Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 лютого 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Іванов А.П.

при секретарі Бота О.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей . Позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачкою 04.11.2006 року було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з ним.

Спільне життя між ним та відповідачкою не склалося, через різні погляди на життя, шлюбних відносин не підтримують, втратили один до одного почуття любові та поваги, шлюб існує лише формально, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Вважає, що збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Просить суд, шлюб, укладений між ними розірвати, дітей залишити проживати разом з ним.

Позивач ОСОБА_1 у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд, шлюб між ним та відповідачкою розірвати, дітей залишити проживати разом з ним.

Відповідачка ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з»явилася, однак надала суду нотаріально посвідчену заяву, згідно якої позовні вимоги заявлені позивачем визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу та проти визначення місця проживання дійтей разом з батьком позивачем ОСОБА_1 Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

У відповідності до ч.1 ст. 224 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступнихвисновків.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ФМ № 021702 виданого 04.11.2006 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 04 листопада 2006 року був зареєстрований шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області складено відповідний актовий запис за № 731.

Від даного шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження Серії 1-ФМ № 107528 від 11 серпня 2008 року та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується свідоцтвом про народження Серії І ФМ 298952 від 13 серпня 2014 року.

Судом встановлено, що подружжя не підтримує шлюбно-сімейних відносин, спільне господарство не ведуть, проживають окремо і їх шлюб існує лише формально. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживають разом з батьком позивачем по справі.

Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповіднодо ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

З'ясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, суд у відповідності до ст.112 Сімейного Кодексу України вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому згідно вимог ч.3 ст. 105 СК України даний шлюб слід розірвати.

Частиною 2 статті 114 СК України визначено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

За змістом ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року , дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип ст.6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення»не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.

Судом встановлено, що батько та мати дітей проживають окремо.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, а також те, що відповідачка не заперечує проти залишення дітей проживати разом з батьком позивачем по справі, суд погоджується з доводами позивача про те, що визначення місця проживання дітей за місцем його проживання буде відповідати інтересам дітей, позбавить їх стресових випадків, а тому суд вважає можливим визначити місце проживання неповнолітніх дітей за місцем проживання їх батька ОСОБА_1

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до повного задоволення.

Керуючись ст. 24, ст. 113, ч.2 ст. 114, 115 Сімейного кодексу України, ст. ст. 13, 76, 89, 141, 206, 224, 226, 265, 273, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 731, свідоцтво про шлюб серії 1-ФМ № 021702 від 04 листопада 2006 року - розірвати.

Визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч.2 ст.115 СК України надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, згідно ч.4 ст.115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СуддяУжгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7