ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» вересня 2019 року

м. Харків

справа № 645/2856/18-ц

провадження № 22ц/818/3902/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Харківська медична академія післядипломної освіти, представник відповідача - Скребець О.М.,

треті особи - ОСОБА_3 , Національне агентство з питань запобігання корупції, представник третьої особи - Карпова О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Харківської медичної академії післядипломної освіти та ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року в складі судді Мартинової О.М.

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської медичної академії післядипломної освіти, треті особи: ОСОБА_3 , Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплату компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що з 18 квітня 2016 року ОСОБА_1 працював директором Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти.

Вказав, що 16 квітня 2018 року наказом Харківської медичної академії післядипломної освіти № 60-К його звільнено з посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України та з зазначеним наказом його ознайомлено 25 квітня 2018 року.

Зазначив, що згідно з наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти від 30 листопада 2017 року № 480-з «Про попередження про заплановане звільнення у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу Харківської медичної академії післядипломної освіти - Навчально-наукового інституту стоматології» передбачено виключити із штатного розкладу на 2018 рік наступні посади: директора Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти, лаборанта Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти та до 05 грудня 2017 року попередити працівників про заплановане вивільнення з 05 лютого 2018 року від займаних посад.

Вказав, що з даним наказом його ознайомлено 06 грудня 2017 року, а попередження про майбутнє вивільнення з 05 лютого 2018 року із займаної посади не вручено, у зв`язку з чим мало місце порушення вимог трудового законодавства, що встановлено перевіркою Головного управління Держпраці в Харківській області від 12 січня 2018 року.

Зазначив, що у нього є чинний контракт директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти, термін дії якого з 18 квітня 2016 року до 30 червня 2021 року, згоди на розірвання якого він не давав, але з 16 квітня 2018 року на посаді директора він не працює.

Вказав, що 13 лютого 2018 року він звертався до ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти з листом, де вказував на порушення вимог трудового законодавства при його звільненні, а саме ненадання пропозиції щодо іншої роботи та цьому ж підприємстві, однак відповіді не отримав.

Зазначив, що 13 березня 2018 року він звертався до ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти з листом, у якому просив виплатити йому компенсацію у розмірі посадового окладу директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії з урахуванням надбавки за складність, напруженість та високу якість роботи в розмірі 50% відповідно штатного розпису за весь термін його контракту, тобто до 30 червня 2021 року, проте листом від 10 квітня 2018 року йому відмовлено.

Вказав, що 23 березня 2018 року звертався до ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти з листом, у якому пропонував йому не приймати щодо нього ніяких рішень та не вчиняти дій до проведення перевірки Держпраці та надання відповідних висновків, розпочати процедуру попередження його у відповідності до приписів у листі Держпраці від 12 січня 2018 року, однак відповіді на цей лист не отримав.

Зазначив, що 17 квітня 2018 року звертався до ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти з листами, у яких пропонував провести розірвання контракту за посередництвом трудового арбітра Служби посередництва та примирення, а також вказував, що з ним не проведені розрахунки, проте, йому відмовлено у залученні трудового арбітра та повідомлено, що він сам повинен був визначити розмір сум, належних при звільненні, хоча у листі віл 13 березня 2018 року він чітко визначив розмір компенсації, що належить йому при звільненні.

Вказав, що за результатами інспекційної перевірки Головного управління Держпраці в Харківській області складено акт, в якому керівнику Харківської медичної академії післядипломної освіти ОСОБА_3 надано припис щодо усунення виявлених порушень трудового законодавства при його звільненні, та щодо нього складено протокол про адміністративне правопорушення, який направлено для розгляду до суду.

Вважав, що справжньою причиною його звільнення є повідомлення ним про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» посадовими особами академії.

Зазначив, що йому, як добропорядному працівникові, свавільним звільненням з роботи, порушенням його законних прав на працю, завдано моральних страждань, що призвели до емоційних переживань, зокрема, нервозності, дратівливості, реакції замикання, побоювання за майбутнє, важкості виконання повсякденних обов`язків, постійної фіксованості уваги до проблеми; ним втрачено нормальні життєві зв`язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації його життя, враховуючи його звільнення у передпенсійному віці.

Вказав, що втрата роботи та незаконне виведення його зі складу Вченої ради Харківської медичної академії післядипломної освіти одноосібним наказом ректора, хоча його обрано шляхом голосування самою Вченою радою, унеможливило займання наукою, закінчення докторської дисертації, допомогу пацієнтам та учням з дисертаційними роботами; порушила багаторічні налагоджені наукові зв`язки в різних країнах світу, призвела до зниження наукового престижу та ділової репутації, відірваності від активного соціального життя.

Зазначив, що відповідач та третя особа своїми діями здійснювали на нього психологічний тиск та намагалися принизити його гідність.

Вказав, що відповідачем не лише ліквідовано інститут, у якому він працював директором, а й реорганізовано кафедру ортопедичної стоматології та ортодонтії дорослих, де він працював за сумісництвом. Крім того, відповідачем створено всі умови, аби він не зміг взяти участь у конкурсі на посаду декана хірургічного факультету Харківської медичної академії післядипломної освіти, після чого незаконно відмовлено в участі у конкурсі на заміщення вакантної посади завідувача кафедри ортопедичної стоматології №2.

Зазначив, що протягом перебування на посаді директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти докладав значних зусиль для створення стоматологічного центру з ліцензією на медичну практику, представляв інтереси академії у суді та інших державних органах.

Вказав, що після втрати роботи постійно думав про те, що може зменшитися його педагогічний стаж, а також розмір майбутньої пенсії, внаслідок чого отримав травму через неуважність.

Просив визнати звільнення його з посади директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти незаконним; поновити його на посаді директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 квітня 2018 року до дня поновлення на роботі; стягнути солідарно з відповідача та третьої особи - ОСОБА_3 на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.; прийняти рішення про виплату йому компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку; стягнути солідарно з відповідача та третьої особи - ОСОБА_3 на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 28 000,00 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково;

визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти;

поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти;

стягнуто з Харківської медичної академії післядипломної освіти на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення, тобто з 16 квітня 2018 року по 29 травня 2019 року включно у розмірі 211 075,20 грн.;

допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць;

стягнуто з Харківської медичної академії післядипломної освіти на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.;

стягнуто з Харківської медичної академії післядипломної освіти на користь держави судові витрати у розмірі 2134,85 грн.;

в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Харківська медична академія післядипломної освіти подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі, а також скасувати ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року про залучення у якості третьої особи у справі Національного агентства з питань запобігання корупції.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 липня 2019 року апеляційну скаргу Харківської медичної академії післядипломної освіти в частині оскарження ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року - повернуто апелянту.

Також, не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити, вирішити питання щодо судових витрат. Крім того, апеляційна скарга містить заперечення на ухвалу суду від 20 листопада 2018 року про залучення третьої особи, яку він просив визнати необґрунтованою, незаконною та скасувати.

Апеляційні скарги Харківської медичної академії післядипломної освіти та ОСОБА_3 . мотивовані тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Харківська медична академія післядипломної освіти вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що справу розглянуто з порушенням строків, що вплинуло на розмір стягнення; що позивач збільшив позовні вимоги вже після проведення першого судового засідання у справі та не сплатив судовий збір; що порушено права відповідача та третьої особи на отримання копій документів, залучених позивачем як доказів; що судом розрахунок зроблено самостійно та за межами позовних вимог, у зв`язку з чим відповідач позбавлений можливості надати заперечення на розрахунок; що рішення суду неможливо виконати, оскільки Навчально-науковий інститут стоматології ліквідовано як структурний підрозділ академії, а Навчально-науковий інститут стоматології та щелепно-лицевої хірургії, як зазначено у позові та рішенні суду, ніколи не існував; що позивачем пропущено передбачений трудовим законодавством місячний строк на звернення до суду, оскільки з наказом про звільнення від 16 квітня 2018 року його ознайомлено у той же день за телефоном, а 17 квітня 2018 року - очно, тоді як до суду він звернувся лише 24 травня 2018 року та не просив поновити пропущений строк; що позивач оскаржував наказ ректора про ліквідацію Навчально-наукового інституту стоматології у адміністративному суді, однак провадження у справі закрито, тобто наказ є чинним, мало місце законне звільнення позивача у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу; що позивач був ознайомлений про наступне звільнення з посади 06 грудня 2017 року, тобто не пізніше ніж за два місяці до звільнення; що звільнення не було масовим, оскільки в інституті працювало лише три особи, тому академія не повідомляла Державну службу зайнятості; що позивачу запропоновано іншу роботу - професора кафедри ортопедичної стоматології та ортодонтії дорослих, однак ознайомитися з пропозицією та отримувати кореспонденцію від адміністрації він умисно відмовився; що станом на час ліквідації Навчально-наукового інституту стоматології позивач вже приймав участь у конкурсі на зайняття посади декана хірургічного факультету, від участі у якому самостійно відмовився, після чого йому неодноразово пропонувалось перейти на місце професора як основне; що позивач не був звільнений остаточно, оскільки залишався працювати на посаді професора кафедри ортопедичної стоматології та ортопедії дорослих; що питання звільнення працівників Навчально-наукового інституту стоматології, зокрема, його директора, погоджено з профспілковим комітетом, та про його відповідь позивачу відомо, крім того, при ліквідації структурного підрозділу згода профспілки не є обов`язковою; що з 31 січня 2018 року по 13 квітня 2018 року позивач неодноразово перебував на лікарняному, та його звільнено у перший робочий день - 16 квітня 2018 року і повідомлено про це за телефоном працівником відділу кадрів; що наступного дня позивач прийшов до відділу кадрів, однак отримувати копію наказу про звільнення та трудову книжку, підписати документи відмовився, про що складено акт, і саме ці його дії позбавили можливості працівників відділу кадрів передати справу до бухгалтерії для проведення розрахунку; що від позивача не надходило будь-яких заяв щодо проведення з ним розрахунку при звільненні, та розрахунок проведено протягом трьох днів, оскільки розпорядником коштів академії є Управління Державної казначейської служби у Харківській області, а виплата матеріального забезпечення за період непрацездатності здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, та надання такого забезпечення після звільнення не порушує вимог закону; що третю особу - Національне агентство з питань запобігання корупції залучено вже після проведення декількох судових засідань у справі, за межами строків розгляду справи, а також не зазначено, на які права чи обов`язки такої особи може вплинути рішення у справі, оскільки будь-яких даних щодо порушення працівниками відповідача корупційного законодавства матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка також містить заперечення проти ухвали суду про залучення третьої особи - Національного агентства з питань запобігання корупції, викладено доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги Харківської міської академії післядипломної освіти. Крім того, ОСОБА_3 вважав, що позивач не звертався за поновленням на рівнозначній посаді і не визначив для вирішення свого спору в майновій частині належних співвідповідачів.

06 серпня 2019 року до суду апеляційної інстанції від Національного агентства з питань запобігання корупції надійшов відзив на апеляційну скаргу Харківської медичної академії післядипломної освіти, у якому третя особа зазначила, що за повідомленням ОСОБА_1 , який є викривачем, внесено приписи про порушення вимог законодавства щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших вимог та обмежень; що ОСОБА_1 не може бути підданий з боку керівництва негативним заходам впливу виключено у зв`язку з повідомлення цією особою про порушення вимог Закону іншою особою, та просила розглядати апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами.

08 серпня 2019 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив рішення суду залишити без змін, оскільки вважав, що його ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

17 вересня 2019 року від відповідача надійшли пояснення, в яких відповідач фактично підтримав свої вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги Харківської медичної академії післядипломної освіти та ОСОБА_3 на рішення суду необхідно задовольнити частково, рішення суду - змінити.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що звільнення позивача з посади є незаконним, оскільки підставою для звільнення є лише ліквідація установи, а не її структурного підрозділу, що позивача не повідомлено про майбутнє вивільнення з займаної посади, не запропоновано іншу роботу, не отримано попередньої згоди профспілки, що в сукупності є підставою для його поновлення на посаді, а також виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу та моральної шкоди. У задоволенні інших вимог та стягненні витрат на правову допомогу відмовлено за необґрунтованістю.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти №501-з від 07 грудня 2015 року створено у структурі академії Навчально-науковий інститут стоматології та призначено виконуючим обов`язки його директора ОСОБА_1 (а. с. 112, том 2).

На посаду директора навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти ОСОБА_1 обрано згідно витягу з протоколу №4 засідання Вченої Ради Харківської медичної академії післядипломної освіти від 15 квітня 2016 року (а. с. 15, том 1).

18 квітня 2016 року між Харківською медичною академією післядипломної освіти в особі ректора ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено контракт, відповідно до умов якого ОСОБА_1 призначено на посаду директора Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти на строк з 18 квітня 2016 року до 30 червня 2021 року (а. с. 14, том 1).

Наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти № 181-з «Про організацію роботи Навчально-наукового інституту стоматології» від 21 квітня 2016 року ОСОБА_1 призначено директором Навчально-наукового інституту стоматології, введено до складу ректорату та Вченої ради Харківської медичної академії післядипломної освіти (а. с. 5, том 1).

Крім того, ОСОБА_1 працює за внутрішнім сумісництвом професором кафедри ортопедичної стоматології та ортодонтії дорослих на 0,5 ставки згідно контракту з науково-педагогічним працівником Харківської медичної академії післядипломної освіти від 18 квітня 2016 року на період з 18 квітня 2016 року по 30 червня 2021 року (а.с. 99, том 1, а. с. 170-174, том 3).

Відповідно до статуту Харківської медичної академії післядипломної освіти, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я № 367 від 13 квітня 2016 року та Положення про Навчально-науковий інститут стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти, затвердженого Вченою Радою Харківської медичної академії післядипломної освіти (наказ № 181-з від 21 квітня 2016 року) Навчально-науковий інститут стоматології є структурним підрозділом академії, що не має статусу юридичної особи та здійснює свою діяльність в межах повноважень, делегованих ректором академії за всіма видами діяльності відповідно до Статуту академії (а. с. 137-167, том 2, а. с. 88-97, том 3).

Згідно пунктів 5.3., 5.3.8 Положення керівництво діяльністю Навчально-наукового інституту стоматології здійснює директор; керівник Навчально-наукового інституту стоматології може бути звільнений з посади керівником вищого навчального закладу за поданням вченої ради вищого навчального закладу або органу громадського самоврядування Навчально-наукового інституту стоматології з підстав, визначених законодавством про працю, за порушення статуту вищого навчального закладу, умов контракту.

Пунктом 5.6.2 Положення передбачено, що права й обов`язки науково-педагогічних працівників, адміністративного, навчально-допоміжного персоналу визначаються правилами внутрішнього розпорядку, посадовими інструкціями, умовами колективного та трудових договорів (контрактів).

Згідно з пунктом 4.2 контракту, укладеного сторонами, підставами для його розірвання є: закінчення строку дії (п. 4.2.1 контракту); угода сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) (п. 4.2.2 контракту); ініціатива закладу освіти до закінчення строку дії контракту на умовах, передбачених законодавством (ст. ст. 40, 41 КЗпП України, п. 4.2.3 контракту) (а .с. 14, том 1).

Відповідно до розділу 9 Положення про Навчально-науковий інститут стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти, ліквідація і реорганізація навчально-наукового інституту стоматології здійснюється згідно чинного законодавства України. Реорганізація або припинення діяльності Навчально-наукового інституту стоматології здійснюється наказом ректора академії на підставі рішення вченої ради академії та погодженням з МОЗ України.

Листом від 28 листопада 2017 року №12-10/1882 ректор Харківської медичної академії післядипломної освіти повідомив профспілковий комітет академії, що до порядку денного засідання Вченої ради, що відбудеться 30 листопада 2017 року, включено питання обговорення ситуації щодо доцільності подальшої роботи Навчально-наукового інституту стоматології (а. с. 21, том 3).

Наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти № 478-з від 30 листопада 2017 року «Про ліквідацію Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти» вирішено ліквідувати структурний підрозділ Харківської медичної академії післядипломної освіти - Навчально-науковий інститут стоматології з 01 грудня 2017 року; доручено заступнику ректора з економічних питань Бузницькій О.О. внести відповідні зміни до штатного розпису Харківської медичної академії післядипломної освіти з 01 грудня 2017 року; вивести зі штатного розпису по спеціальному фонду посаду директора Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти з 05 лютого 2018 року; вивести із складу ректорату та Вченої ради Харківської медичної академії післядипломної освіти доцента ОСОБА_1 Е.Д . з 01 грудня 2017 року; доручено заступнику ректора з кадрових питань Радько Б.М, терміново провести заходи щодо звільнення та дострокового розірвання контрактів з працівниками навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу (а. с. 12-13, том 1).

ОСОБА_1 оскаржував вищезазначений наказ ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти від 30 листопада 2017 року «Про ліквідацію навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти», однак постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2018 року провадження у справі закрито (а. с. 80-83, том 1).

Відповідно до наказу ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти № 480-з від 30 листопада 2017 року «Про попередження про заплановане вивільнення» вирішено виключити із штатного розкладу на 2018 рік посади директора та лаборантів навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти, відділу кадрів наказано попередити до 05 грудня 2017 року про заплановане дострокове розірвання контракту з науково-педагогічним працівником - директором навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти ОСОБА_1 Е.Д. (а. с. 7, том 1).

01 грудня 2017 року ректором Харківської медичної академії післядипломної освіти складено попередження про майбутнє вивільнення 05 лютого 2018 року з посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України та дострокове розірвання контракту з науково-педагогічним працівником - директором Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти. Підпис ОСОБА_1 на зазначеному попередженні відсутній (а. с. 138, том 3).

Із вищевказаним наказом про попередження про заплановане вивільнення ОСОБА_1 ознайомився 06 грудня 2017 року, що підтверджується його особистим підписом.

29 січня 2018 року ОСОБА_1 отримав травму, що підтверджується довідкою №388 Комунального закладу охорони здоров`я Харківської міської клінічної багатопрофільної лікарні №25 (а. с. 114, том 2).

З 31 січня 2018 року по 14 квітня 2018 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному згідно листків непрацездатності від 31 січня 2018 року, серія АДВ №638965, від 27 лютого 2018 року серії АДВ №63972, від 03 квітня 2018 року серії АДВ №501305, від 04 квітня 2018 року серії АДВ № 348638 (а. с. 115-118, том 2).

Наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти № 51-з від 02 лютого 2018 року «Про перенесення терміну звільнення» визначено днем звільнення з посади директора Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти доцента ОСОБА_1. наступний день після закінчення хвороби (а. с. 18, том 1).

Листами від 05 лютого 2018 року та 21 лютого 2018 року адміністрацією Харківської медичної академії післядипломної освіти повідомлено ОСОБА_1 про наказ від 02 лютого 2018 року №51-з та про перенесення дати звільнення, направлено копію вищевказаного наказу та попередження про вивільнення з запропонованою посадою професора кафедри ортодонтичної стоматології та ортодонтії дорослих на 0,5 ставки (основна робота) з окладом по 19 тарифному розряду (а. с. 19, 20, том 1, а. с. 73, том 4).

Доказів щодо отримання зазначених листів матеріали справи не містять.

Наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти № 60-К від 16 квітня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора навчально-наукового інституту стоматології 16 квітня 2018 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України; наказано бухгалтерії виплатити компенсацію за 21 календарний день невикористаної відпустки та вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку, а також нарахувати та виплатити середній заробіток за період з 17 квітня 2018 року по 20 квітня 2018 року (термін виплати заробітної плати за Колективною угодою) за період затримки виплати сум, які виплачуються при звільненні до дня фактичного розрахунку (а. с. 6, том 1).

Розпорядженням ректора академії від 16 квітня 2018 року №20 ОСОБА_1 запрошено з`явитися на прийом до ректора 17 квітня 2018 року о 14-00 год. для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки (а. с. 79, том 4).

Відповідно до службової записки інспектора відділу кадрів від 16 квітня 2018 року у телефонному режимі запрошено ОСОБА_1 до відділу кадрів для ознайомлення з наказом про звільнення з посади (а. с. 86, 87, том 4).

Актом від 17 квітня 2018 року та доповідними записками інспектора та фахівців відділу кадрів зафіксовано, що 17 квітня 2018 року ОСОБА_1 ознайомлено з наказом про звільнення від 16 квітня 2018 року, від підпису якого, отримання його копії, від підписів в особовій картці та отримання трудової книжки він відмовився (а. с. 76-78, том 4).

Із зазначеним наказом ОСОБА_1 ознайомився 25 квітня 2018 року, про свідчить його підпис, та зазначив, що вважає його незаконним (а. с. 6, том 1).

Як вбачається з запису з трудової книжки ОСОБА_1 , серія НОМЕР_2 , він звільнений 16 квітня 2018 року з посади директора Навчально-наукового інституту стоматології у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу за пунктом 1 статті 40 КЗпП України на підставі наказу № 60-К від 16 квітня 2018 року (а. с. 27-31, том 1).

Трудову книжку ОСОБА_1 також отримав 25 квітня 2018 року, що встановлено Головним управлінням Держпраці у Харківській області під час інспекційного відвідування академії у травні 2018 року, що підтверджується листом від 31 травня 2018 року № Д-149/Д-295/Д-432/Д-463/02.04/12.14/6463 (а. с. 60-62, том 1).

Також, Головним управлінням Держпраці у Харківській області встановлено, що 20 квітня 2018 року позивачу виплачено 22 638,81 грн. та 1282,53 грн. (в тому числі розрахункові кошти), відповідно до платіжного доручення від 26 квітня 2018 року №35, банківської виписки за 27 квітня 2018 року та списку перерахувань проведена виплата матеріального забезпечення застрахованим особам у сумі 7991,49 грн. та 23 036,49 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виплачено відповідно до банківської виписки за 05 травня 2018 року та списку перерахувань у сумі 2432,28 грн.

Протягом лютого, березня та квітня 2018 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти із заявами, в яких зазначав про незаконність та порушення процедури його звільнення з посади директора Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти, а також просив виплатити йому компенсацію у розмірі посадового окладу з урахуванням надбавок, однак, на його адресу щоразу надходили листи про відмову у задоволенні його вимог (а. с. 50-59, том 1).

25 квітня 2018 року ректором академії запропоновано ОСОБА_1 переведення на посаду професора кафедри ортодонтичної стоматології та ортодонтії дорослих на 0,5 ставки (основна робота) з окладом по 19 тарифному розряду. Підпис ОСОБА_1 на зазначеній пропозиції відсутній (а. с. 75, том 4).

28 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти про участь у конкурсі на заміщення посади завідувача кафедри ортопедичної стоматології №2 Харківської медичної академії післядипломної освіти (а. с. 37, том 2).

Однак, листом від 31 серпня 2018 року №01-10/1326 Харківська медична академія післядипломної освіти повідомила ОСОБА_1 , що він не може бути допущений до участі у конкурсі, оскільки не надав документів, які підтверджують наявність у нього наукового ступеня доктора медичних наук (а. с. 39, том 2).

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Із змісту наведеної норми права вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, зокрема, ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо.

При цьому, вживані у зазначеному пункті поняття: «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

За таких обставин, підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України може бути ліквідація саме підприємства, установи, організації як юридичної особи.

Ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією юридичної особи.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2018 року, справа № 591/3105/16-ц, провадження № 61-16145 св 18; у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 червня 2019 року, справа № 303/7219/16, провадження № 61-30413св18.

Матеріали справи свідчать про те, що ректором Харківської медичної академії післядипломної освіти прийнято рішення про ліквідацію Навчально-наукового інституту стоматології, який є структурним підрозділом академії, що не можна розцінювати як ліквідацію чи реорганізацію юридичної особи, та що лише є свідченням змін внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи.

На відміну від ліквідації або реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, лише у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників внаслідок таких змін та за умови дотримання роботодавцем вимог частини 2 статті 40, статей 42, 43, 49-2 КЗпП України.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Відповідні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2018 року, справа № 279/1916/17-ц, провадження № 61-31842св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 квітня 2019 року, справа № 443/636/18, провадження № 61-1568св19.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 липня 2019 року, справа № 150/460/17, провадження № 61-23221св18; Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2019 року, справа № 665/1205/17, провадження № 61-334св19.

Матеріали справи свідчать про те, що при звільненні ОСОБА_1 з посади директора Науково-навчального інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти допущено низку порушень трудового законодавства.

Так, всупереч вимогам частини 1 ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_1 завчасно не попереджено про майбутнє вивільнення із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України та дострокове розірвання контракту.

Наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти № 480-з від 30 листопада 2017 року «Про попередження про заплановане вивільнення» відділу кадрів наказано попередити про заплановане дострокове розірвання контракту з науково-педагогічним працівником - директором навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти ОСОБА_1 до 05 грудня 2017 року (а. с. 7, том 1).

01 грудня 2017 року ректором Харківської медичної академії післядипломної освіти складено попередження про майбутнє вивільнення 05 лютого 2018 року з посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України та дострокове розірвання контракту з науково-педагогічним працівником - директором Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти.

В порушення вимог частини 1 статті 49-2 КЗпП попередження про майбутнє вивільнення з 05 лютого 2018 року із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КзпП не вручено, про що свідчить відсутність підпису ОСОБА_1 у попередженні та акт від 05 грудня 2017 року, який складено о 16-00 год. адміністрацією Харківської медичної академії післядипломної освіти про те, що ОСОБА_1 не прибув до приймальні ректора 05 грудня 2017 року о 13-00 год. з метою ознайомлення з наказом №480-з від 30 листопада 2017 року та для отримання попередження про заплановане звільнення.

Також, на ім`я ректора 05 грудня 2017 року заступником ректора з кадрових питань Радьком Б.М. подано рапорт про те, що станом на 05 грудня 2017 року на 16:00 ОСОБА_1 не ознайомлено з наказом №480-з від 30 листопада 2017 року та не отримав попередження про заплановане звільнення, про що складено акт від 05 грудня 2017 року.

Зазначені обставини встановлені Головним управлінням Держпраці у Харківській області у ході інспекційних відвідувань Харківської медичної академії післядипломної освіти, що підтверджується листами від 12 січня 2018 року №КОЛ-1167/02.04/12.-14/339, від 14 грудня 2018 року №16643/02.04-15/14608 (а. с. 9, том 1, а. с. 170-174, том 3).

06 грудня 2017 року ОСОБА_1 викликано телефонограмою №12-10/1930 до відділу кадрів Харківської медичної академії післядипломної освіти для ознайомлення з вищезазначеним наказом (а. с. 8, том 1).

Із вищевказаним наказом про наступне вивільнення ОСОБА_1 ознайомився лише 06 грудня 2017 року, що підтверджується його особистим підписом, тоді як змістом наказу передбачено необхідність попередити працівника про наступне вивільнення до 05 грудня 2017 року, оскільки звільнення заплановано на 05 лютого 2018 року.

Роботодавець не міг передбачити того, що у заплановану дату звільнення працівник перебуватиме на лікарняному, у зв`язку з чим дата звільнення в подальшому буде перенесена, тож мав попередити працівника про наступне вивільнення у строк, передбачений законом, а саме не менш ніж за два місяці, чого фактично зроблено не було.

Отже, ОСОБА_1 не можливо вважати таким, що завчасно повідомлений про наступне вивільнення.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в порушення частини 3 статті 49-2 КЗпП України, ОСОБА_1 перед звільненням не запропоновано іншу роботу.

Під час перевірки Головного управління Держпраці у Харківській області відповідачем надано пояснення, що позивачу не було запропоновано іншу роботу у зв`язку з тим, що він займає посаду професора кафедри ортопедичної стоматології та ортодонтії дорослих на 0,5 ставки згідно контракту з науково-педагогічним працівником Харківської медичної академії післядипломної освіти від 18 квітня 2016 року до 30 червня 2021 року, а посада лаборанта не пропонувалась у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 подав заяву на участь у конкурсі на заміщення посади декана хірургічного факультету.

Дійсно, 06 листопада 2017 року ОСОБА_1 подав документи на участь у конкурсі на заміщення посади декана хірургічного факультету, однак заявою від 14 грудня 2017 року зупинив свою участь у конкурсі (а. с. 15, том 2, а. с. 63, том 4).

15 грудня 2017 року проведено загальні збори трудового колективу хірургічного факультету Харківської медичної академії післядипломної освіти щодо розгляду питання надання пропозицій Вченій раді щодо обрання на посаду декана хірургічного факультету з претендентів, які приймають участь у конкурсі, на яких оголошено заяву ОСОБА_1 від 14 грудня 2017 року (а. с. 64-68, том 4).

11 січня 2018 року призначено проведення повторних зборів трудового колективу на 16 січня 2018 року, які за відсутністю кворуму не відбулись (а. с. 69, 70-71 том 4).

На підставі рапорту заступника ректора з кадрових питань від 30 січня 2018 року конкурс на заміщення вакантної посади декану хірургічного факультету визнано таким, що не відбувся, наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти від 05 лютого 2018 року №57-з (а. с. 72, том 4).

Після закінчення терміну проведення конкурсу ОСОБА_1 06 лютого 2018 року направлено попередження про майбутнє звільнення та розірвання контракту у зв`язку з ліквідацією Науково-навчального інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти, в якому містилась пропозиція щодо переведення на посаду професора кафедри ортопедичної стоматології та ортодонтії дорослих (а. с. 73, том 4).

Відповідач зазначає, що 21 лютого 2018 року попередження з пропозицією направлено поштою (а. с. 74, том 4).

Однак, матеріали справи не містять доказів належного попередження позивача про звільнення з пропозицією іншої посади, а саме його підпису про ознайомлення, отримання ним листа з попередженням, та що поштове відправлення від 22 лютого 2018 року дійсно містило вказаний відповідачем зміст, оскільки між сторонами велась постійна переписка.

25 квітня 2018 року ОСОБА_1 знов запропоновано переведення на зазначену посаду, однак від пропозиції та її підпису він відмовився (а. с. 75, том 4).

Однак, така пропозиція зроблена не перед, а вже після звільнення ОСОБА_1 з посади, що не може вважатися доказом дотримання процедури звільнення за частиною 1 статті 40 КЗпП.

Подача позивачем заяви про участь у конкурсі до винесення наказу про ліквідацію структурного підрозділу, та його відмова від участі в конкурсі не свідчать про виконання роботодавцем свого обов`язку щодо пропонування працівникові переведення на вакантну посаду.

З довідки Харківської медичної академії післядипломної освіти від 27 травня 2019 року №01-10/1085 вбачається, що з 30 листопада 2017 року по 16 квітня 2018 року в академії були вакантні посади.

Як вбачається з акта від 23 квітня 2019 року №04-24/04 Північно-східним офісом Держаудитслужби Державної аудиторської служби України проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Харківської медичної академії післядипломної освіти з 01 січня 2017 року по 01 лютого 2019 року та встановлено, зокрема, що загальна кількість штатних посад складає 763 штатні одиниці. По спеціальному фонду станом на 01 січня 2017 року штатним розписом затверджено 233 одиниці, станом на 01 січня 2018 року - 294,39 одиниць, станом на 01 січня 2019 року - 294,61 одиниць. Фактично станом на 01 січня 2019 року із числа посад, що утримуються за рахунок загального фонду, зайнято 756 одиниць, працює 784 фізичні особи, вакантними є 7 посад, в тому числі 5 ставок адміністративно-управлінського персоналу, віднесеного до науково-педагогічного персоналу, та 2 посади учбово-допоміжного персоналу. Із числа посад, які утримуються за рахунок спеціального фонду, станом на 01 січня 2019 року зайнято всі посади, працюють 285 фізичних осіб, вакантних посад немає (а. с. 9-10, том 5).

Штатними розписами Харківської медичної академії післядипломної освіти на 2016-2017 роки, затвердженими заступником міністра Ковтонюком П.А., передбачено штат у кількості 233 одиниці, серед них зазначено посаду директора Навчально-наукового інституту стоматології (а. с. 118-124).

Наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти № 478-з від 30 листопада 2017 року заступнику ректора з економічних питань Бузницькому О.О. наказано внести відповідні зміни до штатного розпису академії з 01 грудня 2017 року, вивести зі штату розпису по спеціальному фонду посаду директора навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти до 05 лютого 2018 року.

Разом з тим, штатним розписом Харківської медичної академії післядипломної освіти на 2018 рік, затвердженим заступником міністра Ковтонюком П.А . 26 лютого 2018 року, передбачено штат у кількості 294,39 одиниць, серед яких зазначено посаду директора Навчально-наукового інституту стоматології (а. с. 20-22, том 4).

Згідно переліку змін до штатного розпису Харківської медичної академії післядипломної освіти на 2018 рік, датованого квітнем 2018 року, затвердженого ректором Харківської медичної академії післядипломної освіти ОСОБА_3 , посада директора навчально-наукового інституту стоматології відсутня, однак штат затверджено у кількості 294,39 штатних одиниць.

У штатному розписі Харківської медичної академії післядипломної освіти на 2019 рік, затвердженому державним секретарем Янчуком О.А. 25 березня 2019 року, посада директора Навчально-наукового інституту стоматології також відсутня (а. с. 14-19, том 4).

Водночас, Статут Харківської медичної академії післядипломної освіти на час розгляду справи продовжує містити в числі структурних підрозділів й Навчально-науковий інститут стоматології, що станом на вересень 2018 року підтверджено актом комісії Міністерства освіти та науки України «Про результати проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог ліцензійних умов провадження освітньої діяльності у сфері вищої освіти та післядипломної освіти для осіб з вищою освітою Харківської медичної академії післядипломної освіти» № 6/7-1-21 від 21 вересня 2018 року (а. с. 168-186, том 2).

27 червня 2018 року затверджена нова редакція Статуту академії, до якої не включено Навчально-науковий інститут стоматології, яка направлена для затвердження до Міністерства охорони здоров`я України, проте станом на час розгляду відповіді щодо її затвердження не надходило (а. с. 109, том 4).

Відповідно до статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці.

З огляду на викладене слід зазначити, що відповідачем не надано документального підтвердження відсутності в академії з 30 листопада 2017 року по 16 квітня 2018 року вакантних посад, які могли бути запропоновані ОСОБА_1 , а також відмови позивача від переведення на іншу роботу, що свідчить про порушення процедури його звільнення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник наполягали на тому, що при звільненні ОСОБА_1 порушено його права.

Представник установи та ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції не спростували того, що при звільненні ОСОБА_1. установою допущено порушення трудового законодавства. Невиконання відповідачем обов`язку з пропонування ОСОБА_1 іншої роботи через те, що він працював у цьому ж навчальному закладі за сумісництвом на іншій посаді не є підставою вважати, що процедуру звільнення ОСОБА_1 не порушено.

За змістом частини другої статті 21 КЗпП України працівник має право укладати поряд з основним трудовим договором інші трудові договори з одним або декількома роботодавцями, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Відповідно до статті 21 КЗпП України та пункту першого Постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» від 03 квітня 1993 року №245 робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Згідно з пунктом 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року №43 сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або у підприємця-фізичної особи.

Не пропонування позивачу іншої роботи через те, що він продовжує працювати на посаді професора за внутрішнім сумісництвом, є порушенням зі сторони відповідача вимог чинного законодавства та звуженням прав позивача, звільненого з основного місця роботи, оскільки на нього розповсюджуються загальні підстави та загальний порядок звільнення, визначений законодавством.

Отже, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо того, що роботодавець зобов`язаний був запропонувати працівникові переведення на вакантну рівнозначну посаду, а у разі відсутності такої, запропонувати йому всі наявні в академії вакансії, які з`явилися протягом процедури звільнення, і які існували на день звільнення.

Оскільки відповідачем не запропоновано наявну в установі роботу (вакантну посаду), або роботу за відповідною професією чи спеціальністю, або іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, слід дійти висновку про недотримання ним вимог статті 49-2 КЗпП України при звільненні позивача.

Відповідно до приписів частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Як встановлено судом, з наказом про звільнення №60-к від 16 квітня 2018 року ОСОБА_1 ознайомлено лише 25 квітня 2018 року, про що свідчить його підпис у наказі.

При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на той факт, що він намагався вручити ОСОБА_1 копію наказу про звільнення, трудову книжку, інші розрахункові документи, про що працівниками складено акт (а. с. 76, том 4), оскільки при складанні даного акту ОСОБА_1 не був присутній.

16 квітня 2018 року ОСОБА_1 був присутній на роботі, відтак відповідач не був позбавлений можливості у відповідності до приписів статей 47, 116 КЗпП України ознайомити його з копією наказу про звільнення, видати на руки належним чином оформлену трудову книжку, а також провести з працівником всі необхідні виплати при звільненні.

Також, перед звільненням ОСОБА_1 відповідач не дотримався порядку звернення до профспілкового органу.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом.

Згідно статті 41 цього Закону працівникам підприємств, установ або організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є.

Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі, структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).

Вимогами частини першої статті 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Гарантії проти незаконного звільнення членів виборчих органів профспілок зазначені у статті 252 КЗпП України.

Згідно із частиною третьою статті 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі, структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Отже, законодавством встановлено додаткові гарантії проти незаконного звільнення за ініціативою роботодавця для членів профспілкових органів та членів виборчих органів профспілок, дотримання яких повинно встановлюватись судами при розгляді позовів таких осіб щодо незаконного звільнення.

Згідно довідки №19 від 27 вересня 2018 року ОСОБА_1 є членом первинної профспілкової організації Харківської медичної академії післядипломної освіти та членом профспілкового комітету (а. с. 147, том 1).

06 грудня 2017 року відбулось засідання первинної профспілкової організації Харківської медичної академії післядипломної освіти, на якому розглянуто колективне звернення працівників Навчально-наукового інституту стоматології та співробітників кафедри ортопедичної стоматології та ортодонтії дорослих, та постановлено звернутися до адміністрації з клопотанням щодо оптимального використання приміщень та обладнання Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти та збереження робочих місць співробітників кафедри ортопедичної стоматології та ортодонтії дорослих, здійснювати громадський контроль дотримання законодавства про працю щодо осіб, які вивільняються при ліквідації Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти (ОСОБА_1, ОСОБА_16, ОСОБА_17 ) (а. с. 109-113, 114, том 3).

Зі змісту протоколу засідання вбачається, що він не містить згоду профспілки щодо звільнення позивача за зверненням ректора.

Доказів дотримання вимог статті 43 КЗпП України щодо порядку звернення з обґрунтованим письмовим поданням власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником матеріали справи не містять.

Натомість, з листа обласного комітету Харківської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України від 10 липня 2018 року №171/з вбачається, що письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору за пунктом 1 статті 40 КЗпП України до виборного органу первинної профспілкової організації Харківської медичної академії післядипломної освіти не надходило. До обласного комітету Профспілки подання роботодавця про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 також не надходило (а. с. 94-96, том 1).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року запитано згоду первинної профспілкової організації Харківської медичної академії післядипломної освіти та Харківської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України на звільнення директора навчально-наукового інституту стоматології ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

04 березня 2019 року на виконання зазначеної ухвали надійшов витяг з протоколу засідання профкому первинної профспілкової організації Харківської медичної академії післядипломної освіти від 25 лютого 2019 року, яка постановила надати згоду на звільнення директора навчально-наукового інституту стоматології ОСОБА_1 за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу Харківської медичної академії післядипломної освіти - навчально-наукового інститут стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти (а.с.177-183, том 3).

Разом з тим, 04 березня 2019 року до суду надійшла постанова Харківської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України від 27 лютого 2019 року № П-24, згідно якої президія дійшла висновку про наявність допущених адміністрацією Харківської медичної академії післядипломної освіти порушень чинного законодавства України про працю - ч. 3 ст. 22, ч. 3 ст. 41 Закону України «Про профспілки, їх права та гарантії діяльності», ч. 2 ст. 49-4, ст. 29-2, ст. 43 та ст. 252 КЗпП України, щодо внесення подання про надання попередньої згоди на звільнення ОСОБА_1 до профспілкового комітету Харківської медичної академії післядипломної освіти та обласного комітету Харківської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України, оскільки ОСОБА_1 був членом профспілкового комітету, однак подання надано не було та як наслідок ОСОБА_1 звільнено з посади без одержання попередньої згоди як профспілкового комітету академії, так і вищого виборного органу.

Члени Президії зазначили, що ОСОБА_1 з 12 грудня 2018 року виключено зі складу профспілкового комітету Харківської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України рішенням профспілкової конференції Харківської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України відповідно до статті 33 Статуту Профспілки та вказали, що чинним законодавством України не передбачено надання згоди (або відмови у наданні згоди) вищестоящим виборним органом Профспілки після звільнення працівника без отримання в установленому порядку попередньої згоди виборного органу Профспілки, членом якої є працівник (а. с. 161-164, том 3).

Таким чином, з боку відповідача мали місце порушення вимог статті 43 КЗпП України, адже розірвання трудового договору з ОСОБА_1 проведено без попередньої згоди профспілкового комітету академії та Харківської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України.

Водночас, суд не може прийняти згоду профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1 , надану під час розгляду справи, оскільки, по-перше, для належного дотримання процедури звільнення така згода мала бути попередньою, а по-друге, суд запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації, якщо немає інших порушень трудового законодавства, які дають підстави для поновлення працівника на роботі, тоді як у даному разі не отримання згоди профспілки не є єдиним порушенням, допущеним під час звільнення ОСОБА_1 .

Згідно з положеннями статті 13 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованої Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема, інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.

Згідно зі статтею 49-4 КЗпП та статтею 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» роботодавець не пізніше як за 3 місяці до намічуваних звільнень з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації повинен надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо заходів по звільненню працівників та провести з ними консультації, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Однак, як вбачається з матеріалів справи відповідачем не виконано обов`язку щодо надання первинним профспілковим організаціям інформації щодо заходів по звільненню працівників та проведення з ними консультацій при ліквідації Навчально-наукового інституту стоматології.

Також, судова колегія звертає увагу на те, що при звільненні ОСОБА_1 в порушення вимог статті 42 КЗпП України не аналізувалось його переважне право на залишення на роботі.

Згідно пояснень адміністрації переважне право не надавалось, оскільки ОСОБА_1 продовжував працювати за контрактом на 0,5 ставки професора кафедри ортопедичної стоматології та ортодонтії до 30 червня 2021 року згідно контракту.

Однак, судова колегія не вважає факт продовження виконання позивачем трудових обов`язків за сумісництвом підставою для недотримання роботодавцем обов`язку щодо аналізу переважного права на залишення на роботі, оскільки ОСОБА_1 звільнено саме з основної посади, та процедура звільнення має загальні правила, які повинні були бути дотримані.

Вищезазначені порушення законодавства про працю під час звільнення ОСОБА_1 встановлені й Головним управлінням Держпраці у Харківській області при проведенні інспекційної перевірки Харківської медичної академії післядипломної освіти на підставі звернення ОСОБА_1 у травні 2018 року, зокрема, щодо ненадання інформації профспілкам про наступне вивільнення; розірвання трудового договору без попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник; невиконання обов`язку щодо надання пропозиції іншої роботи, аналізу переважного права на залишення на роботі; не видача в день звільнення належно оформленої трудової книжки, копії наказу про звільнення, не проведення розрахунку у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

За результатами відвідування складено акт, керівнику академії надано припис щодо усунення виявлених порушень та відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ознаками частини 1 статті 41 КУпАП, а також винесено постанову про накладення штрафу на академію як суб`єкт господарювання за порушення вимог трудового законодавства (а. с. 63, том 1).

Харківською медичною академією післядипломної освіти оскаржено до суду постанову Головного управління Держпраці у Харківській області від 14 червня 2018 року, якою на неї накладено штраф за порушення вимог трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 , проте, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у справі №820/5084/18, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року, у задоволенні позову про скасування постанови відмовлено (а. с. 26-32, том 4).

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2019 року у справі №645/3822/18 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 41 КУпАП у відношенні ОСОБА_3 у зв`язку з закінченням строку притягнення його до адміністративної відповідальності. Водночас, судом встановлено, що у його діях міститься склад правопорушення, передбаченого зазначеною нормою закону (а. с. 198, том 3).

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Враховуючи встановлені порушення при звільненні позивача, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі є правильним та ґрунтується на належній оцінці обставин справи.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 прийнято та звільнено з посади директора Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти, а не Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії, як зазначено у позовній заяві та оскаржуваному рішенні суду.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1. та його представник наполягали на тому, що такий структурний підрозділ існував та надали витяг з протоколу № 1 засідання Вченої ради Харківської медичної академії післядипломної освіти від 26 січня 2017 року, з якого вбачається, що назву структурного підрозділу змінено на Навчально-науковий інститут стоматології та щелепно-лицевої хірургії.

Однак, матеріали справи свідчать про те, що такого структурного підрозділу на час роботи ОСОБА_1 не існувало. Штатний розпис на 2018 рік, на який посилається ОСОБА_1 не є достатнім доказом існування такого підрозділу. До вищих відповідних органів витяг Вченої ради не направлено. В Реєстрі суб`єктів освітньої діяльності зазначено Навчально-науковий інститут стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти. В трудові книжці, яку оглянуто в суді апеляційної інстанції, зазначено, що ОСОБА_1 прийнято та звільнено з посади директора Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти.

Таким чином, назва посади, на якій має бути поновлений позивач, у резолютивній частині рішення суду має бути викладена відповідно до трудової книжки позивача, наказів про призначення позивача на посаду та звільнення, згідно яких правильна назва структурного підрозділу, де він працював - Навчально-науковий інститут стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти.

У зв`язку з цим рішення суду в цій частині підлягає зміні із зазначенням правильної назви структурного підрозділу установи, де працював позивач.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що у зв`язку із визнанням незаконним звільнення ОСОБА_1 , на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за весь час розгляду справи, оскільки справа розглядалась більше року не з вини ОСОБА_1

Порядок нарахування, розрахунок та обчислення заробітної плати працівників освіти визначено Інструкцією про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, яка затверджена наказом Міністерства освіти і науки України № 102 від 15 квітня 1993 року (з наступними змінами та доповненнями), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 травня 1993 року за № 56.

Згідно пункту 63 вказаної Інструкції оплата праці педагогічних працівників установ і закладів освіти провадиться, виходячи із встановлених ставок заробітної плати (посадових окладів) з урахуванням підвищень, фактичного обсягу педагогічної роботи, доплат та надбавок.

З урахуванням пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

У абзацах 4, 6 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 зазначено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Абзацом 2 пункту 4 розділу 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

З огляду на те, що ОСОБА_1 в період з 31 січня 2018 року по 14 квітня 2018 року перебував на лікарняному, суд першої інстанції при обчисленні середньої заробітної плати обґрунтовано взяв до уваги попередні два місяці роботи, а саме грудень 2017 року та листопад 2017 року.

З довідок про доходи позивача, виданих Харківською медичною академією післядипломної освіти 14 травня 2019 року №213 та 27 травня 2019 року №01-10/1086, вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 на посаді директора Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти у листопаді 2017 року становить 10 740,35 грн. за 19 відпрацьованих днів, у грудні 2017 року - 18 659,72 грн., з яких 12 499,72 грн. за 20 відпрацьованих днів, 6160,00 грн. премія, середньоденна заробітна плата - 753,84 грн. (а. с. 7, 88, том 4).

Отже, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 753,84 грн (10740,35 грн. + 18659,72 грн.) /(19+20=39) робочих днів).

Разом з тим, за змістом пункту 10 Порядку, обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення, коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати в розрахунковому періоді за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Тлумачення частини другої статті 235 КЗпП, пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, свідчить, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, і законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. При цьому, якщо за період від часу звільнення працівника до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу заробітна плата працівника підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

Такий висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року, справа № 572/2429/15-ц, провадження № 61-3123зпв18, а також ця правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року, справа № 6-203цс14.

З довідки Харківської медичної академії післядипломної освіти від 08 листопада 2018 року №01-10/1786 вбачається, що оплата праці ОСОБА_1 здійснювалась на підставі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року №1298, розділу 5 пункту 5.1.3 Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом Харківської медичної академії післядипломної освіти на 2017-2018 роки, розмір посадового окладу визначено за 21 тарифним розрядом згідно наказу №3-К від 11 січня 2016 року (а. с. 133, том 2).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» коефіцієнт підвищення за 21 тарифним розрядом складає 3,85.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

Так, штатний розпис Харківської міської академії післядипломної освіти на 2017 рік свідчить, що посадовий оклад позивача складав 6160,00 грн., та згідно штатного розпису на 2018 рік - 6784,00 грн.

Порядок визначення посадових окладів розраховують множенням окладу (ставки) працівника 1-го тарифного розряду (2018 рік -1762,00 грн.), (2019 рік - 1921,00 грн.) на відповідний тарифний коефіцієнт (1762х3,85=6784), (1921х3,85=7396).

Таким чином, посадовий оклад за 21 розрядом станом на 01 січня 2018 року дорівнює 6784,00 грн., на 01 січня 2019 року дорівнює 7396,00 грн.

Коефіцієнт коригування визначається шляхом ділення: 2018 рік (6784, 00 грн. / 6160,00 грн. = 1,1), 2019 рік (7396,00 грн. / 6784,00 грн.=1,09).

Таким чином, відкоригований середньоденний заробіток позивача мав становити: з 16 квітня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 829,22 грн. (середньоденна заробітна плата 753,84 грн. х коефіцієнт підвищення 1,1), з 01 січня 2019 року по 29 травня 2019 року - 903,85 грн. (середньоденна заробітна плата 829,22 грн. х коефіцієнт підвищення 1,09).

Визначаючи розмір стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції правильно виходив з того, що з моменту звільнення протягом розгляду справи посадовий оклад ОСОБА_1 підвищувався, а тому, при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, заробітну плату позивача необхідно коригувати на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

Погоджується судова колегія і з висновком суду щодо того, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку та поновлення його на роботі, у зв`язку із звільненням його з причин здійснення ним повідомлення про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», задоволенню не підлягають.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 неодноразово, а саме 13 листопада 2017 року, 16 лютого 2018 року, 30 березня 2018 року, 17 травня 2018 року, 24 травня 2018 року, 30 травня 2018 року, 12 червня 2018 року, 06 липня 2018 року, 27 жовтня 2018 року, 10, 12 та 27 листопада 2018 року звертався до Національного агентства з питань запобігання корупції щодо недотримання посадовими особами Харківської медичної академії післядипломної освіти вимог антикорупційного законодавства (а. с. 164-165, том 1, а. с. 205-213, 224-227, 231-243 том 2, а. с 3-4, 45-47, том 3).

На підставі його звернень Національним агентством з питань запобігання корупції внесено приписи ректору Харківської медичної академії післядипломної освіти ОСОБА_3 та виконуючому обов`язки Міністра охорони здоров`я України ОСОБА_18 про порушення вимог законодавства щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших порушень закону від 02 листопада 2018 року (а. с. 166-167, том 1, а.с.218-219, том 2).

Крім того, ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів із заявами про злочини, які вчинено посадовими особами Харківської медичної академії післядипломної освіти, за якими внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальні провадження (а. с. 148-155, том 1, а. с. 27-29, 55-58 том 3).

Також, ОСОБА_1 звертався зі скаргою на порушення ректором Харківської медичної академії післядипломної освіти ОСОБА_3 вимог антикорупційного законодавства до Міністерства охорони здоров`я України (а. с. 134, том 3).

У поясненнях, що надійшли до суду першої інстанції 26 грудня 2018 року, Національне агентство з питань запобігання корупції вказало, що ОСОБА_1 є викривачем, на підставі повідомлень якого проводяться перевірки можливих фактів вчинення корупційних правопорушень (а. с. 13-15, том 3).

Відповідно до частин 1, 3 статті 53 Закону України «Про запобігання корупції» особа, яка надає допомогу в запобіганні і протидії корупції (викривач), - особа, яка за наявності обґрунтованого переконання, що інформація є достовірною, повідомляє про порушення вимог цього Закону іншою особою. Особа або член її сім`ї не може бути звільнена чи примушена до звільнення, притягнута до дисциплінарної відповідальності чи піддана з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням нею про порушення вимог цього Закону іншою особою.

Проте, оскільки доказів прямого причинно-наслідкового зв`язку між звільненням позивача та його повідомленнями про порушення посадовими особами академії Закону України «Про запобігання корупції» матеріали справи не містять, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання причиною звільнення ОСОБА_1 повідомлення до Національного агентства з питань запобігання корупції про порушення посадовими особами Харківської міської академії післядипломної освіти закону та стягнення компенсації в розмірі шестимісячного середнього заробітку.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача та третьої особи суд першої інстанції правильно вважав їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Матеріали справи свідчать про факт незаконного звільнення ОСОБА_1 , що спричинило моральні страждання позивача через неправомірність дій роботодавця, вимушеність змін в організації свого життя.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оскільки відповідачем порушено трудові права позивача у зв`язку із незаконним звільненням, що викликало зміни в його звичайному ритмі життя та певні душевні хвилювання, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, виходячи з характеру моральних страждань позивача, істотності вимушених змін у житті, значної тривалості негативних наслідків, з урахуванням вимог розумності та справедливості.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими частково, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між незаконним звільненням та погіршенням стану його здоров`я. Також судом взято до уваги, що позивач мав джерело доходу та можлвість займатися науковою діяльністю, працюючи за сумісництвом у Харківській медичній академії післядипломної освіти.

Отже, судова колегія вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо оцінки моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 , у розмірі 10 000,00 грн.

Крім того, судом обґрунтовано відмовлено у частині вимог про стягнення моральної шкоди з третьої особи, оскільки судовим рішенням певні обов`язки можуть бути покладені лише на відповідача у справі, а не на третю особу.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови позивачу у задоволенні вимоги про стягнення на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 28 000,00 грн.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу .

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Таким чином, на підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи 01 травня 2018 року між ОСОБА_1 та адвокатом Тарасенком А.В. укладено договір про надання правової допомоги, пунктом 3 якого передбачено погодинну оплату правничої допомоги (а. с. 126, том 2).

З квитанції до акту виконаних робіт №1 від 20 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатив адвокату Тарасенку А.В. за надання правової допомоги 28 000,00 грн. (а .с. 127, том 2).

Водночас, позивачем не надано підтвердження фактичного обсягу наданих адвокатом послуг з правової допомоги (актів наданих послуг, актів виконаних робіт тощо), обґрунтованого детального опису наданих послуг та їх вартості із зазначенням кількості часу, витраченого адвокатом для виконання відповідних дій (надання послуг).

Розмір погодинної оплати у договорі також не вказано.

Вищезазначена квитанція про сплату послуг з надання правової допомоги по суті є лише розпискою про отримання коштів.

Належних платіжних документів, що свідчать про оплату гонорару адвоката, оформлених у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку тощо) до суду не надано.

Виходячи з викладеного, слід дійти висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на правничу допомогу, тому відсутні підстави для задоволення цих вимог.

Доводи апеляційних скарг Харківської медичної академії післядипломної освіти та ОСОБА_3 щодо того, що справу розглянуто з порушенням строків, встановлених ЦПК України, тоді як розрахунок компенсації за час вимушеного прогулу здійснено до часу ухвалення рішення, що вплинуло на розмір стягнення, судовою колегією не приймаються, оскільки тривалий розгляд справи об`єктивно зумовлений її складністю, характером спірних правовідносин, великою кількістю доказового матеріалу, а також необхідністю залучення третьої особи.

Крім того, провадження у справі зупинялось ухвалою суду з метою звернення до профспілкового органу щодо вирішення питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 , оскільки відповідачем не дотримано відповідний порядок звернення до профспілки при звільненні позивача.

Разом з тим, саме по собі порушення встановлених процесуальним законом строків розгляду справи не може бути підставою для скасування ухваленого судового рішення в апеляційному порядку за відсутності обставин, передбачених статтею 376 ЦПК України, а саме якщо воно не призвело до неправильного вирішення справи.

Посилання Харківської медичної академії післядипломної освіти та ОСОБА_3 на те, що позов подано з недодержанням вимог закону щодо його змісту, а також позивач збільшив позовні вимоги вже після проведення першого судового засідання у справі, та не сплатив судовий збір, судова колегія відхиляє, оскільки позовна заява відповідає вимогам статті 175 ЦПК України, зокрема, у первісній позовній заяві також містилась вимога про стягнення моральної шкоди, в уточненому позові фактично надано пояснення позивача щодо заявленої вимоги. Несплата судового збору не є підставою для скасування судового рішення, враховуючи, що суд не позбавлений можливості розподілу судових витрат при ухваленні рішення у справі.

Доводи апеляційних скарг Харківської медичної академії післядипломної освіти та ОСОБА_3 щодо порушення їх прав на отримання копій документів, залучених позивачем як доказів, є також необгрунтованими, виходячи з наступного.

Частиною 9 статті 83 ЦПК України передбачено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Матеріали справи, яка складається з п`яти томів, свідчать про те, що обсяг доказів є доволі значним. З урахуванням цього, надсилання копій усіх доказів учасникам справи засобами поштового зв`язку призвело б до надмірних витрат позивача. Крім того, більша частина доказів, наданих позивачем, це документи, складені Харківською міської академією післядипломної освіти, тобто вони наявні у відповідача та третьої особи. Разом з тим, учасники справи не позбавлені можливості ознайомлення з матеріалами справи як у суді першої, так і апеляційної інстанцій, що свідчить про відсутність порушення процесуальних прав відповідача та третьої особи.

Аргументи Харківської медичної академії післядипломної освіти та ОСОБА_3 щодо того, що позов подано без розрахунку ціни позову та суми оплати за час вимушеного прогулу, що судом розрахунок зроблено самостійно та за межами позовних вимог, у зв`язку з чим відповідач позбавлений можливості надати заперечення на розрахунок, є безпідставними, оскільки стягнення заробітку за час вимушеного прогулу проводиться за весь час розгляду справи до ухвалення рішення.

При цьому, позивачу наперед не було відомо дату завершення вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене, суд у будь-якому разі зобов`язаний здійснити відповідний розрахунок на день ухвалення рішення, який не може бути відомий позивачу на час пред`явлення позову.

Крім того, позивачем до суду надані клопотання, у яких проведено власний розрахунок суми середнього заробітку, що підлягає стягненню, та зазначено про необхідність коригування його середнього заробітку з урахуванням підвищення оплати праці в установі.

В суді апеляційної інстанції відповідач надав пояснення та копію довідки щодо виплати ОСОБА_1 заробітної плати за грудень 2017 року, січень 2018 року, квітень 2018 року та за 04 вересня 2019 року, яку залучено до матеріалів справи.

Твердження відповідача та третьої особи щодо того, що рішення суду неможливо виконати, оскільки Навчально-науковий інститут стоматології ліквідовано як структурний підрозділ академії, не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. А оскільки рішення суду є обов`язковим до виконання, підприємство зобов`язане поновити працівника на посаді, яку він займав до звільнення, з усіма його попередніми правами та обов`язками.

У разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду.

Наведене вище спростовує посилання відповідача та третьої особи на неможливість поновлення позивача на посаді через її скорочення.

Посилання Харківської медичної академії післядипломної освіти та ОСОБА_3 на те, що позивачем пропущено передбачений трудовим законодавством місячний строк на звернення до суду, оскільки з наказом про звільнення від 16 квітня 2018 року його ознайомлено у той же день за телефоном, а 17 квітня 2018 року - очно, тоді як до суду він звернувся лише 24 травня 2018 року та не просив поновити пропущений строк, спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлений з наказом про звільнення лише 25 квітня 2018 року, про що свідчить його підпис, тому строк на звернення до суду ним не пропущено.

Твердження Харківської медичної академії післядипломної освіти та ОСОБА_3 щодо того, що позивач оскаржував наказ ректора про ліквідацію Навчально-наукового інституту стоматології у адміністративному суді, однак провадження у справі закрито, тобто наказ є чинним, мало місце законне звільнення позивача у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу, є необґрунтованими, оскільки ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією юридичної особи, та може бути підставою для розірвання з працівником трудового договору згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України лише у разі скорочення чисельності або штату працівників та за умов дотримання процедури, визначеної законом, яку відповідачем порушено.

Доводи Харківської медичної академії післядипломної освіти та ОСОБА_3 щодо того, що позивач був ознайомлений про наступне звільнення з посади 06 грудня 2017 року, тобто не пізніше ніж за два місяці до звільнення, є безпідставними, виходячи з наступного.

Матеріали справи дійсно свідчать про те, що з наказом про наступне звільнення ОСОБА_1 ознайомився 06 грудня 2017 року, що підтверджується його особистим підписом. Проте, змістом наказу передбачено необхідність попередити працівника про наступне вивільнення до 05 грудня 2017 року, оскільки звільнення заплановано на 05 лютого 2018 року.

Роботодавець не міг передбачити того, що у заплановану дату звільнення працівник перебуватиме на лікарняному, у зв`язку з чим дата звільнення в подальшому буде перенесена, тож мав попередити працівника про наступне вивільнення у строк, передбачений законом, а саме не менш ніж за два місяці, чого фактично зроблено не було.

Посилання Харківської медичної академії післядипломної освіти та ОСОБА_3 на те, що звільнення не було масовим, оскільки в інституті працювало лише три особи, тому академія не повідомляла Державну службу зайнятості, до уваги не приймаються, оскільки зазначені обставини не були предметом розгляду суду першої інстанції та їм не надано оцінки в оскаржуваному рішенні суду.

Аргументи відповідача та третьої особи щодо того, що позивачу було запропоновано іншу роботу - професора кафедри ортопедичної стоматології та ортодонтії дорослих, однак ознайомитися з пропозицією та отримувати кореспонденцію від адміністрації він умисно відмовився, не підтверджені належними доказами.

Під час проведення інспекційної перевірки Головного управління Держпраці у Харківській області відповідачем надано пояснення, що інша робота в академії ОСОБА_1 не пропонувалась.

Матеріали справи не містять доказів належного ознайомлення позивача з пропозицією іншої посади, а саме його підпису про ознайомлення, отримання ним листа з пропозицією тощо.

Крім того, пропозиція зайняти посаду професора кафедри ортодонтичної стоматології та ортодонтії дорослих на 0,5 ставки від 25 квітня 2018 року зроблена не перед, а вже після звільнення ОСОБА_1 з посади, що не може вважатися доказом дотримання процедури звільнення за частиною 1 статті 40 КЗпП.

Твердження Харківської медичної академії післядипломної освіти та ОСОБА_3 щодо того, що станом на час ліквідації Навчально-наукового інституту стоматології позивач вже приймав участь у конкурсі на зайняття посади декана хірургічного факультету, від участі у якому самостійно відмовився, є безпідставними, оскільки ці обставини не є підставою для невиконання роботодавцем свого обов`язку щодо працевлаштування працівника у разі звільнення у зв`язку зі скороченням штату. Подача позивачем заяви про участь у конкурсі до винесення наказу про ліквідацію структурного підрозділу, та його відмова від участі в конкурсі не свідчать про виконання роботодавцем свого обов`язку щодо пропонування працівникові переведення на вакантну посаду.

Доводи Харківської медичної академії післядипломної освіти та ОСОБА_3 щодо того, що позивач не був звільнений остаточно, оскільки залишався працювати за сумісництвом на посаді професора кафедри ортопедичної стоматології та ортопедії дорослих, судова колегія відхиляє, оскільки виконання ним іншої роботи за сумісництвом не є підставою для недотримання процедури звільнення його з основного місця роботи.

Твердження відповідача та третьої особи щодо того, що питання звільнення працівників Навчально-наукового інституту стоматології, зокрема, його директора, було погоджено з профспілковим комітетом, та про його відповідь позивачу відомо, крім того, при ліквідації структурного підрозділу згода профспілки не є обов`язковою, спростовуються матеріалами справи.

Зі змісту протоколу засідання первинної профспілкової організації Харківської медичної академії післядипломної освіти, на якому розглянуто колективне звернення працівників Навчально-наукового інституту стоматології та співробітників кафедри ортопедичної стоматології та ортодонтії дорослих, від 06 грудня 2017 року, вбачається, що він не містить згоду профспілки щодо звільнення працівників.

Доказів дотримання вимог статті 43 КЗпП України щодо порядку звернення з обґрунтованим письмовим поданням власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з позивачем матеріали справи не містять.

Натомість, з листа обласного комітету Харківської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України від 10 липня 2018 року №171/з вбачається, що письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору за пунктом 1 статті 40 КЗпП України до виборного органу первинної профспілкової організації Харківської медичної академії післядипломної освіти не надходило. До обласного комітету Профспілки подання роботодавця про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 також не надходило.

Отже, з викладених обставин справи слід дійти висновку, що відповідачем не було дотримано встановленого законом порядку звернення до профспілкового органу для надання ним згоди на звільнення позивача.

Доводи Харківської медичної академії післядипломної освіти та ОСОБА_3 щодо того, що з 31 січня 2018 року по 13 квітня 2018 року позивач неодноразово перебував на лікарняному, та його звільнено у перший робочий день - 16 квітня 2018 року і повідомлено про це за телефоном працівником відділу кадрів; що наступного дня позивач прийшов до відділу кадрів, однак отримувати копію наказу про звільнення та трудову книжку, підписати документи відмовився, про що складено акт, і саме ці його дії позбавили можливості працівників відділу кадрів передати справу до бухгалтерії для проведення розрахунку; що від позивача не надходило будь-яких заяв щодо проведення з ним розрахунку при звільненні, та розрахунок було проведено протягом трьох днів, оскільки розпорядником коштів академії є Управління Державної казначейської служби у Харківській області, а виплата матеріального забезпечення за період непрацездатності здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, та надання такого забезпечення після звільнення не порушує вимог закону, є безпідставними, оскільки зазначені обставини не звільняють відповідача від передбаченого законом обов`язку проведення розрахунків з працівником у день його звільнення.

Посилання Харківської медичної академії післядипломної освіти та ОСОБА_3 на те, що третю особу - Національне агентство з питань запобігання корупції залучено вже після проведення декількох судових засідань у справі, за межами строків розгляду справи, а також не зазначено, на які права чи обов`язки такої особи може вплинути рішення у справі, оскільки будь-яких даних щодо порушення працівниками відповідача корупційного законодавства матеріали справи не містять, судовою колегією не приймаються, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 54 ЦПК України передбачено, що Національне агентство з питань запобігання корупції може бути залучено як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Національного агентства з питань запобігання корупції щодо недотримання посадовими особами Харківської медичної академії післядипломної освіти вимог антикорупційного законодавства (а. с. 164-165, том 1, а. с. 205-213, 224-227, 231-243 том 2, а. с 3-4, 45-47, том 3).

На підставі його звернень Національним агентством з питань запобігання корупції внесено приписи ректору Харківської медичної академії післядипломної освіти ОСОБА_3. та виконуючому обов`язки Міністра охорони здоров`я України ОСОБА_18 про порушення вимог законодавства щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших порушень закону від 02 листопада 2018 року щодо невжиття ректором заходів щодо урегулювання конфлікту інтересів (а. с. 166-167, том 1, а. с.218-219, том 2).

У поясненнях, що надійшли до суду першої інстанції 26 грудня 2018 року, Національне агентство з питань запобігання корупції вказало, що ОСОБА_1 є викривачем, на підставі повідомлень якого проводяться перевірки можливих фактів вчинення корупційних правопорушень (а. с. 13-15, том 3).

Відповідно до частин 1, 3 статті 53 Закону України «Про запобігання корупції» особа, яка надає допомогу в запобіганні і протидії корупції (викривач), - особа, яка за наявності обґрунтованого переконання, що інформація є достовірною, повідомляє про порушення вимог цього Закону іншою особою. Особа або член її сім`ї не може бути звільнена чи примушена до звільнення, притягнута до дисциплінарної відповідальності чи піддана з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням нею про порушення вимог цього Закону іншою особою.

З метою встановлення в процесі розгляду справи вищевказаних обставин щодо взаємозв`язку звільнення позивача з його повідомленнями про порушення антикорупційного законодавства посадовими особами академії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо залучення до участі у справі як третьої особи Національного агентства з питань запобігання корупції.

Постановлення зазначеної ухвали після першого судового засідання у справі не є порушенням норм процесуального права, яке б призвело до неправильного вирішення справи та надавало б підстави для скасування у зв`язку з цим оскаржуваного рішення суду.

Твердження представника відповідача щодо неможливості застосування коефіцієнту 1,1 для розрахунку середньомісячної заробітної плати, оскільки Постанова Кабінету Міністрів №36, згідно якої посадові оклади науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти збільшено на 11 %, прийнята лише у 2019 році та не має зворотної сили, є безпідставними, оскільки коефіцієнт коригування посадового окладу визначено судом першої інстанції на підставі відомостей щодо розмірів посадового окладу позивача, які містяться у штатному розписі академії, та згідно яких такий розмір збільшувався.

Так, штатний розпис Харківської міської академії післядипломної освіти на 2017 рік свідчить, що посадовий оклад позивача складав 6160,00 грн., та згідно штатного розпису на 2018 рік - 6784,00 грн.

Порядок визначення посадових окладів розраховують множенням окладу (ставки) працівника 1-го тарифного розряду (2018 рік -1762,00 грн.), (2019 рік - 1921,00 грн.) на відповідний тарифний коефіцієнт (1762х3,85=6784), (1921х3,85=7396).

Таким чином, посадовий оклад за 21 розрядом станом на 01 січня 2018 року дорівнює 6784,00 грн., на 01 січня 2019 року дорівнює 7396,00 грн.

Коефіцієнт коригування визначається шляхом ділення: 2018 рік (6784, 00 грн. / 6160,00 грн. = 1,1), 2019 рік (7396,00 грн. / 6784,00 грн.=1,09).

Вказаний коефіцієнт 1,1 є співвідношенням заробітної плати позивача за 2017 та 2018 роки.

Доводи представника відповідача щодо того, для визначення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу мають бути враховані два попередні місяці роботи, що передують звільненню, а саме: грудень 2017 року та січень 2018 року, є необґрунтованими.

З огляду на те, що ОСОБА_1 в період з 31 січня 2018 року по 14 квітня 2018 року перебував на лікарняному, суд першої інстанції при обчисленні середньої заробітної плати обґрунтовано взяв до уваги попередні два місяці роботи, а саме грудень 2017 року та листопад 2017 року, оскільки у січні 2018 року позивач не відпрацював повний місяць.

Твердження представника відповідача щодо того, що до суми розрахунку не має входити премія за сумлінну працю у розмірі 6160,00 грн. спростовуються тим, що згідно пункту 3 розділу 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

У розрахунку середньоденного заробітку представника відповідача для визначення середньоденного заробітку враховано грудень 2017 року та січень 2018 року та не враховано премію за грудень 2017 року, тому його визначено у меншому розмірі - 570,93 грн.

Натомість, суд першої інстанції виходив з того, що з 16 квітня 2018 року по 31 грудня 2018 року середньоденний заробіток - 829,22 грн. (середньоденна заробітна плата 753,84 грн. х коефіцієнт підвищення 1,1), з 01 січня 2019 року по 29 травня 2019 року - 903,85 грн. (середньоденна заробітна плата 829,22 грн. х коефіцієнт підвищення 1,09).

У розрахунку відповідача за 2018 рік коефіцієнт підвищення окладу взагалі не застосовано, а з 01 січня 2019 року застосовано коефіцієнт 1,09, тому за його підрахунком середньоденна заробітна плата з 17 квітня 2018 року по 31 грудня 2018 року становить 570,93 грн., а з 01 січня 2019 року по 29 травня 2019 року - 622,31 грн.

На підставі викладеного у розрахунку відповідача розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу необґрунтовано склав лише 164 478,85 грн.

Проте, для розрахунку мають застосовуватися повні відпрацьовані місяці перед звільненням, тобто листопад та грудень 2017 року, та підстав для неврахування премії у грудні 2017 року не вбачається. Коефіцієнт підвищення окладу застосовується і у 2018, і у 2019 роках, оскільки як вбачається зі штатного розпису оклад позивача збільшувався, а для розрахунку середньоденного заробітку взяті за основу останні місяці 2017 року.

Твердження представника відповідача про те, що в разі поновлення ОСОБА_1 на роботі з суми заробітку за час вимушеного прогулу має бути вираховано суму виплаченої йому при звільненні вихідної допомоги, є безпідставними, оскільки для повернення такої суми Харківська медична академія післядипломної освіти має звернутися з самостійним позовом до ОСОБА_1 .

В межах даної справи таких вимог не заявлено та вони не підлягають розгляду. Суд за власною ініціативою не може зменшити суму заробітку за час вимушеного прогулу на суму виплаченої вихідної допомоги.

Посилання представника відповідача на необхідність зменшення суми заробітної плати за час вимушеного прогулу на суму, яка виплачена позивачу за 1 місяць у розмірі 14 700,04 грн. в порядку негайного виконання рішення, є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції не може зменшувати суму стягнення, визначену судом першої інстанції, у зв`язку з частковим виконанням оскаржуваного рішення.

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що йому ніякі виплати не здійснювались.

Щодо доводів представника відповідача стосовно того, що не зрозуміло, чи зменшується визначена судом сума на суму податкових відрахувань, слід зазначити наступне.

Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року по справі № 359/10023/16-ц, провадження № 61-14794св18 дійшов висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, розраховуються без відрахування сум податків і зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку повинен нарахувати роботодавець під час виконання відповідного судового рішення. Тобто сума, призначена судом як виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Таким чином, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення.

Доводи представника відповідача щодо того, що ОСОБА_1 працював на посаді директора Навчально-наукового інституту стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти, а не Навчально-наукового інституту стоматології та щелепно-лицевої хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти, тому його вимоги щодо поновлення на посаді задоволенню не підлягають, є підставою для внесення змін у рішення в частині назви посади, проте не спростовують висновків суду щодо порушення прав позивача при звільненні та необхідності їх поновлення.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_3 на те, що позивач не звертався за поновленням на рівнозначній посаді, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки формулювання позовних вимог здійснюється на власний розсуд позивача, який має право вимагати поновлення на попередній посаді, а у вже у разі неможливості - на рівнозначній.

Твердження ОСОБА_3 щодо того, що позивач не визначив для вирішення свого спору в майновій частині належних співвідповідачів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки академія є розпорядником виділених їй бюджетних коштів та стягнення має проводитися саме з неї як роботодавця та відповідача у справі.

Таким чином, рішення суду підлягає зміні тільки в назві структурного підрозділу з підстав, зазначених вище. В іншій частині рішення суду є законним, ухвалено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційні скарги задоволено частково, рішення суду змінено тільки в назві структурного підрозділу, в іншій частині - залишено без змін, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Харківської медичної академії післядипломної освіти та ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року - задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року - змінити в частині назви структурного підрозділу установи та вважати правильним назву структурного підрозділу установи «Навчально - науковий інститут стоматології Харківської медичної академії післядипломної освіти» замість «Навчально - науковий інститут стоматології та щелепно - лицевої хірургії Харківської медичної академії післядипломної освіти».

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 23 вересня 2019 року.