Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 464/2551/15-ц

провадження № 61-18378св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

відповідач - Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України,

треті особи: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Приватне підприємство «Компанія Віттар», ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 і Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 11 березня 2016 року у складі судді Чорної С. З. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Бойка С. М., Копняк С. М., Ванівського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У березні 2015 року Відкрите акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), звернулося до суду з позовом до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр» МЮУ), треті особи - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Міністерства юстиції України (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області), Приватне підприємство «Компанія Віттар» (далі - ПП Компанія Віттар»), ОСОБА_1, про визнання аукціону з реалізації нежилих приміщень недійсним. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилалося на те, що оспорювані електронні торги з реалізації предмета іпотеки відбувалися в межах виконавчого провадження з виконання рішення Шевченківського районного суду міста Львова про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 06 квітня 2007 року № 1-700/94 в розмірі 1 032 901,32 грн, однак ці торги були проведені з грубим порушенням вимог закону, оскільки організатором торгів було допущено до участі в них учасників, які не сплатили гарантійного внеску. Учасники електронних торгів, які не сплатили гарантійного внеску, під час торгів штучно підняли ціну на лот й у такий спосіб не дали можливості реальним покупцям, які сплатили гарантійний внесок, сторгуватися за викуп об'єкта, що в подальшому внаслідок їхньої відмови від придбання з торгів нерухомого майна призвело до реалізації предмета іпотеки за стартовою ціною, чим порушено права банку як стягувача у виконавчому провадженні, оскільки це не забезпечило повного погашення заборгованості боржника перед банком за рахунок продажу іпотечного майна. Враховуючи наведене, ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило визнати недійсним аукціон з реалізації нежилих приміщень на АДРЕСА_1 (лот №28463), який відбувся 12 січня 2015 року.

У лютому 2016 року третя особа ОСОБА_1 звернулася до суду із самостійним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, до ДП «Інформаційний центр» МЮУ, ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області, треті особи - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ПП Компанія Віттар», про визнання електронних торгів з реалізації арештованого майна недійсними. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є співвласником нежилих приміщень, які були передані в іпотеку ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» згідно з іпотечним договором, укладеним 14 квітня 2008 року між банком, ОСОБА_2 та нею, і підлягали реалізації в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про солідарне стягнення з неї та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 440 197,16 грн. Електронні торги відбулися з порушенням вимог закону, оскільки примусовому виконанню підлягало рішення суду про стягнення заборгованості, а тому лише за відсутності у боржників коштів та рухомого майна можна було реалізовувати належне їм нерухоме майно. Її як боржника у виконавчому провадженні не було повідомлено про час і місце проведення торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонувалося до продажу, що позбавило її можливості погасити заборгованість до дня проведення торгів та безпосередньо вплинуло на її майнові права. На реалізацію було виставлено об'єкт нерухомого майна, в якому не виділено частки співвласників, а до участі в електронних торгах були допущені учасники, які не сплатили гарантійного внеску. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого майна (лоту № 28463) - нежилих приміщень по АДРЕСА_1, а саме: приміщень у підвалі, позначених у технічній документації цифрами «ІV-ІХ»; приміщень першого поверху, позначених в технічній документації цифрами «1-12»; приміщень другого поверху, позначених у технічній документації цифрами «13-14», загальною площею 214,9 кв. м, які відбулися 12 січня 2015 року.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 11 березня 2016 року в задоволенні позовів ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів порушення їх прав під час проведення електронних торгів.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 рокуапеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відхилено. Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 11 березня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційних скарг не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг.

У березні 2017 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішеннята ухвалити нове рішення, яким визнати аукціон з реалізації прилюдних торгів нежилих приміщень, розташованих по АДРЕСА_1, що відбувся 12 лютого 2015 року, недійсним.

Касаційна скарга ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» мотивована тим, що незважаючи на витребування ухвалою місцевого суду у ДП «Інформаційний центр» МЮУ інформації про зарахування сплачених гарантійних внесків, суди не встановили цих обставин справи та дійшли помилкового висновку про відмову в позові. ДП «Інформаційний центр» МЮУ допущено до торгів учасників, які не сплатили гарантійного внеску, що спричинило штучне підняття ціни на лот та не дало можливості реальним покупцям, що сплатили гарантійний внесок, торгуватися за виставлений лот. Продаж майна, виставленого на торги за штучно заниженою ціною, не забезпечить повного погашення заборгованості.

У березні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Сихівського районного суду міста Львова від 11 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 рокуі ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, а провадження у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ДП «Інформаційний центр» МЮУ про визнання прилюдних торгів недійсними закрити через порушення правил підсудності.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що відмовляючи в задоволенні її позову, місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про іпотеку». При цьому, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд посилався на положення вказаного закону. Суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно виходили з того, що доказом сплати гарантійного внеску може бути персональний електронний цифровий підпис учасника, а система автоматично перевіряє відповідність заявки на участь в електронних торгах та надходження гарантійного внеску. Апеляційний суд не взяв до уваги той факт, що ДП «Інформаційний центр» МЮУ не надано на виконання ухвали суду виписки з рахунку на підтвердження зарахування гарантійних внесків учасників №№ 16, 17, 18, 20, 21, 22, яких було неправомірно допущено до електронних торгів без сплати гарантійного внеску. Вона не отримувала письмового повідомлення про дату, час проведення електронних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонувалося до продажу, що позбавило її можливості здійснити погашення заборгованості до дня проведення торгів та безпосередньо вплинуло на її майнові права.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а ухвалою від 23 травня 2017 року - за касаційною скаргою ОСОБА_1

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 травня 2018 року справу № 464/2551/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року дану справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Великої Палати Верховного суду від 11 грудня 2018 року справу повернуто на розгляд Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, 12 січня 2015 року в межах виконавчого провадження відбулися електронні торги з реалізації нерухомого майна. Предметом реалізації на оспорюваних електронних торгах були нежилі приміщення загальною площею 214,9 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1.

Вказані нежилі приміщення є предметом іпотеки за іпотечним договором від 14 квітня 2008 року, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» як іпотекодержателем та ОСОБА_2, ОСОБА_1 як іпотекодавцями в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 1-700/79, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, на суму 300 тис. грн, а також - предметом іпотеки за іпотечним договором від 06 квітня 2007 року, укладеним між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» як іпотекодержателем та ОСОБА_2, ОСОБА_1 як іпотекодавцями в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 06 квітня 2007 року №1-700/94 на суму 500 тис. грн.

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що на примусовому виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області знаходилися виконавчі листи, видані Шевченківським районним судом міста Львова 14 та 21 березня 2011 року на кожного боржника окремо, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості в розмірі 440 197,16 грн, виконавчі провадження в яких відкриті постановами державного виконавця вказаного відділу державної виконавчої служби від 14 березня 2013 року.

Постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області від 20 червня 2014 року було призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання у виконавчому провадженні - ОСОБА_4

Згідно з висновком оцінювача ОСОБА_4 від 27 серпня 2014 року ринкова вартість арештованого майна: приміщень в підвалі, позначених в технічній документації цифрами «ІV-ІХ»; приміщень першого поверху, позначених в технічній документації цифрами «1-12»; приміщень другого поверху, позначених в технічній документації цифрами «13-14», загальною площею 214,9 кв. м, розташованих по АДРЕСА_1, склала 1 163 682 грн, що еквівалентно 85 193 доларам США.

Про результати оцінки арештованого майна ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області повідомив стягувача та боржників у виконавчому провадженні.

15 жовтня 2014 року ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області направило Управлінню ДВС ГУЮ у Львівській області заявку на реалізацію арештованого майна.

Організатором електронних торгів було визначено ДП «Інформаційний центр» МЮУ.

Перші електронні торги з реалізації арештованого майна були призначені на 01 грудня 2014 року о 09 год. 00 хв. з початковою ціною продажу 1 163 682 грн, про що листом від 07 листопада 2014 року письмово повідомлено стягувача, боржників та відділ державної виконавчої служби, однак торги не відбулися, оскільки від жодного учасника не надійшло цінових пропозицій, що підтверджується протоколом № 16914, сформованим 01 грудня 2014 року о 18 год. 02 хв.

Згідно з актом державного виконавця від 08 грудня 2014 року проведено уцінку арештованого майна на 25 відсотків від експертної оцінки без врахування податку на додану вартість (далі - ПДВ) і визначено, що початкова ціна для проведення повторних торгів становить 872 761,50 грн без ПДВ.

