ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/5698/18 Номер провадження 22-ц/814/2161/19Головуючий у 1-й інстанції Дядечко І. І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Обідіної О.І.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Депт Фінанс"

на заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2019 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Депт Фінанс" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (переходу) права власності, виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ТОВ «ФК «Депт Фінанс» звернулось до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 22.08.2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 300475,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом 15% річних на строк користування з 22.08.2006 року до 20.08.2027 року.

Зазначають, що, з метою забезпечення належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором між банком та відповідачем 22.08.2006 року було укладено Договір іпотеки, згідно якого відповідач передав АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 118,5 кв. м. Вартість предмета іпотеки складає 353500,00 грн.

Вказують, що в подальшому, 08.12.2012 року між АКІБ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого АКІБ «УкрСиббанк» відступило на користь АТ «Дельта Банк» право вимоги за Кредитним договором, Договором іпотеки та Договором поруки, укладеними з відповідачем. 08.02.2018 року, а 08.02.2018 року АТ «Дельта Банк» відступило право вимоги за даними Договорами ТОВ «ФК «Депт Фінанс».

Оскільки відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує та станом на 06.12.2018 року у ОСОБА_1 за Кредитним договором виникла заборгованість в сумі 1108190,58 грн., з яких сума заборгованості по тілу кредиту 299274,98 грн.; заборгованість за відсотками 473974,93 грн.; пеня по тілу кредиту 157935,53 грн.; пеня по простроченим відсотках 113090,22 грн. інфляційне збільшення суми боргу 44848,49 грн.; три відсотки річних 19066,43 грн. йому неодноразово було надіслано вимоги про дострокове погашення заборгованості, які він не отримує. Враховуючи те, що відповідач вчасно не погасив суму заборгованості за Кредитним договором, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (переходу) права власності та вимагати виселення всіх мешканців з квартири, яка є предметом іпотеки.

З урахуванням наведеного прохали: в рахунок виконання зобов`язання ОСОБА_1 щодо сплати заборгованості у розмірі 1108190,58 грн. за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.08.2006 року звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом набуття (переходу) ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» права власності на вказане майно; визнати за ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» право власності на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 ; припинити право власності Іпотекодавця ОСОБА_1 , в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_1 та всіх інших осіб, які зареєстровані у квартирі такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 ; виселити ОСОБА_1 та всіх мешканців з вказаної квартири (а.с.1-4).

Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2019 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Депт Фінанс" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (переходу) права власності, виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовлено (а.с.206-211).

З цим рішенням не погодився позивач, представник якого, посилаючись на порушення та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення даного позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що позивач, пред`явивши до відповідача вимогу від 08.02.2018 року про повне дострокове погашення суми заборгованостя, змінив строк виконання основного зобов`язання, внаслідок чого у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказують, що пунктом 5.2 укладеного між банком та позичальником договору Іпотеки визначено право Банку на задоволення своїх вимог, як шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя, так і шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, оскільки ОСОБА_1 умисно не отримував вимоги про дострокове погашення заборгованості, позивач позбавлений можливості звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому опрядку.

Також, зауважують, що відсутність реєстрації права власності на квартиру, яка не була проведена відповідачем, унеможливлює реєстрацію права власності на квартру іпотекодержателем в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, відтак, єдиним дієвим способом звернення стягнення на предмет іпотеки є звернення стягнення на піставі рішення суду.

Зазначають, що, оскільки квартиру придбано за рахунок кредитних коштів, то виселення її мешканців зі зняттям їх з реєстрації є законним.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 22 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з умовами якого АКІБ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в сумі 300475,00 грн. зі сплатою процентів, комісії на умовах, визначених Договором на строк з 22.08.2006 року по 20.08.2027 рік (а.с.5-11).

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 22 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №3260, відповідно до якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16-20).

Вказана квартира належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2006 року №3257, укладеного між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), продаж якої вчинено за 300745,00 грн. за рахунок кредитних коштів, отриманих ОСОБА_1 від АКІБ «УкрСиббанк», що також підтверджено витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №2795671 від 22.08.2006 року (а.с. 25-27).

Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.05.2017 року по справі №537/985/17, яке набрало законної сили 11.07.2017 року, позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №0 від 22.08.2006 року в розмірі 792384,25 грн., яка складється з: тіла кредиту 299274,98 грн.; відсотків 390551,98 грн. та пені 102557,29 грн. Вирішено питання судових витрат (а.с.49-53).

З даного заочного рішення вбачається, що 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги по кредитному договору № від 22.08.2006 року (а.с.50).

У подальшому, 08.02.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» укладено договір №188/К про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 22.08.2006 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» (а.с.21-22).

Також, 08.02.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором б/н від 22.08.2006 року, зареєстрованим в реєстрі за №3260 (а.с.23-24).

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №113317123 від 08.02.2018 року зареєстровано іпотеку на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , боржник ОСОБА_1 , іпотекодержатель - ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» (а.с.30-31).

08.02.2018 року на адресу відповідача позивачем направлено повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про усунення порушень по Договору про надання споживчого кредиту №0 від 22.08.2006 року (а.с.32-35), які позивач не отримав, що підтверджується поштовими повідомленнями з відмітками пошти: «повернення за закінченням терміну зберігання» (а.с.41).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту №0 від 22.08.2006 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 1108190,58 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 299274,98 грн.; заборгованість за відсотками 473974,93 грн.; пеня по тілу кредиту 157935,53 грн.; пеня про прострочених відсотках 113090,22 грн.; інфляційне збільшення суми боргу 44848,49 грн.; три відсотки річних 19066,43 грн. (а.с.54-60).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцеий суд виходив із того, що, оскільки сторони визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності Іпотекодержателем, Законом не передбачено визнання за Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, то, з урахуванням висновків правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №760/14438/15-ц, вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (переходу) права власності задоволенню не підлягають. При цьому, решта вимог позивача є похідними, а тому також відхилені місцевим судом.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З аналізу наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору №0 від 22.08.2006 року не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість та Банком було реалізовано своє право на її дострокове погашення, шляхом подачі позову, за результатами розгляду якого Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області 18.05.2017 року ухвалено заочне рішення та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь банку заборгованість у сумі - 792384,25 грн., яка складється з: тіла кредиту 299274,98 грн.; відсотків 390551,98 грн. та пені 102557,29 грн. та по 5942,88 грн. судового збору з кожного (а.с.49-53).

При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту №0 від 22.08.2006 року, відповідач продовжував порушувати зобов`язання з належного погашення заборгованості, відтак, за ним рахується заборгованість в сумі 1108190,58 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 299274,98 грн.; заборгованість за відсотками 473974,93 грн.; пеня по тілу кредиту 157935,53 грн.; пеня про прострочених відсотках 113090,22 грн.; інфляційне збільшення суми боргу 44848,49 грн.; три відсотки річних 19066,43 грн. (а.с.54-60).

Відповідно до статті 1 Закону Україїш «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого ітотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іїютеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У ст.33 Закону Україїш «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іїютеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відтак, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно ст.36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Окрім того, з аналізу положень ст.37 ЗУ «Про іпотеку» вкачається, що відповіна норма не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Тобто, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Відтак, місцевим судом вірно визначено, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до ст.ст.36, 37 ЗУ «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Так, відповідно до п.5.3 договору іпотеки сторони погодили, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) Іпотекодавцем своїх зобов`язань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором та/або Договором, предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя. Зазначена згода Сторін є угодою про перехід права власності, що набуває чинності з моменту, зазначеного в п.5.3.3 Договору.

В п.5.3.3 передбачено, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) Іпотекодавцем своїх зобов`язань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором та Договором, Іпотекодержатель здійснює виконавчий напис нотаріуса на Договорі і направляє Повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу Предмету іпотеки Іпотекодержателю. З моменту відправлення повідомлення та здійснення виконавчого напису Іпотекодержатель набуває права власності на Предмет іпотеки, а Предмет іпотеки вважається переданим Іпотекодержателю.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відтак, оскільки в іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов`язань, та сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки, місцевим судом було правомірно відмовлено в задоволені даного позову за безпідставністю вимог.

При цьому, оскільки інші вимоги Товариства є похідними від вимоги про визнання за ним права власності на предмет іпотеки, ТОВ «ФК «Депт Фінанс» в їх задоволенні також було правомірно відмовлено місцевим суом.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач, пред`явивши до відповідача вимогу від 08.02.2018 року про повне дострокове погашення суми заборгованостя, змінив строк виконання основного зобов`язання, внаслідок чого у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки, не впливають на правильність висновків суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки таке право іпотекодержателем було реалізовано в інший спосіб, ніж передбачено договором та законом, а саме не в позасудовому порядку, а в судовому шляхом визнання за позивачем права власності на іпотечне майно.

Твердження апелянта про те, що пунктом 5.2 укладеного між банком та позичальником договору Іпотеки, визначено право Банку на задоволення своїх вимог, як шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя, так і шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому, оскільки ОСОБА_1 умисно не отримував вимоги про дострокове погашення заборгованості, то позивач позбавлений можливості звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, колегія суддів оцінює критично, оскільки іпотечним договором чітко, точно та конкретно визначено, що саме задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки можливе лише в позасудовому порядку та жодним іншим чином. Доводи апелянта про протиправне та свідоме ухилення боржника від отримання вимоги, не можуть вплинути на правомірність договору, умови якого погоджені сторонами, є чинними, а тому підлягають виконанню.

Посилання в апеляційній скарзі стосовно того, що відсутність реєстрації права власності на квартиру, яка не була проведена відповідачем, унеможливлює реєстрацію права власності на квартиру іпотекодержателем в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, суд апеляційної інстанції оцінює критично, та до уваги не приймає, оскільки жодного доказового значення правомірності вимог вказане твердження не містить.

Інші доводи апеляційної скарги не містить нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Депт Фінанс", - залишити без задоволення.

Заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: С.М. Бондаревська

О.І. Обідіна