Дата документу 17.12.2019 Справа № 335/446/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/446/14
Провадження №22-ц/807/2955/19
Головуючий в 1-й інстанції - Кравченко Л.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Онищенко Е.А.
секретарБєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ями Д.М. на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2014 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому вказувала, що вона з відповідачем разом не мешкає, спільне господарство не веде, тому просила розірвати між ними шлюб. Оскільки за час шлюбу подружжям було придбано майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 , позивачка з урахування уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2014 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 27.04.2007 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №226.

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок літ. Е, розташований за адресою АДРЕСА_1

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на будинок та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволення вказаних позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що рішення суду першої інстанції в частині визнання за позивачкою права власності на житловий будинок, порушує права ОСОБА_1 , яка придбавши у власність17.10.2000 року будинок АДРЕСА_1 , на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу протягом всього часу не мала наміру на його відчуження. Між тим, у квітні 2019 року апелянту стало відомо, що відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.07.2010 року право власності на вказаний будинок визнано за ОСОБА_3 , а відповідно до оскаржуваного рішення за ОСОБА_2 . Оскільки рішення суду від 07.07.2010 року є незаконним та оскаржується, спірне майно вибуло з власності апелянта не з її волі. Вказані обставини є беззаперечними підставам для скасування рішення районного суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок літ. Е, розташований за адресою АДРЕСА_1 - на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №2-3764/2010 від 07.07.2010 року зареєстровано за ОСОБА_3 .

Право власності було зареєстровано у ОП ЗМБТІ за №34660390. Даний об`єкт нерухомості з житлового будинку літ. Е, паркану №5, воріт №6, прибудови літ. «е», мансарди літ Е - «мс», мансарда над літ. «е» - мс1, мансарда мс2, підвал літ. Е -пд.

Враховуючи той факт, що двоє дітей після розірвання шлюбу, будуть проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 , а відповідач не заперечує проти визнання права власності за позивачкою на весь будинок в цілому, суд ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, вважав за можливе відійти від принципу рівності часток, визнаючи права власності на будинок за позивачем.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2000 року № 4404 ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 придбала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами: жилий будинок під літ. «А», жилою площею 35,8 кв.м., літня кухня під літ. «Б», гараж під літ. «В», убиральня під літ. «Г», паркани №№ 1,4, водогін під № 3, сарай під літ. «Б-1», що розташовані на земельній ділянці, загальною площею 537 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2010 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності задоволено.

Скасовано попередню реєстрацію права власності на житловий будинок під літ. «А», жилою площею 35,8 кв.м., літню кухню під літ. «Б», гараж під літ. «В», убиральню під літ. «Г», паркани №№ 1,4, водогін під № 3, сарай під літ. «Б-1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №4404 від 17.10.2000 року; Визнано об`єктами нерухомого майна будівлі та споруди, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок під літ. «Е», прибудова під літ. «е», мансарда під літ. «мс», мансарда під літ. «мс1», мансарда під літ. «мс2», підвал під Е під літ. «пд»; Визнано за ОСОБА_3 право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок під літ. «Е», прибудова під літ. «е», мансарда під літ. «мс», мансарда під літ. «мс1», мансарда під літ. «мс2», підвал під Е під літ. «пд», паркан під №5, ворота під № 6.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 22.10.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності - скасувано, прийнято нову постанову, за якою:

«У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності - відмовлено».

Враховуючи, що на час розгляду справи, скасовано рішення суду першої інстанції, яким визнавалось право власності на спірне майно за ОСОБА_3 , рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2014 року в частині поділу майна подружжя, підлягає скасуванню, оскільки будинок АДРЕСА_1 за відсутності законних підстав був визнаний спільною сумісною власністю подружжя на поділений між сторонами у справі, шляхом визнання права власності на нього за ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.3 ст. 370 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасована раніше прийнята постанова суду апеляційної інстанції.

Відповідно до Ухвали апеляційного суду Запорізької області від 09 вересня 2014 року у цій справі, апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та про поділ майна подружжя, відхилена, рішення залишено без змін.

З наведених вище підстав у відповідності до ч.3 ст. 370 ЦПК України, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню.

Доводи скаржника знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, є законними та обґрунтованими, в зв`язку чим колегія суддів доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ями Д.М. задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2014 року у цій справі скасувати в частині поділу майна подружжя та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 вересня 2014 року у цій справі скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 21 грудня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

Е.А. Онищенко