Повторні електронні торги з реалізації арештованого майна були призначені на 12 січня 2015 року о 09 год. 00 хв. з початковою ціною продажу - 872 761,50 грн, про що листом від 19 грудня 2014 року письмово повідомлено стягувача, боржників та відділ державної виконавчої служби.

Згідно з протоколом № 78957 від 12 січня 2015 року про проведення електронних торгів переможцем торгів з ціновою пропозицією 3 752 874, 45 грн став учасник № 21 на тій підставі, що попередній переможець не вніс запропонованої суми за придбане майно.

Внаслідок відмови учасників № № 20, 16, 17, 18, 22, 21 внести запропоновану ними суму за придбане майно остаточно переможцем став учасник № 11 - ПП «Компанія Віттар», яке сплатило гарантійний внесок, з ціновою пропозицією 872 761, 50 грн.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на час проведення електронних торгів (далі - Закон № 606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин, врегульованих Законом № 606-XIV, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) та іншими нормативно-правовими актами, що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно з частиною четвертою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно і частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15.

Крім того, у вказаній постанові зазначено про необхідність дослідження судом обставини щодо того, чи впливають порушення, допущені при підготовці та проведенні прилюдних торгів, на права позивача.

Згідно з частиною восьмою статті 54 Закону № 606-XIV примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною третьою статті 62 Закону № 606-XIV передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Згідно зі статтею 58 Закону № 606-XIV визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Витрати, пов'язані з призначенням суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, несе сторона, яка оспорює вартість майна, визначену державним виконавцем. Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем. У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення. Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки (стаття 43 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з пунктами 3, 4, 6 розділу ІІІ Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5, який був чинним на час проведення електронних торгів (далі - Тимчасовий порядок), Організатор проводить електронні торги протягом двох місяців з дати внесення інформації про лот у Систему. У разі якщо державним виконавцем призначено зберігачем іншу особу, ніж Організатор, Організатор забезпечує оплату витрат зберігача, пов'язаних зі зберіганням майна, з одночасним повідомленням регіонального органу державної виконавчої служби. Інформаційне повідомлення про електронні торги розміщується на Веб-сайті Системою автоматично не пізніше ніж за один місяць до дати завершення електронних торгів. Зміст інформаційного повідомлення про електронні торги повинен містити: 1) загальну інформацію про електронні торги: відомості про Організатора (найменування, контактні телефони, електронна адреса); відомості про зберігача (прізвище, ім'я, по батькові (найменування), контактний телефон, електронна адреса (за наявності); порядок оформлення участі в електронних торгах, перелік документів, які надаються учасниками, та вимоги до їх оформлення; кінцевий термін прийому заявок для участі в електронних торгах; дату і час початку електронних торгів; час закінчення електронних торгів (завершення подачі цінових пропозицій); строки сплати та розмір гарантійного внеску, реквізити рахунку, на який вноситься гарантійний внесок (найменування банку, МФО банку, номер рахунку, призначення платежу); строк для підписання протоколу проведення електронних торгів; реквізити рахунку, контактні телефони органу державної виконавчої служби, на який у разі визначення переможцем електронних торгів необхідно перерахувати кошти за придбане майно, строки сплати таких коштів. Інформація, зазначена у цьому підпункті, автоматично формується Системою; 2) інформацію про майно (лот): реєстраційний номер лота; вид майна; найменування майна; відомості про майно, що виставляється на електронних торгах, його склад, характеристики, опис; місцезнаходження майна; фотографічне зображення майна; відомості про обтяження майна; розмір гарантійного внеску; стартову ціну продажу; крок електронних торгів; порядок ознайомлення з майном. Інформаційне повідомлення про електронні торги містить інформацію тільки про один лот.

Пунктами 1, 2, 5, 6, 7, 8 IV Тимчасового порядку, який детально регламентує порядок реєстрації учасників електронних торгів, передбачено, що веб-сайт функціонує у цілодобовому режимі та забезпечує можливість безперервної реєстрації учасників до початку проведення електронних торгів. Для участі в електронних торгах учасник проходить процедуру реєстрації на Веб-сайті, сплачує гарантійний внесок у розмірі 5 відсотків від стартової ціни лота на рахунок організатора, подає заявку на участь в електронних торгах за формою, розміщеною на Веб-сайті, та виконує інші вимоги, визначені цим Порядком. Заявка на участь в електронних торгах подається виключно по обраному лоту. Подана заявка на участь в електронних торгах по обраному лоту не є дозволом для участі в електронних торгах за іншими лотами. Заявці на участь в електронних торгах, поданій через Веб-сайт, системою автоматично присвоюється унікальний реєстраційний номер та фіксуються дати і час її подання. Система забезпечує наявність у кожного зареєстрованого учасника особистого кабінету, доступ до якого здійснюється з використанням логіна та пароля такої особи. В особистому кабінеті учасника відображається інформація про електронні торги, в яких він бере участь, відповідно до його прав. Прийом заявок на участь в електронних торгах починається з моменту розміщення інформаційного повідомлення і закінчується не раніше ніж за три дні до початку проведення електронних торгів. Кінцевий строк подачі заявок на участь в електронних торгах з реалізації предмета іпотеки визначається не раніше ніж за одну годину до початку проведення електронних торгів, при цьому заявник забезпечує сплату гарантійного внеску для участі в цих електронних торгах не пізніше ніж за одну добу до початку проведення електронних торгів.

Оскільки для участі в електронних торгах з реалізації предмета іпотеки заявнику надана можливість забезпечити сплату гарантійного внеску не пізніше, ніж за одну добу до проведення електронних торгів, то на момент проведення електронних торгів сума сплаченого гарантійного внеску може і не надійти на рахунок організатора.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Система перевіряє відповідність заявки на участь в електронних торгах вимогам, визначеним цим Порядком, виконання розміщених в інформаційному повідомленні про електронні торги вимог до учасника та надходження гарантійного внеску на вказаний в інформаційному повідомленні про електронні торги рахунок організатора. У разі відповідності заявки зазначеним вимогам Система автоматично реєструє заявника як учасника електронних торгів. У разі невідповідності заявки на участь в електронних торгах вимогам, визначеним цим Порядком, зазначення відомостей не в повному обсязі, ненадходження гарантійного внеску на вказаний в інформаційному повідомленні про електронні торги рахунок Організатора Система не реєструє заявника на участь в електронних торгах із зазначенням відповідної підстави (пункт 9 розділу IV Тимчасового порядку).

Згідно з пунктом 5 розділу V Тимчасового порядку переможцем електронних торгів визнається учасник, від якого на момент завершення електронних торгів надійшла найвища цінова пропозиція. Якщо один із учасників запропонував придбати майно за стартовою ціною і пропозицій щодо купівлі майна від інших учасників не надійшло, майно продається за стартовою ціною.

Як визначено пунктом 1 розділу VII Тимчасового порядку, після закінчення електронних торгів на Веб-сайті відображаються відомості про завершення електронних торгів. Система автоматично формує та розміщує на Веб-сайті протокол електронних торгів по лоту у день проведення таких електронних торгів або не пізніше наступного робочого дня.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг.

Щодо вирішення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Статтею 119 ЦПК України 2004 року передбачено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Звертаючись з позовом про визнання аукціону з реалізації нежилих приміщень недійсним, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зазначив відповідачем ДП «Інформаційний центр» МЮУ, третіми особами: ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області, ПП «Компанія Віттар», ОСОБА_1

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 725/3212/16-ц наведено такий правовий висновок.

З урахуванням вимог статей 2, 318 ЦК України та положень Тимчасового порядку, які узгоджуються між собою в частині визначення суб'єктів права власності, можна зробити висновок, що учасниками, переможцями торгів, набувачами майна на торгах, а отже, і власниками такого майна є фізичні або юридичні особи.

Суб'єктом права власності може бути фізична особа, оскільки ЦК України не містить заборони щодо перебування у власності окремої фізичної особи нерухомого майна нежитлового призначення, яке використовується для здійснення підприємницької діяльності.

Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу ІХ Тимчасового порядку, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу, який укладається за визначеною процедурою.

Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець.

Мета придбання майна та його подальше використання не впливають на статус покупця як фізичної особи і на правову природу прилюдних торгів як договору купівлі-продажу, який передбачає особливий порядок його укладання.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України 2004 року суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Разом з тим Господарський процесуальний кодекс України в редакції, що діяла на час розгляду справи судами попередніх інстанцій (далі - ГПК України), передбачав, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з установленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 12 ГПК України передбачала перелік справ, що були підвідомчі господарським судам, до якого в контексті вказаних позовних вимог відносилися відповідно до пунктів 1 та 6 частини першої цієї статті справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів за вказаними виключеннями.

Юрисдикційність справ про оскарження прилюдних торгів визначається з огляду на склад сторін правочину. Якщо набувачем майна є фізична особа, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Виходячи з наведеного сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець -переможець електронних торгів.

З наведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду випливає, що в разі перемоги на прилюдних торгах юридичної особи справа має розглядатися в порядку господарського судочинства (з врахуванням правового статусу позивача).

Як зазначено вище, переможцем електронних торгів з реалізації арештованого майна, що відбулися 12 січня 2015 року, стало ПП «Компанія Віттар», яке є юридичною особою.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частинами першою та другою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

З урахуванням наведеного, виходячи із суб'єктного складу сторін у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання аукціону з реалізації нежилих приміщень недійсним, Верховний Суд приходить до висновку, що справа в частині вирішення зазначених позовних вимог не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатися в порядку господарського судочинства. Тому оскаржувані судові рішення в означеній частині підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Щодо вирішення позову ОСОБА_1

Встановивши, що електронні торги проведені 12 січня 2015 року ДП «Інформаційний центр» МЮУ з реалізації іпотечного майна у визначений законом строк, на підставі дійсної оцінки про вартість майна, з розміщенням достовірної інформації про об'єкт продажу, суди дійшли обґрунтованого висновку про додержання при проведенні торгів вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового порядку. ОСОБА_1 не надала доказів порушення її прав під час електронних торгів.

Відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі за позовом ОСОБА_1, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо помилковості висновків судів про те, що доказом сплати гарантійного внеску може бути персональний електронний цифровий підпис учасника, не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

У спірному випадку реалізовувався предмет іпотеки, а тому згідно з положеннями Тимчасового порядку учаснику було надано право забезпечити сплату гарантійного внеску не пізніше, ніж за одну добу до проведення електронних торгів. Оскільки згідно із Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» міжбанківський переказ виконується у строк до трьох операційних днів, то сума гарантійного внеску може не надійти на рахунок на момент проведення електронних торгів. Питання щодо порядку підтвердження сплати гарантійного внеску для участі в електронних торгах на момент проведення оспорюваних торгів було врегульовано Інструкцією учасника електронних торгів (2014 рік), розміщеною на Веб-сайті «Система електронних торгів арештованим майном» (СЕТАМ), згідно з якою, якщо заявник сплатив гарантійний внесок для участі в електронних торгах на рахунок Організатора, але він не надійшов до початку проведення торгів, то для прийняття участі у торгах необхідно було сплату гарантійного внеску підтвердити підписанням персональним Електронним цифровим підписом (далі - ЕЦП). Отже, ті учасники, які підтвердили сплату гарантійного внеску персональним ЕЦП, автоматично допускалися Системою до участі в електронних торгах.

Посилання в касаційній скарзі на те, що ДП «Інформаційний центр» МЮУ не надано виписки з рахунку на підтвердження зарахування гарантійних внесків учасників №№ 16, 17, 18, 20, 21, 22, є безпідставними, оскільки вказаним товариством було надано офіційну роздруківку із системи СЕТАМ про учасників торгів по лоту № 28463 та офіційну роздруківку з Акредитованого центру сертифікації ключів за результатами перевірки ЕЦП учасниками торгів по зазначеному лоту, які були досліджені судами попередніх інстанцій.

Аргументи ОСОБА_1 про те, вона не отримувала письмового повідомлення про дату, час проведення електронних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонувалося до продажу, що позбавило її можливості здійснити погашення заборгованості до дня проведення торгів, обґрунтовано спростовані апеляційним судом з посиланням на те, що такі повідомлення їй надсилалися за місцем проживання, а факт неотримання нею повідомлень як і сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання їх недійсними. При цьому судами не встановлено порушень, що могли вплинути на результат торгів.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення в частині вирішення позову ОСОБА_1 відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 410, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

РішенняСихівського районного суду міста Львова від 11 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року в частині вирішення позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Міністерства юстиції України, Приватне підприємство «Компанія Віттар», ОСОБА_1, про визнання аукціону з реалізації нежилих приміщень недійсним закрити.

Повідомити Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції господарських судів.

РішенняСихівського районного суду міста Львова від 11 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», Приватне підприємство «Компанія Віттар», про визнання електронних торгів з реалізації арештованого майна недійсними залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак Г. І. Усик