КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Єдиний унікальний номер справи № 755/8149/17
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3196/2019
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 10 жовтня 2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя із відповідачем не склалося. Ведення між ними спільного господарства припинено та подальше збереження сімейних відносин є неможливим. Відповідач проживає окремо, дитина проживає разом з нею. Матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надає, хоча за законом зобов'язаний його утримувати.

Крім того, позивач у зв'язку із стаціонарним навчанням у вищому навчальному закладі та доглядом за дитиною не працює, ніякого доходу для забезпечення себе та сина необхідними засобами для існування не має, перебуває на утриманні своїх батьків.

Також, позивач зазначила, що відповідач працює менеджером у ТОВ «Альянс будівельників України», заробітна плата ОСОБА_2 складає 20 000,00 грн. на місяць. Враховуючи те, що ОСОБА_2 працевлаштований та має можливість надавати допомогу на утримання дитини та матері до досягнення дитиною трьохрічного віку, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач просить суд про задоволення позову.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання та утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною трьох років. Після досягнення дитиною трирічного віку, позивач просила стягнути із відповідача на свою користь, на утримання сина ОСОБА_4 аліменти, у розмірі 5000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 30 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (до 30 травня 2033 року).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 30 травня 2017 року і до досягнення ОСОБА_4 трьох років (до ІНФОРМАЦІЯ_5).

В іншій частині - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року заяву про перегляд заочного рішення від 30 листопада 2017 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково в межах 50% від заробітної плати відповідача.

У апеляційній скарзі вказує, що суд стягнув на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі, не врахувавши, при цьому, його матеріальне становище та наявність можливості надавати таку матеріальну допомогу.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів у розмірі 10 000 грн. щомісячно.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2014 року сторони зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шлюб, про що складено відповідний актовий запис №2053. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 44).

Сторони від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 3).

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2, 3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Крім того, за положенням ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що дитина проживає разом із матір'ю, а батько ОСОБА_2 проживає окремо.

Судом встановлено, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина. Доказів на спростування даної обставини відповідачем не надано, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_4 та на утримання матері ОСОБА_3 до досягнення дитиною трьох років.

Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що аліменти в розмірі 2000 грн. щомісяця є необхідними та достатніми для гармонійного розвитку дитини.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення аліментів на утримання матері ОСОБА_3 в розмірі 2 000,00 грн. з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року витребувано з Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві, довідку про доходи ОСОБА_2

Проте, відомостей про розмір доходу відповідача суду не надано у зв'язку з відсутністю номера платника податків. Реєстраційний номер облікової картки відповідача на запит суду не надано з причин неможливості однозначно ідентифікувати особу (а.с. 34, 37-38).

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не врахував матеріальне становище платника аліментів, розмір його доходів, тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення аліментів у сукупному розмірі 4 000,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що сукупний розмір аліментів, які він зобов'язаний сплачувати перевищує розмір його доходу у відповідний період стягнення, що підтверджується довідками про доходи ТОВ «Альянс будівельників України» та ТОВ «БК ГЕОБУД» (а.с. 99, 100).

На підставі викладеного та враховуючи, що апелянт не заперечує наявність у нього обов'язку з утримання сина та сплати аліментів на його утримання, колегія суддів вважає за можливе змінити розмір аліментів на утримання матері ОСОБА_3, визначивши їх у розмірі 1 000,00 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині визначення розміру аліментів на утримання матері ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року змінити в частині визначення розміру аліментів на утримання матері - ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2) аліменти на її утримання у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 30 травня 2017 року і до досягнення ОСОБА_4 трьох років (тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_5).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко