П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Соломахи Л.І.,

розглянувши в м. Бахмуті справу що виникла з цивільних правовідносин без повідомлення учасників справи за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, за участі приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Татарченка Владислава Геннадійовича та заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний», в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 26 липня 2019 року (головуючий у 1 інстанції Лутай А.М.), -

В С Т А Н О В И В:

18 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в Краматорський міський суд Донецької області із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України застосованого ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2018 року як захід забезпечення виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року, яким задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» /надалі Банк/ до ОСОБА_1 та стягнуто з останнього на користь Банку заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 723 249,00грн та судові витрати в сумі 10 848,73грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 26 липня 2019 року цивільну справу про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси, який розглядав справу як суд першої інстанції та вжив захід забезпечення виконання ухваленого ним судового рішення.

В апеляційному порядку судове рішення оскаржив ОСОБА_1 , який просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Краматорського міського суду Донецької області. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що суд помилково виходив із того, що всі процесуальні питання, пов`язані із виконанням судового рішення у даній цивільній справі, вирішуються Київським районним судом м. Одеси, який розглядав справу як суд першої інстанції, оскільки поза увагою суду залишись положення передбачені частиною 4 статті 441 ЦПК України за змістом якої ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, так само як і ухвала про скасування такого обмеження можуть бути постановлені судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням приватного виконавця. Та місце виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року заявник пов`язував з місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

Переглядаючи справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року задоволені позовні вимоги Банку та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 723 249,00грн та судові витрати в сумі 10 848,73грн, і відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Банку про визнання поруки припиненою за договором поруки укладеним між Банком та ОСОБА_1 /а.с. 10-11/.

05 квітня 2018 року на підставі виконавчого листа № 520/2489/16-ц виданого Київським районним судом м. Одеси 01 березня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку судових витрат в сумі 10 848,73грн, та пред`явленого до виконання стягувачем Банком - приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Татарченко В.Г. відкрито виконавче провадження № 56130621 /а.с. 13/.

06 квітня 2018 року на підставі виконавчого листа № 520/2489/16-ц виданого Київським районним судом м. Одеси 01 березня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 723 249,00грн, та пред`явленого до виконання стягувачем Банком - приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Татарченко В.Г. відкрито виконавче провадження № 56142194 /а.с. 12/.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченко В.Г. від 06 квітня 2018 року виконавчі провадження № 56130621 та № 56142194 об`єднанні в зведене виконавче провадження № 56142212 /а.с. 14/.

10 вересня 2018 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси задоволено клопотання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченко В.Г. та встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України до виконання зобов`язання за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року /а.с. 15-16/.

В частині 1 та 2 статті 441 ЦПК України йдеться про те, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення та застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

За змістом статей 152 та 158 ЦПК України, якими врегульовано порядок подання заяви про забезпечення позову та скасування заходів забезпечення прозову, передбачено що заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа, так само за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, ухвала зостановлюється судом який вжив таких заходів.

Зазначені норми проголошують право суду який саме вжив тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України скасовувати такі заходи.

Разом з тим, за змістом частини 4 статті 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Закон України «Про виконавче провадження» /надалі Закон/ зазначає що виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу /частина 1 статті 24 Закону/.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника /частина 2 статті 24 Закону/.

У даній справі, вимога заявника обґрунтовувалась виключно порушенням його прав з приводу неправильного трактування судом першої інстанції положень Закону щодо місця виконання рішення, яке ОСОБА_1 пов`язував із своїм місцем перебування в місті Краматорську.

Та заявник визначаючи підсудність виходив з того, що вирішення питання про скасування тимчасового обмеження у праві його виїзду за межі України може бути вирішене за місцем його перебування яким є м. Краматорськ, з огляду на що, визначив підсудність в Краматорському міському суді Донецької області.

Згідно висновків суду підтверджені обставини невиконання рішення суду, та положення наведеного законодавства України передбачають право стягувача на отримання коштів що стягнуті за рішенням суду, з огляду на що, тлумачення положень статей 441 ЦПК України та 24 Закону про вчинення виконавчих дій за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна за бажанням боржника та можливості постановлення судом ухвали про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за місцем виконання відповідного рішення, відокремлено від змісту наведених норм в сукупності, буде суперечити меті спрямованої на примусове виконання рішення.

Зазначені положення чинного законодавства України, що передбачають можливість вчинення виконавчих дій в певних місцях мають на меті захист прав стягувача і забезпечують саме законні сподівання стягувача та отримання коштів стягнутих рішенням суду, та не свідчить про альтернативу вибору місця виконання рішення суду за боржником.

У даній справі боржник не заперечував обставин щодо невиконання рішення суду та стягувач реалізовуючи свої права визначив місце виконання рішення суду звернувшись до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченко В.Г.

Отже вираження волі Банку, як стягувача, відбулось вчиненням певних дій щодо звернення до приватного виконавця за місцем тимчасового перебування боржника, з огляду на що, є обґрунтовані підстави вважати що місцем виконання судового рішення є місце тимчасового перебування боржника, яке було обране стягувачем.

Отже вірними є висновки суду про те що, заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не може пред`являтися до суду за місцем реєстрації боржника як внутрішньо переміщеної особи та у суду першої інстанції були підстави для застосування пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм процесуального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду та за таких підстав вважає, що відповідно до статті 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 26 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2019 року.

Судді