Ухвала

23 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 322/312/19

провадження № 61-16967 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. розглянув касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 травня

2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 серпня

2019 року у справі за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про стягнення заборгованості зі страхових виплат,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про стягнення заборгованості зі страхових виплат. Позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості з виплати страхових виплат у розмірі 37 466,72 грн, на підставі свідоцтва про право

на спадщину за законом № 366 від 04 грудня 2017 року, суму інфляційних втрат у розмірі 3 596,81 грн та 3 % річних у розмірі 1 176,35 грн.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області

від 27 травня 2019 року, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 суму заборгованості з виплати страхових виплат у розмірі 37 466,72 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 3 596,81 грн та 3 % річних у розмірі 1 176,35 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України

у Запорізькій області, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 42 239,88 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону за ціною позову.

При цьому касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги

до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ,

які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання заявником вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України

у Запорізькій області на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 травня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про стягнення заборгованості зі страхових виплат.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Воробйова