Дата документу 29.01.2019 Справа № 310/4387/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 310/4387/17

Провадження №22-ц/807/96/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Бєлки В.Ю., Дашковської А.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 серпня 2018 року в складі судді Крамаренка А.І. в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою.

В обґрунтування позову зазначала, що відповідно до договору дарування від 02 серпня 2016 року вона є власником 1/8 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами.

Зазначений житловий будинок знаходиться у спільній частковій власності вісьмох осіб, а земельна ділянка у спільному користуванні співвласників житлового будинку. Порядок користування земельною ділянкою між співвласниками не визначений.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які є співвласниками житлового будинку, на вищезазначеній земельній ділянці загального користування без згоди співвласників житлового будинку і без згоди користувачів земельної ділянки, без проекту, без отримання дозволу на здійснення будівельних робіт, з порушенням санітарних норм та будівельних норм і правил, самочинно збудували душ-вбиральню з вигрібною ямою літ. «Я1».

Зазначає, що душ-вбиральня «Я1» самочинно збудована на відстані 3 м. від вікна її квартири.

Протягом тривалого часу вона та її сім'я постійно страждають від того, що вигрібна яма вбиральні виділяє токсичні та вкрай неприємні запахи, що створює перешкоди у користуванні квартирою та впливає на нормальні умови проживання її сім'ї в будинку.

При розміщенні вигрібної ями та дворової вбиральні не врахована відстань відступу від житлового будинку, яка відповідно до пункту 2.2 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17.03.2011 року № 145 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2011 року за № 457/19195, СанПіН 42-128-4690-88, за якими зливні ями, вбиральні на присадибних ділянках повинні бути розміщенні на відстані 20 метрів від жилого будинку.

Відповідачі проігнорували вимогу усунути створені перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом перенесення душу-вбиральні зі зливною ямою «Я1» на визначену законодавством відстань від житлового будинку або ліквідації їх шляхом знесення і засипання вигрібної ями.

Враховуючи викладене та посилаючись на ст. ст.. 376, 391 ЦК України, просить усунути їй перешкоди в користуванні житловим будинком та зобов'язати відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 демонтувати душ-вбиральню з вигрібною ямою під літерою «Я-1», побудовану ними на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 серпня 2018 року залучено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до у часті в цій справі в якості третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 серпня 2018 року позов задоволено.

Усунено перешкоди у користуванні ОСОБА_3 житловим будинком та зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_2 демонтувати душ-вбиральню підлітерою «Я-1», що розташована на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1, ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначають наступне. Цегляна душ-вбиральня під літ. «Я-1» не є самочинно збудованою, що підтверджується копією технічного паспорту, складеним станом на 01.04.2016 року. Відповідно до договору дарування від 02.08.2016 року, на підставі якого ОСОБА_3 набула право власності на 1/8 частину житлового будинку із господарчими будівлями та спорудами, до складу житлового будинку АДРЕСА_1 входить та має реєстрацію вбиральня-душ літ. «Я1». Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 78537412 від 20.01.2017 року літ. «Я1» - вбиральня-душ зареєстрована як об'єкт нерухомого майна. Відповідно до довідки Бердянського КПТІ від 22.03.2018 року душ-вбиральня побудована в 2002 році. Цегляна душ-вбиральня літ. «Я1» не має вигрібної ями, а побудована з відведенням стічних вод до централізованої міської каналізації, яку обслуговує КП «Бердянськводоканал». Суд першої інстанції помилково не взяв до уваги зазначені докази, вимоги ч.4 ст. 334 ЦК України, наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового-комунального господарства від 09.08.2012 р. № 404, яким були внесені зміни до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, відсутність скасування державної реєстрації душ-вбиральні літ. «Я1». Крім того, висновок Експертного будівельно-технічного дослідження № 131/07-17 від 10.07.2017 року суперечить діючому законодавству. Також суд необґрунтовано взяв до увагу не посвідчену належним чином копію листа від 05.10.2010 року № 02.25-5341 (а.с. 9), оскільки цей лист був адресований третій особі ОСОБА_6, який не надавав згоди на його використання.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Запорізької області від 24.09.2018 року справу передано у провадження судді Полякова О.З.

Ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 26 вересня 2018 року та від 28 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду з урахуванням вимог абз. 3 п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», де передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах; відповідно до положення п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, згідно якого до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»зазначену цивільну справу було передано до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 16.10.2018 року справу передано у провадження судді-доповідача Кримської О.М. та визначено склад колегії: головуючий суддя - Кримська О.М., судді: Бєлка В.Ю., Дашковська А.В.

17 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження вищезазначеною колегією суддів та призначено до розгляду Запорізьким апеляційним судом.

Позивач ОСОБА_3 надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залиши без змін. В обґрунтування вказує, що відповідачі зазначають, що душ-вбиральня «Я1» мала державну реєстрацію з грудня 2012 року, проте, належних доказів цьому не надано. Підтвердження, що зазначену будівлю було прийнято в експлуатацію в порядку, визначеному ст.. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції на грудень 2012 року, надано не було. Сам технічний паспорт не єдокументом, що свідчить про державну реєстрацію нерухомого майна. Посилання відповідачів на договір дарування від 02.08.2016 року, як на такий, що підтверджує «узаконення» цієї споруди не можна враховувати, так як предметом договору була частина житлового будинку «А» та відображає лише перелік будівель за технічним паспортом. Під час перевірки 03.10.2018 року КП «Бердянськводоканал» встановлено, що підключення будівлі літ. «Я1» до каналізації здійснено без відповідного погодження та з порушенням норм та правил, про що було складено акт. Крім того, наказ Мінрегіонбуду та ЖКГ від 09.08.2012 року № 404 постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2012 року № 2а-14930/12/2670 визнано протиправним та частково скасовано положення цього наказу, зокрема, що стосується підстав визнання не самочинними будівель. Також відповідачі не спростували у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку висновок Експертного будівельно-технічного дослідження № 131/07-17 від 10.07.2017 року, не спростували належними доказами факту самочинного будівництва, порушень, що були припущенні при цьому, та тих негативних наслідків, що настали внаслідок зазначеного, для позивача (т.1, а.с. 177-179).

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_11 надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. В обґрунтування зазначає наступне. Душ-вбиральня «Я1» збудована з істотним порушенням будівельних норм і правил, що підтверджується висновком Експертного будівельно-технічного дослідження № 131/07-17 від 10.07.2017 року. Під час розгляду справи було встановлено, що відповідний дозвіл на будівництво спірної споруди виконавчим комітетом Бердянської міської ради не видавався, будівництво здійснено без згоди власників та користувачів земельної ділянки. Крім того, відповідачі, посилаючись на п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, зазначили даний пункт у старій редакції, без врахування змін, внесених 08.01.013 року. Зазначений пункт поширюється на випадки будівництва після 09.08.2012 року, в той час як спірна споруда збудована раніше. Щодо тверджень відповідачів про невідповідність експертного висновку законодавству, зазначає, що відповідачі не були позбавлені права заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи, яким вони не скористались (т.1, а.с. 183-184).

Треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_5 надали до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначають, що вони не приймали участі у розгляді справи, оскільки не отримували ні ухвали суду про залучення їх до участі у справі, ні позову, ні копії рішення суду. До участі у справі не була залучена ОСОБА_12 (квартира №4) - спадкоємець ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Зазначають, що ОСОБА_6 не надавав згоду на оголошення і дослідження змісту листа від 05.10.2010 р. № 02.25-5341, адресованого йому ДЗ «Бердянська міська санітарно-епідеміологічна станція Запорізької області». Відповідно до ст.. 303 ЦК України особисті папери особи є її власністю (т.1,а.с. 192-193).

