докладне дослідження ринку з метою одержання достовірної інформації про всі фактори, що мають відношення до об`єктів порівнянної корисності та визначення підходящих одиниць порівняння і проведення аналізу по кожній одиниці. Фактичне заниження вартості об`єкта оцінювання призвело до несправедливого поділу спірного майна подружжя.

Клопотання про призначення додаткової судової експертизи судом безпідставно залишено без задоволення, що з урахуванням вищенаведених порушень норм матеріального і процесуального права призвело до прийняття судом протиправного рішення.

Аргументи учасників справи

У запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги про те, що майно придбане за спільні кошти до шлюбу спростовуються наявними матеріалами справи, адже докази про участь у витратах на придбання майна відповідачем не надано. Судом правомірно було відхилено клопотання про призначення повторної експертизи. Стосовно спільного майна, то запропонований у зустрічній заяві спосіб вирішення спору не відповідає інтересам дитини і не враховує витрати, які понесені позивачкою особисто.

2.Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає не у повній мірі.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що з 24 листопада 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 05 грудня 2017 року.

Від шлюбу мають дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданого 28 липня 2009 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області.

10 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Цивілбуд» укладено договори дольової участі у будівництві житлового будинку по вул. Щорса Ворошиловського району м. Донецька та додаткові угоди до них від 26 грудня 2011 року, відповідно до яких підрядник здійснює будівництво квартири АДРЕСА_1 , вартість якої складає 208 444 грн.; приміщення №45, вартість якого складає 54 958 грн.; приміщення АДРЕСА_3, вартість якого складає 79 739 грн. (т.2 а.с. 168-170,174-175, 176-177).

Згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів ОСОБА_1 за вказані об`єкти нерухомості сплачено ТОВ «Цивілбуд»: 12 березня 2007 року - 54 958 грн.(квитанція №222); 03 квітня 2007 року 208 444 грн. (квитанція № 329); 21 травня 2007 року - 79 739 грн. (квитанція №400), (т.2 а.с. 180,183,184).

Відповідно до свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих 03 вересня 2012 року Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради та витягу КП БТІ м. Донецька, квартира АДРЕСА_1, приміщення АДРЕСА_3, АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 із часткою 1/1 (т.1 а.с. 158-159,176-177,197).

20 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Цивілбуд» укладено договір дольової участі у будівництві житлового будинку по вул. Щорса Ворошиловського району м. Донецька та додаткову угоду до вказаного договору від 26 грудня 2011 року, відповідно до яких підрядник здійснює будівництво гаражу АДРЕСА_5 , загальною площею 22,0 м2. Вартість гаражу складає 111 100 грн. Згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів №498 від 30 травня 2008 року та № 453 від 20 травня 2008 року ОСОБА_1 сплачено ТОВ «Цивілбуд» 111 100 грн. (т.2 а.с.178-179, 181,182).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13 серпня 2012 року Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради та витягу КП БТІ м. Донецька, гараж АДРЕСА_5 площею 22,2 кв.м. на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_5 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 із часткою 1/1 (т.1 а.с.213-214).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко А.І., ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продали, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_6 , житловою площею 27,60 к.м., загальною площею 48,70 кв.м. Відповідно до Реєстраційного посвідчення № 029896, виданого 29 лютого 2008 року Київським міським БТІ, право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 (т.1 а.с.36-40).

19 березня 2009 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Деркачем О.О., ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_3 придбав у власність житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_8 , що розташований на земельній ділянці Держфонду площею 875 кв.м. (т.1 а.с.67-69).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 418052, виданого 04 червня 2010 року Донецькою міською радою, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0892 га за адресою: АДРЕСА_8 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель (т.1 а.с.70-71).

28 грудня 2008 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Кандзюбою О.Є., ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_1 придбала житловий будинок, загальною площею 55,8 кв.м., з надвірними спорудами, розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_7 (т.1 а.с. 114-117).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 752972, виданого 04 листопада 2009 року управлінням Держкомзему у місті Донецьку, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0553 га, розташованої по АДРЕСА_7 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель (т.1 а.с.140-141).

З висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 квітня 2019 року, проведеної експертом Донецького НДІСЕ Міністерства юстиції України, вбачається, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 893 831,00 грн.; ринкова вартість приміщення АДРЕСА_3 складає 377 372,00 грн.; ринкова вартість приміщення АДРЕСА_3 складає 828 143,00 грн.; ринкова вартість гаражу АДРЕСА_5 складає 110 685,00 грн., ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_8 (з урахуванням земельної ділянки ) АДРЕСА_8 складає 343 145,00 грн.; ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_7 (з урахуванням земельної ділянки) АДРЕСА_7 складає 429 815,00 грн.; ринкова вартість квартири АДРЕСА_6 складає 1 096 825,00 грн.(т.3 а.с.153-176).

