Справа № 341/253/18
Провадження № 22-ц/4808/162/19
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

з участю: представника апелянта ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2018 року, ухвалене суддею Юсип І.М.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» (далі також ПАТ «ДТЕК Західенерго», відповідач) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що працював на посаді інженера з комплектації устаткування й матеріалів І категорії відділу закупівель департаменту із сервісів Відокремленого підрозділу «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» (далі ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго»).

25 жовтня 2017 року отримав попередження про зміни в організації виробництва і праці ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» про скорочення його посади.

Наказом ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» від 28 грудня 2017 року його звільнено з посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, а наказом від 09 січня 2018 року змінено дату звільнення на 09 січня 2018 року.

З оскаржуваним наказом ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» від 28 грудня 2017 року про його звільнення з посади ознайомлений не був. Змін в організації виробництва і праці ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» не відбулось, зміни до штатного розпису не вносились. Первинною профспілковою організацією ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» прийнято рішення про відмову у погоджені його звільнення. Адміністрацією ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» не враховано наявність переважного права на залишення на роботі, зокрема можливості проведення в межах однорідних професій перестановку працівників.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд визнати незаконними та скасувати накази від 28 грудня 2017 року та від 09 січня 2018 року про його звільнення, поновити його на роботі та стягнути з відповідача в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ ВП «Бурштинська ТЕС» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» від 28 грудня 2017 року № 980-к.

Визнано незаконним та скасовано наказ ВП «Бурштинська ТЕС» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» від 09 січня 2018 року №14-к;

Поновлено ОСОБА_2 на посаді інженера з комплектації устаткування й матеріалів І категорії відділу закупівель департаменту із сервісів ВП «Бурштинська ТЕС» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго з 10 січня 2018 року.

Стягнуто з ПАТ «ДТЕК Західенерго» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 січня 2018 року по 15 листопада 2018 року включно (204 робочих днів * 431 грн. 22 коп.) в розмірі 87 968 грн. 88 коп. за мінусом загальнообов'язкових податків та зборів, що стягуються з нарахованої заробітної плати.

Стягнуто з відповідача в користь держави 2 994 грн. 08 коп. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

На дане рішення представник ПАТ «ДТЕК Західенерго» подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апелянт у скарзі зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не врахував, що в матеріалах справи знаходяться належні та допустимі докази, які свідчать про те, що адміністрація належним чином попередила позивача про наступне вивільнення персонально не пізніше ніж за два місяці і йому було запропоновано перелік вакантних посад для подальшого працевлаштування, однак він не скористався своїм правом та заяву про переведення на іншу посаду із запропонованих йому вакантних посад не подавав. Законодавство України не містить вимоги ознайомлювати працівників із наказом про внесення змін в організацію виробництва і праці, який, крім того, стосувався скорочення посад, а не конкретних працівників. Доказів про те, що позивач звертався із проханням додатково ознайомити його в вищезазначеним наказом, а в цьому було відмовлено - при розгляді справи не здобуто. Адміністрація відповідача належним чином виконала свій обов'язок, передбачений ст. 43 КЗпП, звернувшись 11.12.2017 р. до профспілкової організації, членом якої був позивач, із поданням про надання згоди на його звільнення, однак у передбачені законом строки профком не повідомив адміністрацію про прийняте рішення, яке, крім того, прийнято з порушенням строків та саме рішення не можна вважати прийнятим, оскільки не проголосовано більшістю голосів. Крім того, апелянт зазначає, що 13.07.2018 року профспілковий представник надав відповідь №253, в якій, зокрема, зазначено, що первинна профспілкова організація «Бурштинської ТЕС» надала згоду на звільнення позивача. Позивачем не доведено і судом не здобуто жодного доказу, що на підприємстві з'явилися нові вакансії, крім запропонованих позивачу, про які останній не був повідомлений.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, який доводи апеляційної скарги підтримав, представника позивача, який вимоги скарги заперечив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелянт наводить в апеляційній скарзі доводи тільки щодо незаконності рішення в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України саме в цій частині рішення суду перевіряється апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що позивач працював на посаді інженера з комплектації устаткування й матеріалів І категорії відділу закупівель Відокремленого підрозділу «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго», що підтверджується копією трудової книжки (т. 1 а.с. 11-12) та визнається сторонами у справі.

Наказом ПАТ «ДТЕК Західенерго» від 27 вересня 2017 року внесено зміни до штатного розпису Відокремленого підрозділу «Бурштинська ТЕС», зокрема, з 03 січня 2018 року скорочено штатну одиницю інженера з комплектації устаткування й матеріалів І категорії відділу закупівель ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» (т. 1 а.с. 93).

25 жовтня 2017 року позивачу вручено попередження про зміни в організації виробництва і праці ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго», у зв'язку з чим передбачено скорочення його посади. Зі змісту попередження встановлено, що ОСОБА_2 в день попередження ознайомлений також з переліком вакантних посад (т.1 а.с. 96-100), що представник позивача підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду.

Наказом ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» від 28 грудня 2017 року позивача звільнено з посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з 02 січня 2018 року (т. 1, а.с. 103).

Наказом ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» від 09 січня 2018 року змінено дату звільнення на 09 січня 2018 року у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності позивачем (т. 1 а.с. 105).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача є незаконним з наступних підстав: 1) позивача не було ознайомлено з наказом ПАТ «ДТЕК Західенерго» від 27 вересня 2017 року, яким внесено зміни до штатного розпису ВП «Бурштинська ТЕС», що на переконня суду є необхідним; 2) профком Бурштинскої ТЕС 27 грудня 2017 року ухвалив відмовити адміністрації Бурштинської ТЕС у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем; 3) відповідач не виконав свого обов'язку, передбаченого ст. 49-2 КЗпП України, оскільки зобов'язаний був надати позивачу перелік вакантних посад не тільки на 25 жовтня 2017 року (день попередження про наступне звільнення), а й тих вакансій, що були в період до часу його звільнення, тобто до 9 січня 2017 року. При цьому, суд вважав голослівними доводи представників відповідача про те, що такий перелік вакансій не змінювався.

Колегія суддів погоджується в цілому із висновком суду про задоволення позову, однак вважає, що суд помилково визначив підстави для його задоволення, зокрема, що роботодавець порушуючи вимоги трудового законодавства не ознайомив позивача з наказом ПАТ «ДТЕК Західенерго» від 27 вересня 2017 року, яким внесено зміни до штатного розпису ВП «Бурштинська ТЕС» та не прийняв до уваги, що профком Бурштинскої ТЕС 27 грудня 2017 року вирішив відмовити адміністрації Бурштинської ТЕС у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем, що також є порушенням при звільненні, тому у цій частині рішення необхідно змінити.

Зазначаючи таку підставу для поновлення на роботі як не ознайомлення з наказом про внесення змін в організацію виробництва і праці, суд першої інстанції посилався на роз'яснення Міністерства юстиції України «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» від 25 січня 2011 року.

Однак з такий висновок суду є неправильний, оскільки вказане роз'яснення не є нормативно-правовим актом та носить рекомендаційний характер. Законом, в тому числі КЗпП України, не передбачено обов'язку роботодавця ознайомлювати працівника із наказом про внесення змін в організацію виробництва і праці.

З огляду на це, не ознайомлення з наказом про внесення змін в організацію виробництва і праці не може бути підставою для задоволення позову ОСОБА_2, тому доводи апелянта в цій частині є обґрунтованими.

Суд встановив, що протоколом профкому Бурштинскої ТЕС від 27 грудня 2017 року за № 32 було ухвалено відмовити адміністрації Бурштинської ТЕС у наданні згоди на розірвання трудового договору з інженером з комплектації устаткування відділу закупівель ОСОБА_2 за п.1 ст. 40 КЗпП України, з підстав недоведеность факту зміни організації виробництва та праці (т. 1 а.с. 130-131) і вважав це ще однією підставою для скасування наказу про звільнення позивача.

Однак погодитись із таким висновком суду не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору, в тому числі з підстави, передбаченої пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Порядок надання такої згоди передбачено частинами 2, 3, 5 статті 43 КЗпП України, якими, зокрема, передбачено, що виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Всупереч цим нормам закону, подання в.о. директора ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» про надання згоди на розірвання трудового договору із позивачем (т.1 а.с.102), яке отримано 11.12.2017 року, профком Бурштинської ТЕС розглянув 27.12.2017 року - з порушенням 15-денного строку розгляду такого подання, у матеріалах справи відсутні будь-які докази про повідомлення відповідача про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття.

У пункті 2.13. Положення про первинну організацію Профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України, затвердженого постановою Президії ЦК Профспілки від 03 жовтня 2006 року №П-3-3 визначено, що рішення профкому вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини членів профкому, присутніх на засіданні, при наявності кворуму. Всупереч цьому пункту, рішення про ненадання згоди на розірвання трудового договору з позивачем не було прийняте, оскільки за надання згоди на звільнення, голосували: «За» - 0 чол., «Проти» - 3 чол., «Утрималось» - 7 чол., тобто рішення у встановленому порядку не приймалось, тому його не можна вважати правомочним.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду справи, 13 липня 2018 року, у відповідь на подання генерального директора ПАТ «ДТЕК Західенерго» №82/юр від 27.06.2018 року щодо надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_4, профспілковий представник первинної профспілкової організації «Бурштинської ТЕС» ОСОБА_5 надав згоду на розірвання трудового договору з позивачем на підстві п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 108).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач дотримав порядку встановленого статтею 43 КЗпП України, належним чином звернувшись до профкому Бурштинської ТЕС, яка порушила порядок розгляду подання, тому рішення профкому Бурштинської ТЕС від 27.12.2017 року, оформлене витягом із протоколу(а.с. 130-131) не має правового значення і не може виступати підставою для скасування наказу про звільнення позивача. Таким чином, доводи апелянта в цій частині також є обґрунтованими.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім'ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності та штату працівників. Це підтверджується виданим наказом ПАТ «ДТЕК Західенерго» від 27 вересня 2017 року про внесення змін до штатного розпису Відокремленого підрозділу «Бурштинська ТЕС» (т.1 а.с.93), яким з 03 січня 2018 року скорочено дві посади, в тому числі посаду позивача, витягом із штатного розпису (т.1 а.с.106), у якому посада, яку обіймав позивач відсутня, а також звітністю - інформацією про заплановане вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, поданою відповідачем до центру зайнятості (т.1 а.с.101). Встановивши, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності та штату працівників, суд вважав звільнення незаконним з підстав порушення відповідачем порядку такого звільнення.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).

Таким чином, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Таким є правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі №6-1723цс/17, від якого Велика Палата Верховного Суду не відступила (постанова від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17).

Судом достеменно встановлено, що відповідач надав позивачу перелік вакантних посад на момент попередження про звільнення, тобто на 25 жовтня 2017 року, однак не надав позивачу перелік вакантних посад в період до часу його звільнення, тобто до 9 січня 2018 року, і це відповідач визнав. Єдине заперечення, яке висували представники відповідача полягало в тому, що перелік вакантних посад до моменту звільнення позивача не змінювався. Однак, це жодними доказами не підтверджено. Крім того, навіть відсутність змін у переліку вакантних посад в період до часу звільнення позивача не звільняє відповідача від обов'язку по працевлаштуванню працівника в період з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у порушення частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець не виконав обов'язку по працевлаштуванню позивача, так як останньому не були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. І цей факт апелянтом не спростовано. Надані апелянтом до суду апеляційної інстанції переліки вакантних посад на 29.12.2017 року, на 03.01.2018 року та на 09.01.2018 року не спростовують вищевказаного факту. Крім того представник апелянта підтвердив, що у переліку вакантних повад до дня звільнення, на яких позивач міг би працювати за своєю кваліфікацією інженера, є посади комірника чи машиніста, а представник позивача підтвердив, що у разі ознайомлення позивача з вакантними посадами аж до дня звільнення він міг би погодитись на зайняття вакантних посад, враховуючи, що на його утриманні знаходяться двоє неповнолітних дітей.

Доводи апелянта про належне виконання ним вимог ст. 49-2 КЗпП України по працевлаштуванню позивача повністю спростовані вищенаведеним обґрунтуванням.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі з підстав невиконання відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України по працевлаштуванню позивача ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення в частині не ознайомлення з наказом про внесеня змін до штатного розпису та звільнення позивача без згоди профспілкового комітету не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цілому, а тільки є підставою для зміни його мотивувальної частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи, що суд першої інстанції неправильно визначив усі підстави для задоволення позову, рішення суду необхідно змінити, а саме: виключити із його мотивувальної частини такі обгрунтування суду як підставу для задоволення позову - не ознайомлення позивача з наказом про внесеня змін до штатного розпису та у зв»язку з відмовою адміністрації Бурштинської ТЕС у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_2 за п.1 ст. 40 КЗпП України. В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2018 року змінити.

Виключити із мотивувальної частини судового рішення обгрунтування суду як підставу для задоволення позову не ознайомлення позивача з наказом ПАТ «ДТЕК Західенерго» від 27 вересня 2017 року про внесення змін до штатного розпису АТ ДТЕК «Бурштинська ТЕС», та у зв»язку з відмовою адміністрації Бурштинської ТЕС у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_2 за п.1 ст. 40 КЗпП України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2019 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта