ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2019 року

м.Харків

справа № 2-3297/11

провадження № 22-ц/818/417/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2, третя особа: П'ята Харківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним та анулювання свідоцтва про право на спадщину за законом, припинення права власності, анулювання правової реєстрації, визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_9 про визнання права власності, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_9, ОСОБА_2, треті особи: Харківська міська рада, П'ята Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння з надвірними будівлями, анулювання правової реєстрації права власності на 1/2 частину домоволодіння, визначенні додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за апеляційними скаргами ОСОБА_9, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 31 серпня 2018 року, постановлене під головуванням судді Єрмоленко В.Б., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 13 вересня 2018 року), -

в с т а н о в и в :

У липні 2010 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: П'ята Харківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним та анулювання свідоцтва про право на спадщину за законом, припинення права власності, анулювання правової реєстрації, визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку.

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 Бондо про визнання права власності.

23 жовтня 2015 року ОСОБА_1 також звернулася до суду з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_2, треті особи: Харківська міська рада, П'ята Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння з надвірними будівлями, анулювання правової реєстрації права власності на 1/2 частину домоволодіння, визначенні додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 31 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_9 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині визначення його матері, ОСОБА_1, додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, в частині скасування права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1; в частині анулювання правової реєстрації права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину вказаного домоволодіння; в частині визнання незаконним та анулювання свідоцтва про право на спадщину від 28.10.2008 року, виданого на ім'я ОСОБА_4 Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 31 серпня 2018 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1, а також в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просив залишити без змін.

ОСОБА_9 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що його батьки ОСОБА_5 і ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 3 березня 1952 року. До 1990 року проживали в Грузії. По день смерті батька їх шлюб не було розірвано. Потім батько виїхав на заробітки, жив в місті Харкові, купив частину будинку та оселився в ньому. Останній раз він приїжджав в Грузію у 2006 року. Про смерть батька стало відомо тільки в січні 2009 року. Зазначає, що сім'я знала про те, що у ОСОБА_6 була жінка в місті Харкові, проте після звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини дізнався про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_4 та видачу їй свідоцтва про право на спадщину на законом. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 та на випадок своєї смерті залишила заповіт на ім'я відповідача по первісному позову ОСОБА_2, який познайомився з нею за декілька місяців до її смерті. Раніше ОСОБА_4 неодноразово складала заповіти, що підтверджується витягом з спадкового реєстру від 22 червня 2001 року, останній заповіт нею складено 6 квітня 2010 року, тобто за півтора місяця до смерті. Вважає, що наявні підстави для визнання недійсним та анулювання свідоцтва про право на спадщину за законом, припинення право власності ОСОБА_4 на Ѕ частину будинку та анулювання правової реєстрацію, визнання за ним право власності на ј частину житлового будинку в порядку спадкування після смерті батька.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя; ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1. Також просив скасувати рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі. В іншій частині - рішення суду просив залишити без змін.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що шлюб ОСОБА_6 з ОСОБА_1 було розірвано, разом вони не проживали. Вважає, що ОСОБА_1 ймовірно наразі не має в живих.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати частково рішення суду першої інстанції, її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 Бондо Ушангієвичу, ОСОБА_2 та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_9 спадщину після смерті батька не прийняв. Майно, яке належало спадкодавцю, успадкувала його дружина ОСОБА_4, яка на той час перебувала з ОСОБА_6 в зареєстрованому шлюбі, шляхом вступу в фактичне володіння спадковим майном. Проте в подальшому актовий запис про шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було анульовано. Наразі відсутні підстави для визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 А за ОСОБА_1 слід визнати право власності на ј частину спірного житлового будинку в порядку поділу майна подружжя.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 03 березня 1952 року перебували у зареєстрованому шлюбі, місце реєстрації Сачхеринський район с. Корбоулі, Грузія (а.с.7 т.1).

ОСОБА_9 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.8 т.1).

З довідки Сачхеринської служби агенства цивільного реєстру Міністерства юстиції Грузії від 24.06.2010 року вбачається, що ОСОБА_1 мешкає в селі Корбоулі, Сахчеринського району, записи щодо реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 1952 року відсутні (а.с.10,11 т.1).

В період шлюбу з ОСОБА_1 17 січня 1984 року за договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 3-44, ОСОБА_6 придбав Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 100-102, т. 3 а.с. 234).

ОСОБА_6 31 січня 1996 року склав заповіт на ім'я свого сина ОСОБА_9, за яким на випадок свої смерті все належне йому майно, де б таке не знаходилося та з чого б воно не складалося, та взагалі все, що буде йому належати та на що за законом буде мати право на день смерті, - він заповів синові ОСОБА_9.

04 листопада 2003 року ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (а.с.99 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер (а.с. 98 т.1).

ОСОБА_9 спадщину не прийняв.

Майно, яке належало спадкодавцю, успадкувала ОСОБА_4, яка на час смерті проживала разом з ОСОБА_6 і перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі.

З копії спадкової справи № 857/2008 р., яка долучена до матеріалів справи, випливає, що до 5-ї Харківської державної нотаріальної контори 28.10.2008 року звернулася ОСОБА_4 із заявою про оформлення спадкового права, спадщину прийняла, бо прописана зі спадкодавцем .

Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складалося з Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, видано ОСОБА_4 5-ю ХДНК 28.10.2008 року. ( а.с. 111-112 т.1).

Згідно довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 2323648 від 07.07.2010 року житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності і його Ѕ частина належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 5-ю Харківською державною нотаріальною конторою 28.10.2008 р. за реєстровим № 6-515 ( т. 1 а.с. 13) .

За договором найму житла, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 15.03.2009 року, сім'я відповідача ОСОБА_2 проживала у двох кімнатах розміром 14,9 та 14,6 кв.м. Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 173).

06 квітня 2010 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гуменною Л.П., яким вона заповідала все належне їй майно ОСОБА_2 ( т. 2 а.с. 11-12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла ( т. 1 а.с. 12).

Висновком Новобаварського районного у м.Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 01/15.2-05-48 від 05.07.2017 року анульований актовий запис про шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_4, який є недійсним. Встановлено, що на момент реєстрації шлюбу 04.11.2003 року ОСОБА_6 вже перебував у шлюбі з ОСОБА_1 та надав неправдиві відомості щодо свого сімейного стану, що підтверджено актовим записом про шлюб від 03.03.1952 року та довідкою № 77/41507 від 14.02.2017 року про відсутність актового запису про розірвання шлюбу, виданої Агентством з розвитку державних сервісів Міністерства юстиції Грузії Центральним архівом громадянських актів, повним витягом про відсутність актового запису про розірвання шлюбу від 05.07.2017 року по Новобаварському районному у м.Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 39 Сімейного кодексу України та Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5 актовий запис анульовано ( т. 4 а.с. 205-207).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_9 посилався на те, що свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, посвідченого 5-ю ХДНК за реєстровим № 6-515 від 28.10.2008 року, видане на ім'я ОСОБА_4, є недійсним, оскільки шлюб між нею та його батьком анульовано. Просив припинити право власності ОСОБА_4 на Ѕ частину будинку та анулювати правову реєстрацію. Вважає, що він є спадкоємцем майна після смерті батька, тому за ним слід визнати право власності на Ѕ частину будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2 в обгрунтування зустрічних позовних вимог вказував, що з 1982 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю. Придбали спірний будинок у 1984 році під час спільного проживання. При цьому ОСОБА_4 була впевнена, що ОСОБА_6 у вказаний період часу не перебував у іншому шлюбі. Тому ОСОБА_4 є законною спадкоємицею спірної частини житлового будинку після смерті ОСОБА_6, а ОСОБА_2 відповідно є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_4 за заповітом. Вважає, що за ним підлягає визнанню право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1.

Як на підставу позовних вимог третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 1952 року. Шлюб між ними розірваний не був, вони мали чотирьох дітей. У 1984 року чоловік придбав нерухомість у м.Харкові, запрошував переїхати до нього, але з середини 1990 року через хворобу вона була прикута до ліжка. Про смерть чоловіка вона дізналася лише у 2015 року, оскільки діти та онуки не бажали її засмучувати. У видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом їй було відмовлено. Тому ОСОБА_1 просила припинити право ОСОБА_4 на Ѕ частину спірного домоволодіння шляхом анулювання правової реєстрації права власності, визнати право власності на ј частину житлового будинку з надвірними будівлями та надати їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її чоловіка.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1223, 1233 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частинами 1 та 2 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Змістом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 28.11.2012 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 09.01.2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_9 про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті його батька, - було відмовлено. У зв'язку з чим ОСОБА_9 не має права вимагати за ним права на спадщину та усунення порушення його прав, як спадкоємця, оскільки спадщину після смерті батька ОСОБА_6 він, у встановленому законом порядку, не прийняв.

Тому висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог ОСОБА_9, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Крім того обгрунтованим є висновок суду першої інстанції і про відсутність підстав для визначення додаткового строку на прийняття спадщини ОСОБА_1.

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як убачається з матеріалів справи з часу смерті спадкодавця ОСОБА_6 до моменту звернення його дружини ОСОБА_1 з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини пройшло більше 8 років.

Доказів того, що ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 з поважних причин, - матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_1 про те, що протягом 8 років їй не було відомо про смерть чоловіка, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки необізнаність про смерть спадкодавця протягом такого тривалого терміну не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини.

Тому рішення суду першої інстанції в цій частині відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Разом з тим спірна частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, - є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6, оскільки набуте останнім у 1984 році за час перебування у шлюбі з ОСОБА_1.

Правовідносини з приводу поділу майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 виникли до набрання чинності ЦК України та СК України, тобто до 01 січня 2004 року, тому вони регулюються положеннями Кодексу про шлюб та сім'ю (далі КпШС) та ЦК УРСР в редакції 1963 року, положення яких діяли до 01.01.2004 року.

Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним до 01 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Оскільки достовірно встановлено факт перебування ОСОБА_6 у шлюбі з ОСОБА_1 з 03.03.1952 року до його смерті, то придбане ним у 1984 році спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на половину спірного нерухомого майна, що складається з ј частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя, - відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 щодо сумнівів в доведеності факту перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у шлюбі, - спростовуються копією актового запису про шлюб, повторно наданим оригіналом свідоцтва про шлюб та чисельними довідками компетентних органів Грузії, що підтверджують факт реєстрації шлюбу 03.03.1952 року між зазначеними особами, та дані про те, що вказаний шлюб не розірвано.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки встановлено, що актовий запис про шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 анульований та є недійсним ( т. 4 а.с. 205-207). Факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу на час придбання у 1984 році спірного будинку не є підставою для визнання за нею права на частку у домоволодінні. Чинним на 1984 рік законом не було передбачено наслідків щодо статусу майна, придбаного в період спільного проживання без шлюбу. Тому відсутні підстави для визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Висновок суду першої інстанції, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_9, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 31 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 08.02.2019 року.