ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2476/19 Справа № 214/7026/17 Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1, на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року, яка постановлена суддею Хомініч С.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про відшкодування шкоди та стягнення витрат.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 2500 грн. в рахунок компенсації здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду в частині стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 2500 грн. в рахунок компенсації здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу, оскільки суд першої інстанції в даному випадку помилково застосував положення ч.5 ст.142 ЦПК України, оскільки подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, а реалізацією диспозитивного права.

Крім того представник позивача зауважує на тому, що розмір понесених відповідачем витрат на правничу допомогу не підтверджений належним чином через те, що квитанція до прибуткового касового ордера за відсутності книги обліку є неналежним підтвердженням розміру понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та сплачені відповідачем кошти за професійну правничу допомогу 17.05.2018 року не узгоджуються з розрахунком суми гонорару.

Відзив на апеляційну скаргу не подався.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та стягнення витрат.

За заявою позивача ОСОБА_1 вказана позовна заява ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року залишена без розгляду та з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 стягнуто компенсацію здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвали суду першої інстанції в частині стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 компенсації здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Матеріали справи свідчать про те, що інтереси відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у справі за вищевказаним позовом представляв адвокат ОСОБА_6 на підставі ордерів, оформлених на підставі договору про надання правової допомоги (а.с.112,113).

Відповідач ОСОБА_2, під час розгляду справи поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн. Розмір витрат підтверджується розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу (а.с. 135) та квитанцією до прибуткового касового ордера № 11 від 17.05.2018 (а.с. 136).

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн., відповідно до вимог ч.5 ст. 142 ЦПК України.

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції в оскаржуваній частині доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, а реалізацією диспозитивного права, оскільки в даному випадку подача заяви про залишення позову без розгляду беззаперечно є реалізацією диспозитивного права позивача, натомість, в даному випадку, відшкодування судових витрат відповідачу позивачем ґрунтується наслідком необґрунтованості дій позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, від позивача на адресу суду першої інстанції надійшла заява про залишення позову без розгляду, при цьому позивачем не зазначено причину залишення позову без розгляду, та не доведено, що позовні вимоги були заявлені позивачем обґрунтовано.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір понесених відповідачем витрат на правничу допомогу не підтверджений належним чином через те, що сплачені відповідачем кошти за професійну правничу допомогу, зазначені в квитанції від 17.05.2018 року, не узгоджуються з розрахунком суми гонорару, оскільки розмір витрат відповідача ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу підтверджується розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу (а.с.135) та квитанцією до прибуткового касового ордера № 11 від 17.05.2018 року (а.с.136).

При цьому посилання представника позивача на те, що відповідачем 17.05.2018 року були сплачені адвокату кошти за ще не надані послуги, які зазначені в розрахунку суми гонорару за надану професійну правничу допомогу колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, відповідно до п 2. ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, підставою для стягнення коштів є реально понесені стороною витрати на виконання угоди, укладеної з адвокатом про надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правНИЧУ допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду, крім договору про надання професійної правничої допомоги та акту про надання правничої допомоги згідно з договором про надання правничої допомоги, також повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

В даному випадку підтвердженням фактично сплачених відповідачем ОСОБА_2 витрат є належний фінансовий документ, а саме квитанція до прибуткового касового ордера № 11 від 17.05.2018 року (а.с.136).

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що належним доказом, який доводить відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, є відповідний запис у Книзі обліку доходів та витрат колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218, затверджено форму Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 Розділу ІV Податкового кодексу України, тобто ведення такої Книги має значення для оподаткування доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, а не для підтвердження самого факту внесення клієнтом такої особи певних коштів.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. відпвідно до вимог ч.5 ст. 142 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: