Справа № 739/1755/18
Номер провадження 2/739/40/19
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2019 року м.Новгород-Сіверський
Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді Кочура О.О.,
за участі: секретаря Худорба Р.Г.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно,
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.12.1995 року померлаїї мати ОСОБА_2 Єпистима Євдокимівна, після смерті матері відкрилась спадщина, яку позивачка прийняла належним чином, шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. До складу спадкової маси входить житловий будинок по провулку Дворецькому, 11, в с.Гірки, Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Факт належності будинку її матері підтверджується довідкою Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на даний житловий будинок, нотаріус розяснила, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а жоден з вищезазначених документів нею не був наданий.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилась, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та без фіксації судового засідання технічними засобами, в якому зазначила, що позовні вимоги підтримує та присить їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача Дігтярівської сільської ради у судове засідання не зявився, при цьому подав заяву про розгляд справи без участі їх представника, в якій зазначив, що позовні вимоги визнають.
У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.
Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та, відповідно, для його задоволення, у звязку з цим, суд враховує наступне.
Як встановлено, 18.12.1995 року в с. Гірки, Новгород-Сіверського району Чернігівської області померла ОСОБА_2 Єпистима Євдокимівна (а.с.5).
З наявної у матеріалах справи довідки виконавчого комітету Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області № 03-23/601 від 23.07.2018 року вбачається, що житловий будинок з усіма господарськими будівлями в с.Гірки, по провулку Дворецький,11, згідно погосподарської книги №8 (1991-1995 р.р.) особовий рахунок № 01.0180 станом на 18.12.1995 належав ОСОБА_2 Єпистимі Євдокимівні, яка померла 18.12.1995 року (а.с. 10).
Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: Новгород-Сіверський район, с. Гірки, провулок Дворецький, 11, розташований будинок літера «А-1»,1960 року забудови, сарай літера «Б-1»,погріб літера «п/г», загальна вартість даного житлового будинку та надвірних будівель становить 39 560 грн.00 коп. (а.с. 11-13, 15-24). Водночас право власності на вказаний житловий будинок та надвірні будівлі у порядку, передбаченому законодавством зареєстроване не було.
Згідно ч.3, ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
До набрання чинності вказаним законом, державну реєстрацію права власності на житлові будинки та споруди регулював ряд нормативних актів, зокрема такі, як «Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих», затверджена наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та інші.
За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Отже, записи у погосподарських книгах, у період дії вказаних нормативно-правових актів, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Таким чином, довідкою виконавчого комітету Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області підтверджується право приватної власності ОСОБА_2 Єпистими Євдокимівни на житловий будинок, збудований у 1960 році, що розташований за адресою: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Гірки, провулок Дворецький, буд.11.
Позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 Єпистими Євдокимівни, що підтверджується копією свідоцтва про її народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.7,8).
30.10.1995 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла все своє майно, в тому числі житловий будинок, розташований в с.Гірки, Новгород-Сіверського району Чернігівської області ОСОБА_1 (а.с.9).
Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст.534 ЦК УРСР, кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частку його ( не включаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооператиним та іншим громадським організаціям.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини.
Згідно повідомлення Новгород-Сіверскої районної державної нотаріальної контори №455/02-14 від 25.07.2018 року, до майна померлої 18.12.1995 року ОСОБА_2 Єпистими Євдокимівни, заведена спадкова справа № 93/1998, за заявою №99 ОСОБА_1. Інші спадкоємці по справі відсутні (а.с.6).
Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Отже, після смерті ОСОБА_2, її спадщина до складу якої також входить право власності на вказаний вище житловий будинок, з моменту її відкриття перейшла до єдиного спадкоємця за заповітом, тобто до позивачки. Проте позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину на вказаний житловий будинок, оскільки відсутні документи, які посвідчували право власності спадкодавця на вказане майно.
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
За таких обставин, враховуючи, що позивачка набула право власності на житловий будинок, який належав її матері ОСОБА_2 Єпистимі Євдокимівні, однак це право не визнається через відсутність на будинок правовстановлюючих документів, суд вважає за необхідне захистити майнові права позивачки, визнавши за нею у порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Гірки, провулок Дворецький, буд.11, відповідно позов підлягає задоволенню повністю.
Стосовно надвірних будівель, розташованих за адресою: с.Гірки, провулок Дворецький, буд.11 Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, суд враховує, що вони призначені для обслуговування вказаного вище житлового будинку, розташованого за цією ж адресою.
Відповідно до статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і повязана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Оскільки надвірні будівлі є приналежностями головної речі житлового будинку, то визнання права власності на нього є визнанням права власності на відповідні господарські будівлі, тому окреме визнання права власності на такі будівлі законодавством не вимагається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.186, 392 ЦК України,ст.ст. 524, 534, 548, 549 ЦК УРСР,«Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», ст.ст.76-81, 83,200, 206, 258-259, 263-268, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: О.О.Кочура