Згідно звіту ПП «Донецько-Східний Брокерський Торговий Дім» від 27 жовтня 2017 року, ринкова вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_8 , становить 309 873,14 грн. без урахування ПДВ (т.1 а.с.78-91).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до медичного висновку Університетської клініки Хадасса від 04 грудня 2016 року про стан здоров`я дитини ОСОБА_6 наявний діагноз: «Нейробластома спинного мозку. Нагляд після проведеного лікування з приводу нейробластоми».

Довідкою з Університетської клініки Хадаса від 10 травня 2017 року підтверджується, що дитина Ажиба Тимур , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив лікування у дитячому гематологічному відділенні з 2012 року по січень 2014 року з діагнозом нейробластома середостіння генетичного типу N-myc 4-ї стадії (кістковий мозок). Вартість лікування складає 226 297,23USD. Тимур перебуває під наглядом, кожні півроку проходить обстеження згідно рекомендаціям лікаря (т.4 а.с. 8-11).

З копій виписок з лікарні про сплату лікування від 16 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 сплачувалися кошти на лікування на суму 226 297, 23 доларів США (т.4 а.с.12-28).

Згідно довідки з ПАТ «ПУМБ» від 17 березня 2017 року ОСОБА_1 були здійсненні транзакції у іноземній валюті госпіталь Хадаса за період з березня 2014 року по грудень 2016 року на загальну суму 142 897 доларів США (т.1 а.с.35).

З копій квитанцій відділу адміністрації по обслуговуванню пацієнтів вбачається, що ОСОБА_1 сплачено клініці за надані медичні послуги пацієнту Ажиба Тимуру: 11 лютого 2019 року - 124, 22 доларів США; 10 лютого 2019 року - 1800 доларів США; 13 червня 2017 року - 631,19 доларів США; 12 червня 2017 року - 549,83 доларів США; 13 червня 2017 року - 636,57 доларів США; 15 червня 2017 року - 575,23 доларів США; 11 грудня 2017 року - 3596,14 доларів США; 14 червня 2017 року - 8790, 55 доларів США; 11 грудня 2017 року -129, 22 доларів США; 13 грудня 2017 року - 5423, 00 доларів США; 13 грудня 2017 року - 3500, 00 доларів США; 11 грудня 2017 року - 594,72 доларів США; 14 грудня 2017 року - 571,83 доларів США.

Також, 13 лютого 2019 року медичному центру Цедек Шаар сплачено ОСОБА_1 на ім`я пацієнта Ажиба Т. - 134,29 доларів США. (т.4 а.с. 29-71)

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 просила здійснити поділ спільного майна подружжя квартири АДРЕСА_6 та визнати за нею право власності на цю квартиру, відступивши від рівності часток подружжя з урахуванням інтересів дитини та витрат, понесених на її лікування.

Проте, суд першої інстанції, у порушення вимог диспозитивності вийшов за межі позовних вимог, встановивши, що квартира АДРЕСА_6 хоча і придбана у період шлюбу, але за кошти, які не належали подружжю, тому не є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, та визнав за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на цю квартиру.

Суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які не підлягали застосуванню, у зв`язку з чим рішення суду про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_6 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі 372/504/17 (провадження 14-325цс18).

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В контексті справи, що розглядається, використовуючи загальне правило застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, слід вважати, що одержане одним із подружжя як набувачем під час перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, в даній справі це позивачка ОСОБА_1 , зобов`язана довести обставини, що його спростовують. Зокрема, за п.3 ч.1 ст.57 СК України довести, що хоча право власності на квартиру АДРЕСА_1, нежитлові приміщення АДРЕСА_3, АДРЕСА_2 набуте в період шлюбу, проте це майно було придбано за кошти позивача, що належали їй особисто.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 було надано копії укладених нею 10 листопада 2006 року з ТОВ «Цивілбуд» договорів дольової участі у будівництві житлового будинку по вул. Щорса Ворошиловського району м. Донецька та додаткових угод від 26 грудня 2011 року, відповідно до яких підрядник зобов`язався здійснити будівництво квартири АДРЕСА_1 , вартість якої складає 208 444 грн.; приміщення №45, вартість якого складає 54 958 грн.; приміщення АДРЕСА_3, вартість якого складає 79 739 грн. Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру №329 від 03 квітня 2007 року, №222 від 12 березня 2007 року, №400 від 21 травня 2007 року ОСОБА_1 ТОВ «Цивілбуд» сплачено грошові кошти по 208 444 грн., 54 958 грн. та 79 739 грн. відповідно за вказані об`єкти, тобто до реєстрації шлюбу (24 листопада 2007 року) між сторонами.

Відповідачем ОСОБА_3 не доведено факт проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю до укладення шлюбу, таких вимог в межах розгляду даної справи заявлено не було. Окрім тверджень, будь-яких доказів на підтвердження того, що сплата пайових (дольових внесків) за квартиру АДРЕСА_1, нежитлові приміщення АДРЕСА_3, АДРЕСА_2 , здійснювалась за рахунок спільних коштів та його участь в цьому відповідачем суду надано не було.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що само пособі оформлення правовстановлюючих документів та реєстрація права власності на вказані об`єкти нерухомості в період шлюбу сторін, не є підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права наведених висновків суду не спростовують.

Що стосується житлового будинку з надвірними побудовами АДРЕСА_8 , то відповідачем ОСОБА_3 не спростована презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно.

Твердження ОСОБА_3 , що спірний будинок придбаний за його особисті кошти, а вирученими від продажу коштами позивач ОСОБА_1 розпорядилася на власний розсуд, не підтверджено жодними доказами.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно положень ст.113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Однак судом першої інстанції такі обставини не встановлені, у зв`язку з чим було відмовлено у задоволенні клопотання сторони відповідача про призначення повторної судової оціночно-будівельної експертизи.

Судова експертиза, висновок якої наявний у матеріалах справи, була проведена судовим експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, на підставі ухвали суду від 27 листопада 2018 року. Визначення вартості нерухомого майна, що є об`єктом поділу, розташованого у м.Донецьку проводилось експертом без обстеження об`єктів оцінки на підставі документів, які є в матеріалах справи, згідно ухвали суду від 26 березня 2019 року.

Так, згідно висновку експерта №6060 від 25 квітня 2019 року ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_8 (з урахуванням земельної ділянки) на земельній ділянці площею 875,0 м2 з надвірними побудовами за адресою м.Донецьк, вул.Торецька становить 343 145,00 грн.

Згідно звіту від 27 жовтня 2017 року, виконаного ПП «Донецько-східний брокерський торговий дім» на замовлення відповідача ОСОБА_3 , ринкова вартість будинку АДРЕСА_8 , без врахування вартості земельної ділянки, становить 309 873,14 грн.

Позивач ОСОБА_1 , заперечуючи проти призначення повторної експертизи, погодилась із визначенням ринкової вартості спірного будинку згідно із звітом.

Не можна погодитись із доводами апеляційної скарги щодо оцінки вартості квартири АДРЕСА_6 . Так, згідно звіту ПП «Донецько-східний брокерський торговий дім» від 27 жовтня 2017 року вартість спірної квартири складала 458 605,05 грн. На замовлення відповідача було надано рецензію звіту про незалежну оцінку майна ТОВ «Гінес Груп» від 30 листопада 2017 року, згідно якої вартість квартири склала 1709 900,00 грн. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, а звіт не є висновком експертизи, щоб уникнути невідповідностей у раніше наданих звітах, за клопотанням позивача була призначена судова експертиза.

Згідно висновку експерта №6060 від 25 квітня 2019 року вартість квартири АДРЕСА_6 становить 1096 825,00 грн. Вартість квартири визначена експертом з урахуванням цін аналогічних квартир на вторинному ринку в Києві, яка до того ж була безпосередньо оглянута експертом. Судом першої інстанції не встановлено очевидної необґрунтованості висновку експертизи або суперечливості іншим матеріалам справи. В суді апеляційної інстанції відповідного клопотання про призначення повторної експертизи відповідачем не заявлялось.

У зв`язку з вищевикладеним та враховуючи, що для лікування спільної дитини сторін ОСОБА_6 , який потребує подальшого медичного обстеження, позивачкою ОСОБА_1 були витрачені кошти понад 250 000 доларів США, що не спростовано належними та допустимими доказами ОСОБА_3 , що останнім не сплачуються добровільно аліменти на утримання дитини і не несуться додаткові витрати на її лікування, а також враховуючи інтереси дитини, яка частину часу проживає з матір`ю у м.Донецьку, суд вважає за можливе при поділі спільного майна відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_6 , вартістю 1096 825,00 грн.; домоволодіння АДРЕСА_7 з надвірними побудовами та земельну ділянку площею 553,0 м2 по АДРЕСА_7 , вартістю 429 815,00 грн. Визнати за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння АДРЕСА_8 , вартістю 309 873,14 грн.; гараж АДРЕСА_5 , вартістю 110 685,00 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4).

З огляду на викладене рішення суду про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_6 підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про поділ спільного майна подружжя і визнання за ОСОБА_1 права власності на цю квартиру. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково.

Відновити у незмінній частині дію рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 червня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 червня 2019 року про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_6 скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя квартири АДРЕСА_6 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_6 .

В іншій частині рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Відновити у незмінній частині дію рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 червня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 18 грудня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

О.М. Пономарьова