Позивач ОСОБА_3 в особі адвоката ОСОБА_11 надала до апеляційного суду відповідь на відзив ОСОБА_6, ОСОБА_5, в якому просить відхили їх аргументи і пояснення. Зазначає, що всі учасники справи були повідомлені про час та місце розгляду справи. ОСОБА_13 як спадкоємець співвласника нерухомого майна ОСОБА_8 була залучена до участі у розгляді справи в суді першої інстанції на надала до суду заяву, в якій просила задовольнити позов. Щодо тверджень ОСОБА_6 про неможливість судом використовувати лист від 05.10.2010 р. № 02.25-5341, зазначає, що лист є письмовим доказом, якому суд надав оцінку. Крім того, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, не надавав до суду заяву про неможливість розгляду справи у його відсутність та заперечень щодо неможливості використання судом зазначеного листа (т.1, 234-235).

Третя особа ОСОБА_7 в особі адвоката ОСОБА_11 подали до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін.Зазначають, що душ-вбиральня «Я1» збудована з істотним порушенням будівельних норм і правил, що підтверджується висновком Експертного будівельно-технічного дослідження № 131/07-17 від 10.07.2017 року. Під час розгляду справи було встановлено, що відповідний дозвіл на будівництво спірної споруди виконавчим комітетом Бердянської міської ради не видавався, будівництво здійснено без згоди власників та користувачів земельної ділянки. Крім того, відповідачі, посилаючись на п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, зазначили даний пункт у старій редакції, без врахування змін, внесених 08.01.013 року. Зазначений пункт поширюється на випадки будівництва після 09.08.2012 року, в той час як спірна споруда збудована раніше. Щодо тверджень відповідачів про невідповідність експертного висновку законодавству, зазначає, що відповідачі не були позбавлені права заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи, яким вони не скористались (т.1, а.с. 248-249).

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що душ-вбиральня літ. «Я1» побудована відповідачами з істотним порушенням санітарних, будівельних норм і правил, тому підлягає знесенню.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок зроблено судом без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, належної оцінки наданих ними доказів.

Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування від 02 серпня 2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_14, позивач ОСОБА_3 прийняла як дарунок 1/8 частку на праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами (т.1, а.с. 8).

Згідно з технічним паспортом, виданим Бердянським підприємством технічної інвентаризації, станом на 01.04.2016 року співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 є: ОСОБА_1 - 5/32 ч., ОСОБА_2 - 1/32 ч., ОСОБА_7 / 2/5 ч., ОСОБА_6 - 1/36 ч., ОСОБА_5 - 1/36 ч.,ОСОБА_4 - 1/36 ч., ОСОБА_15 - 1/5 ч., ОСОБА_16 - 1/24 ч, ОСОБА_17 - 1/24 ч, ОСОБА_18 - 1/24 ч. Домоволодіння не складає 1, оскільки 1/10 вилучена у ціле убудоване приміщення. Житловий будинок збудований у 1950 році (т.1, а.с. 51-55).

Згідно з договором дарування від 09.10.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_19, ОСОБА_20 прийняв в дар на праві приватної спільної часткової власності 1/10 частину домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 47).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2018 року, яке набрало законної сили, в справі № 310/1362/17 (т.2, а.с. 11-14) перераховано та приведено ідеальні частки співвласників до реальних часток з урахуванням складеного порядку користування житловим будинком АДРЕСА_1 між співвласниками, визначивши, що:

-реальна частка ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 становить - 8,67% або 2/23 частку, та складається з: в житловому будинку літ. «А» (квартира №1) наступні приміщення - коридор №1-1, санвузол №1-1а, кухня №1-2, кімната №1-3, кімната №1-4; козирок до літ. «А», сарай літ. «Д», 1/8 частка паркану №1;

-реальна частка ОСОБА_7 у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 становить 3,63% або 2/55 частку, та складається з: в житловому будинку літ. «А» (квартира №2) наступні приміщення - коридор №2-1, кімната №2-2, кухня №2-3; 1/8 частка паркану №1;

-реальна частка ОСОБА_4 у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 становить 6,05% або 2/33 частку, реальна частка ОСОБА_5 у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 становить 6,05% або 2/33 частку, реальна частка ОСОБА_6 у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 становить 6,05% або 2/33 частку, та складається в рівних частках з: в житловому будинку літ. «А» (квартира №3) наступні приміщення - коридор №3-1, кухня №3-2, кімната №3-3; будівля літнього типу літ. «Л», альтанка літ. «Б2» над літ. «Б», сходи №6 до літ. «Б2», частина літньої кухні літ. «Б» (під літ. «Б2»), 1/2 частка вбиральні літ. «Б1», 3/8 частки паркану №1;

-реальна частка ОСОБА_12 у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 становить 23,13% або 3/13 частку, та складається з: в житловому будинку літ. «А» (квартира №4) наступні приміщення - коридор №4-1, кімната №4-2, кухня №4-3, санвузол №4-За; кімната №4-4; сарай літ. «ТІ», сарай літ. «П», альтанка літ. «Д1», літня кухня літ. «Д2», навіс літ. «Є», сарай літ. «Ш», альтанка літ. «БЗ» над літ. «Б», літня кухня літ. «Ю», веранда літ. «И1», паркан №2, сходи №5 до літ. «Д2», частка сараю літ. «В1», частка літньої кухні літ. «Б» (під літ. «БЗ»), 1/6 частка вбиральні літ. «Б1», 1/8 частка паркану №1, душ літ. «Я»;

-реальна частка ОСОБА_1 у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 становить 13,89% або 5/36 частку, та складається з: в житловому будинку літ. «А» (квартира №5) наступні приміщення - коридор №5-1, кухня №5-2, кімната №5-3, кімната №5-4; балкон «до літ. В1», балкон «до літ. В1», альтанка літ. «X» (над літ. «В1»), вбиральня - душ літ. «Я1», альтанка літ. «Б4» над літ. «Б», сарай літ. «М», сходи №4 до літ. «В1», сходи №3 до літ. «М», частка сараю літ. «В1» (під літ. «X»), частка літньої кухні літ. «Б» (під літ. «Б4»), 1/6 частка вбиральні літ. «Б1», 1/8 частка паркану №1;

-реальна частка ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 становить 32,53% або 27/83 частку та складається з: в житловому будинку літ. «А» (квартира №6) наступні приміщення - кімната №6-1; прибудова літ. «а», альтанка літ. «НІ», сарай літ. «О», навіс літ. «С», балкон «до літ. С», сарай літ. «К», сарай літ «ОІ», будівля літнього типу літ. «З», балкон «до літ. З», альтанка літ. «К1» над літ. «К», альтанка літ. «Н2» над літ. «НІ», сходи №8 до літ. «Н2», замощення І, 1/6 частка вбиральні літ. «Б1», 1/8 частка паркану №1, а разом - 100% або ціла одиниця.

До суду апеляційної інстанції позивачкою надано договір купівлі-продажу від 16 листопада 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_21, відповідно до якого ОСОБА_7 (Продавець) передав у власність, а ОСОБА_3 (Покупець) прийняла у власність від Продавця 2/55 часток житлового будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.2, а.с. 76-77).

Колегія суддів не приймає до уваги, вищеназваний договір, оскільки його було укладено після ухвалення оскаржуваного судового рішення та стосується обставин, які не були предметом дослідження суду першої інстанції.

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом, обґрунтовувала його тим, що відповідачі самочинно без врахування допустимих норм щодо відступу від житлового будинку, побудували душ-вбиральню літ. «Я1» з вигрібною ямою, яка постійно виділяє неприємні запахи, що створює перешкоди у користуванні належною їх квартирою у житловому будинку.

Суд першої інстанції зобов'язав відповідачів знести збудований ними душ-вбиральну літ. «Я1» з тих підстав, що він розташований на відстані 3,07м до стін житлового будинку та на відстані 3,07м і 6,13м - до найближчих вікон житлового будинку, чим порушено вимоги ДБН 360-92, а також порушено вимоги п.8.6.4; п.8.8.2, п.8.8.9 ДБН В.2.5-75:2013 « Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування». Відсутність гідроізоляції дна та стін колодязя та герметичного люку на колодязі випуску каналізації з душу-вбиральні «Я1» призводять до потрапляння стоків у грунтові води та дощових зливових вод у мережі побутової каналізації.

При цьому не досліджено можливість та необхідність влаштування відповідачами відповідних інженерно-технічних заходів, не встановлено, чи є можливість проведення перебудови спірного об'єкта та чи відмовляються відповідачі від її проведення, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції статті 376 ЦК України та порушення вимог процесуального закону при дослідженні обставин, які підлягають встановленню за диспозицією наведеної норми.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом статті 376 цього Кодексу в поєднанні з положеннями статей 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, та від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленного вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат.

Вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з'ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Разом з тим, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 відповідно до п.1 договору дарування від 02.08.2016 року, набула у власність 1/8 частину житлового будинку. В договорі зазначено, що на земельній ділянці, площею 0, 0753 га, кадастровий номер НОМЕР_1 знаходиться житловий будинок (двоповерховий), зазначений у плані літерою «А», з будівлями та спорудами, в т.ч. вбиральня-душ літ. «Я1».

Відповідно до п. 12 договору дарування від 02.08.2016 року, сторони стверджують, що самочинних переобладнань, перепланувань, добудов, перебудов, реконструкції щодо предмету договору не здійснювалось, технічні характеристики предмету договору фактично відповідають зазначеним у технічному паспорті на предмет договору. Обдаровуваною до укладення цього договору предмет договору оглянуто, незастережних дарувальниками недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням предмету договору та/або самочинних переобладнань, перепланувань, добудов, перебудов, реконструкції щодо предмету договору не виявлено. Обдаровувана стверджує, що претензій щодо технічних характеристик предмету договору у обдаровуваної до дарувальників немає.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з висновком Експертного будівельно-технічного дослідження №131/07-17 від 10.07.2017 року, складеного судовим експертом Макаровим І.В., конструкція вбиральні-душу будівельними нормами не регламентується, відповідальність щодо стійкості та надійності вбиральні-душу «Я1» несе власник цієї будови. Місце розташування душу-вбиральні «Я1» порушує санітарні норми щодо відстані до вікон житлового будинку; належні до душу-вбиральні «Я1» каналізаційний колодязь та випуск до нього виконані з порушенням норм щодо улаштування зовнішніх мереж каналізації (т.1, а.с. 73-80).

Окрім того, листом Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради № 167 від 22.03.2018 року, повідомлено, що будівля вбиральні-душу літ. «Я1» на земельній ділянці по АДРЕСА_1 побудована у 2002 році (т.1. а.с. 106).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, опис житлового будинку АДРЕСА_1, містить вбиральню-душ літ. «Я1», яка є зареєстрованою (т.1, а.с. 49-50, т.2, а.с. 78).

З акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 19.10.2016, господарчі будівлі та споруди, які розміщені на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, знаходяться у спільному користуванні усіх мешканців даного домоволодіння. Відповідно до технічного паспорту, виданого Бердянським підприємством технічної інвентаризації від 01.04.2016, самовільно збудованих будівель та споруд не значиться (т.1, а.с. 105).

Земельна ділянка є неприватизованою та перебуває у комунальній власності.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

Аналогічні роз'яснення викладені у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)".

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано будь-яких допустимих, достатніх доказів того, що спірна будівля душ-вбиральна «Я1» побудована відповідачами без дотримання будівельних норм та правил, а також того, що використовується ними з порушенням санітарних норм, ( наявність неприємних запахів, протікання води до житлового будинку, що призводить до пошкоджень у квартирі позивача).

Колегія суддів, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 не надано доказів того, що внаслідок спорудження відповідачами душу-вбиральні літ. «Я1» створено перешкоди у користуванні належною їй частиною будинку та існування у будинку пошкоджень внаслідок використання цієї споруди, що свідчило б про порушення її законних прав та інтересів, оскільки захисту в судовому порядку з підстав передбачених статтею 376 ЦК України підлягає лише тільки дійсне порушено право.

Недоведеність наявності порушених прав є підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, помилково дійшов висновку про доведеність позовних вимог позивача.

Колегія суддів, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, позовні вимоги ОСОБА_3 недоведеними, тому рішення суду відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню із прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З оригіналу квитанції про сплату судового збору вбачається, що судовий збір за подання апеляційної скарги сплачений ОСОБА_2

Таким чином, з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір, сплачений ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги в розмірі 960, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 серпня 2018 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 960, 00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка