Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 755/1957/16-ц

провадження № 61-15613св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Пікуль А. А., від 25 січня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог і зустрічних позовних вимог

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі -

ПАТ «Укрсоцбанк») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 31 травня 2007 року між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту № 028/25-198, відповідно до умов якого позичальнику було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 100 тис. доларів США зі сплатою 13% річних. Погашення кредиту та сплата нарахованих процентів повинні були здійснюватись щомісячно до 31 числа рівними платежами (ануїтетними платежами) у розмірі 1 504,65 доларів США з кінцевим терміном повернення до 31 травня 2017 року. Відповідно до договору про внесення змін №1 до договору кредиту від 19 березня 2009 року № 028/25-198 збільшено строк кредитування до 31 травня 2022 року та змінено графік погашення кредиту. Позивач зазначав, що банк свої зобов'язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у повному обсязі, однак остання умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 92 852,89 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 2 135 034,01 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 74 972,90 доларів США; заборгованості за відсотками - 12 600,82 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 3 137,64 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2 141,53 доларів США та судовий збір.

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що при укладенні спірних договорів банком не дотримано та грубо порушено встановлені законодавством України імперативні вимоги законів України та приписи Національного банку України, які визначені законом як істотні та необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконані вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо дотримання істотних умов договору, наданні позичальнику об'єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредитування під час укладення договору про надання споживчого кредиту; банк не повідомив споживача перед укладанням договору про наявність переваг та недоліків запропонованої схеми кредитування; банк не надав розрахунку реальної процентної ставки та значення абсолютного здороження кредиту; відсутня інформація про сукупну вартість кредиту, що визначається як істотна умова кредитного договору. Вказувала, що кредитний договір за своїм змістом не відповідає вимогам законодавства України, порушує її права та законні інтереси, як споживача фінансових послуг. Крім того, відбулось порушення її прав щодо отримання інформації про основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу, що мають бути розкриті до укладення договору.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд визнати недійсним договір кредиту від 31 травня 2007 року № 028/25-198 з моменту укладення, а також визнати недійсним іпотечний договір від 31 травня 2007 року

№ 028/15-269 з моменту укладення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» та позов ОСОБА_4 об'єднано в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва, у складі судді

Астахової О. О., від 21 червня 2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» та позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували правильність розрахунку за кредитним договором на підтвердження розміру заявлених позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, суд першої інстанції посилався на те, що дані вимоги є необґрунтованими та недоведеними.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що наданий ПАТ «Укрсоцбанк» розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, є виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Позивач не спростував висновок за результатами проведення економічного дослідження від 16 січня 2018 року № 211/01/2018, наданий відповідачем на підтвердження своїх заперечень, та не скористався правом заявити клопотання про призначення судової бухгалтерської експертизи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити, в іншій частині вимог - відмовити, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою апеляційного суду залишилось те, що розрахунок банку є достовірним, достатнім та належним доказом у справі. Апеляційний суд не повинен був приймати до уваги висновок експерта від 16 січня 2018 року № 211/01/2018, оскільки у самому висновку зазначено, що для проведення експертизи не було надано всі необхідні документи, необхідні для здійснення повного дослідження. Апеляційний суд не призначив повторну експертизу та не заслухав доводи представника позивача, не надав належної оцінки випискам з рахунку, а також не врахував наявність у банку права проводити цільове зарахування отриманих від позичальника коштів.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 просить залишити касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Під час розгляду справи суди встановили, що 31 травня 2007 року між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено договір кредиту № 028/25-198, згідно з яким позичальнику було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 100 тис. доларів США зі сплатою 13% відсотків річних.

Погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за умовами договору повинна була здійснюватись щомісячно до 31 числа рівними сумами коштів

у розмірі 1 504,65 доларів США (ануїтетними платежами) з кінцевим терміном повернення до 31 травня 2017 року.

Відповідно до договору про внесення змін №1 до договору кредиту

від 19 березня 2009 року № 028/25-198 сторони дійшли згоди щодо встановлення загального терміну кредитування - 180 місяців та встановили, що основний борг станом на 31 березня 2009 року становить

90 505,20 доларів США, у зв'язку з цим внесли зміни до тексту договору кредиту, а саме: пункти 1.1.1. та 1.1.2. виклали у наступній редакції:

пункт 1.1.1 - починаючи з 19 березня 2009 року графік погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється наступним чином: починаючи з місяця, наступного за місяцем заключення додаткової угоди, починальник щомісячно 31 числа сплачує кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування кредитом в сумі 1 191, 48 доларів США;

пункт 1.1.2 - з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 31 травня 2022 року, на умовах визначених цим договором.

За змістом пункту 2.4.1 договору кредиту сплата відсотків здійснюється на рахунок НОМЕР_1 у Дарницькому відділенні Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк» до 31 числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані відсотки.

Положеннями пункту 2.5 договору кредиту передбачено, що погашення заборгованості здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за процентами; прострочена заборгованість за основним боргом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за основним боргом; пеня за порушення строків повернення основної заборгованості та сплати процентів; штрафні санкції.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 028/25-198 між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 31 травня 2007 року було укладено іпотечний договір

№ 028/15-269, згідно з умовами якого в іпотеку передана квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором

від 31 травня 2007 року № 028/25-198, наданого позивачем, станом на 02 листопада 2015 року у ОСОБА_4 виникла заборгованість

у розмірі 92 852,89 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 2 135 034,01 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 74 972,90 доларів США; заборгованості за відсотками - 12 600,82 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 3 137,64 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2 141,53 доларів США (т. 1, а. с. 5-8).

У розрахунку визначено, що відповідачем сплачено

25 027,10 доларів США у рахунок погашення тіла кредиту та 81 200,89 доларів США - відсотків за його користування, а всього 106 227,99 доларів США.

Відповідно до наданих виписок по особовому рахунку НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 31 травня 2007 року № 028/25-198 відповідач сплатила 117 020,55 доларів США.

Згідно заяв на переказ готівки за 2007-2014 роки відповідачем сплачено на виконання умов кредитного договору № 028/25-198 від 31 травня 2007 року

153 070,29 доларів США (т. 2, а. с.1-91).

На підтвердження своїх заперечень відповідач надав висновок за результатами проведення економічного дослідження від 16 січня 2018 року № 211/01/2018, відповідно до якого встановлена невідповідність розрахунку заборгованості за договором кредиту від 31 травня 2007 року

№ 028/25-198 станом на 02 листопада 2015 року умовам кредитного договору (у тому числі у частині дотримання банком графіків погашення платежів по тілу та відсоткам), первинним документам та випискам банку щодо зарахування коштів у погашення заборгованості, встановлено затримки зарахування та розподілу сплачених коштів (частини сплачених коштів) у дату внесення платежу на погашення, починаючи з 27 червня 2007 року, що свідчить про утримання з позичальника додаткових нарахувань по відсотках, які збільшують фактичну вартість кредиту.

Апеляційний суд встановив, що у результаті розподілу банком грошових коштів на три рахунки НОМЕР_2, НОМЕР_3,

НОМЕР_4 відбувалась затримка зарахування та розподілу сплачених коштів (частини сплачених коштів) на дату внесення платежу на погашення кредиту, починаючи з 27 червня 2007 року, що підтверджується виписками по рахунках відповідача.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

(стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі

№ 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

За змістом частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову на підставі недоведеності позовних вимог, суд першої інстанцій та апеляційний суд у повному обсязі не встановили фактичні обставини справи, не з'ясували дійсний розмір заборгованості відповідача за спірним кредитним договором. Зазначивши про розбіжності у сумах, які сплачені відповідачем на користь банку, суди не встановили суму, яка підлягала сплаті позичальником відповідно до умов спірного кредитного договору до моменту реалізації банком права дострокової вимоги та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження правильного розміру заборгованості. Суди не надали належної правової оцінки наявним в матеріалах справи документам, а саме: вимозі позивача про дострокове повернення кредитної заборгованості від 15 червня 2011 року (т. 3, а. с. 153-154), виконавчому напису нотаріуса від 03 червня 2013 року, на підставі якого в рахунок погашення заборгованості за спірним кредитним договором станом на 04 січня 2012 року у розмірі 82 933,64 доларів США було звернуто стягнення на іпотечне майно (т. 3, а. с. 158), положенням пункту 4.3 кредитного договору, не перевірили правомірність нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитного договору після зміни банком строку виконання основного зобов'язання, не встановили початок перебігу строку позовної давності для звернення позивача до суду з указаним позовом, не взяли до уваги заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності (т. 1, а. с. 110-112) та дійшли передчасного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Оскільки вказані недоліки, допущені судами, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду у частині вирішення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договоромпідлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2018 року у частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договоромскасувати.

Справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк