КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Пархоменко О.В.
Єдиний унікальний номер справи № 367 /5188/17
Апеляційне провадження № 22-ц/824 / 1427 / 2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Ю ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У провадження Ірпінського міського суду Київської області із серпня 2017 року знаходиться справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просить суд:

установити факт, що має юридичне значення, а саме, проживання її , ОСОБА_3, та відповідача ОСОБА_4 однією сім'єю без шлюбу в період часу з 27 травня 2015 року по червень 2017 року;

визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності її, ОСОБА_3, та відповідача ОСОБА_4 з 22 січня 2016 року;

визнати недійсним договір дарування цієї квартири від 28 грудня 2017 року, реєстровий номер 1851, посвідчений приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Пікущею Галиною Дмитрівною, на підставі якого ОСОБА_4 (Дарувальник) подарував вищевказану квартиру ОСОБА_2 (Обдаровуваному);

витребувати у відповідача ОСОБА_2 передану йому за вищевказаним договором дарування квартиру та повернути її у спільну сумісну власність їй, ОСОБА_3, та відповідачу ОСОБА_4;

скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Бородянського районного нотаріального округу Київської області Пікущі Галини Дмитрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 39019923 від 28.12.2017, час прийняття рішення: 11:29:34), а також запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності, внесений на підставі вищевказаного рішення (номер запису про право власності: 24211788, дата та час державної реєстрації: 28.12.2017, 11:00:35), у результаті чого право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2;

поділити нерухоме майно - зазначену квартиру між співвласниками, визнавши за нею, ОСОБА_3, право власності на 3/4 частини цієї квартири, а за відповідачем ОСОБА_4 - на 1/4 її частину.

Від позивача ОСОБА_3 17 серпня 2018 року надійшла заява про забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову зазначено , що 08 серпня 2017 року вона, ОСОБА_3, звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до свого колишнього чоловіка ОСОБА_4 , в якому просила суд визнати їх спільною сумісною власністю двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Також вона просила суд поділити зазначене нерухоме майно між співвласниками, визнавши: за нею право власності на 1/2 частину цієї квартири; за ОСОБА_4 - також право власності на 1/2 частину квартири.

Повідомляє, що на даний час змінились обставини, які мають важливе значення для справи.

Зокрема, із змісту інформаційної довідки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Слободяна В.М. від 02 серпня 2018 року № 133059420 їй стало відомо, що 28 грудня 2017 року між її колишнім чоловіком ОСОБА_4 та його батьком ОСОБА_2 вкотре укладено договір дарування вищевказаної спірної квартири, реєстровий номер 1851, посвідчений приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Пікущею Галиною Дмитрівною.

У зв'язку з цим державним реєстратором - приватним нотаріусом Пікущею Г.Д. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39019923 від 28 грудня 2017 року , час прийняття рішення: 11:29:34, а також внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності (номер запису про право власності: 24211788, дата та час державної реєстрації: 28 грудня 2017 року , 11:00:35), у результаті чого право приватної власності на цей об'єкт нерухомого майна було зареєстроване за ОСОБА_2.

Звертає увагу, що договір дарування квартири був укладений відповідачем ОСОБА_4 під час розгляду даної цивільної справи, рішення в якій ще не прийняте, а це свідчить про явну неповагу з його боку до суду, який розглядає цю справу, та позивача.

Намагаючись укрити цей факт, вводячи суд в оману, ОСОБА_4 у відзиві на позовну заяву від 19 лютого 2018 року також нічого не зазначив про те, що він на той час уже не був власником спірної квартири.

Також вважає, що метою подарувати відповідачем цю квартиру своєму батьку ОСОБА_2, практично відразу після видання Ірпінським міським судом Київської області судового наказу у справі № 367/6738/17 про стягнення аліментів із ОСОБА_4 на утримання їх дітей - ОСОБА_7, та ОСОБА_8, було уникнення можливого звернення стягнення на його нерухоме майно у виконавчому провадженні Ірпінського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому на сьогоднішній день зафіксовано заборгованість у сумі 11 565 , 50 грн та винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника.

Ураховуючи викладене, позивача збільшили розмір та уточнила позовні вимоги з метою належного захисту прав та законних інтересів, а також залучення до участі у цивільній справі співвідповідача ОСОБА_2 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Бородянського районного нотаріального округу Київської області ПікущуГалину Дмитрівну.

Таким чином, 16 серпня 2018 року ОСОБА_3 подано до суду позовну заяву (уточнену), в якій вона просить суд: установити факт, що має юридичне значення, а саме, проживання її , ОСОБА_3, та відповідача ОСОБА_4 однією сім'єю без шлюбу в період часу з 27 травня 2015 року по червень 2017 року; визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності її, ОСОБА_3, та відповідача ОСОБА_4 з 22 січня 2016 року; визнати недійсним договір дарування цієї квартири від 28 грудня 2017 року, реєстровий номер 1851, посвідчений приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Пікущею Галиною Дмитрівною, на підставі якого ОСОБА_4 (Дарувальник) подарував вищевказану квартиру ОСОБА_2 (Обдаровуваному); витребувати у відповідача ОСОБА_2 передану йому за вищевказаним договором дарування квартиру та повернути її у спільну сумісну власність їй, ОСОБА_3, та відповідачу ОСОБА_4; скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Бородянського районного нотаріального округу Київської області Пікущі Галини Дмитрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 39019923 від 28.12.2017, час прийняття рішення: 11:29:34), а також запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності, внесений на підставі вищевказаного рішення (номер запису про право власності: 24211788, дата та час державної реєстрації: 28.12.2017, 11:00:35), у результаті чого право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2; поділити нерухоме майно - зазначену квартиру між співвласниками, визнавши за нею, ОСОБА_3, право власності на 3/4 частини цієї квартири, а за відповідачем ОСОБА_4 - на 1/4 її частину.

Повідомляє, що на даний час нею визначено ціну позову в сумі 148 950 грн. 00 коп.

Вважає, що при вирішенні даної заяви суд має взяти до уваги інтереси двох малолітніх дітей, які проживають разом з нею у гуртожитку. Як мати, вона повинна піклуватися про їх майбутнє, у тому числі, матеріальне забезпечення.

У даному контексті необхідно відмітити, що згідно з вимогами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Таким чином, внаслідок незаконних дій відповідачів сталася загроза протиправного позбавлення її права власності, гарантованого Конституцією України.

Вважає, що у неї як позивача на сьогоднішній день існують обґрунтовані підстави побоюватись, що невжиття заходів забезпечення позову може надати змогу відповідачу в будь-який момент здійснити відчуження спірного об'єкту нерухомості, як це вже відбулося під час розгляду даної справи, і це зробить неможливим виконання рішення суду.

В зв»язку із викладеними обставинами позивач ОСОБА_3 просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 09), яка на даний час належить на праві приватної власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2018 року заяву задоволено

Накладено арешт у вигляді заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 09), яка на даний час належить на праві приватної власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу . У скарзі зазначав , що суд неповно з'ясував обставини ,що мають значення для прийняття рішення про забезпечення позову . Просив постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви . В апеляційній скарзі зазначав , що суд постановив ухвалу на припущеннях, будь-яких доказів того ,що він збирається продати майно суду не надано, як і те ,що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу , ОСОБА_3 зазначала , що ухвала суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення , і обраний судом захід забезпечення є цілком співмірний заявленим вимогам .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 31 січня 2019 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи . Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від апелянта не надходило. Від апелянта ОСОБА_2 до апеляційного суду 21 грудня 2018 року надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності .

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення дійшов вірного висновку з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи , ОСОБА_3 у серпні 2017 року звернулася із позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. У позові просить визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 двокімнатну квартиру за адресою : АДРЕСА_1 . Поділити майно , визнавши за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності за кожним на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із роз'яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Згідно ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як видно із матеріалів справи , між сторонами існує спір , зокрема про визнання квартири, щодо якої вжито заходи забезпечення позову ,спільним сумісним майном подружжя.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , квартира зареєстрована за ОСОБА_2 ( а.с. 7-10 ) .

Висновок суду першої інстанції про задоволення заяви є цілком обґрунтованим з огляду на викладені обставини , оскільки невжиття забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення у випадку задоволення позовних вимог.

В суді апеляційної інстанції , представник позивача пояснив , що відповідачі не позбавлені можливості у будь-який момент розпорядитися майном ,що може утруднити в подальшому виконання рішення суду .

Суд першої інстанції , дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову, вірно дійшов висновку за необхідне вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2018 року залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття .

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 07 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді