ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №592/5168/19

Номер провадження 22-ц/816/4143/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

позивача - ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 червня 2019 року в складі судді Катрич О.М., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі - ТОВ СК «Кредо») про захист прав споживача та стягнення страхової виплати.

Позов обґрунтовано тим, що 07 серпня 2016 року між нею та ТОВ СК «Кредо» був укладений договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків за № SUH9NS-16771В73 на строк з 11 серпня 2016 року по 10 серпня 2017 року включно, який в подальшому був пролонгований до 11 серпня 2019 року шляхом сплати нею щомісячних страхових платежів.

28 листопада 2018 року з нею стався нещасний випадок, а саме: вона підвернула ногу, внаслідок чого отримала закритий перелом обох щиколотків правої гомілки та заднього краю великогомілкової кістки зі зміщенням та підвивихом ступні назовні та назад. Одразу після падіння цього ж дня, тобто 28 листопада 2018 року, вона звернулась до лікарні за медичною допомогою, де їй було встановлено вказаний діагноз і надано медичну допомогу. У зв`язку з отриманою травмою вона була тимчасово непрацездатна до 22 березня 2019 року та майже три місяці не могла самостійно пересуватись.

14 лютого 2019 року позивач через страхового агента (яким згідно з договором страхування є ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулась до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, на яку отримала відповідь, згідно з якою подію, що трапилась з нею було визнано страховим випадком, однак у виплаті страхового відшкодування було відмовлено у зв`язку з тим, що вона не дотрималась встановленого у договорі строку повідомлення відповідача про настання страхового випадку.

Посилаючись на обставини того, що умовами укладеного між сторонами договору добровільного страхування від нещасних випадків не встановлений строк, протягом якого вона мала повідомити відповідача про настання страхового випадку, а також на те, що вона з поважних причин не могла раніше звернутись до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 10000 грн, який вона визначила відповідно до Таблиці № 1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам».

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 10000 грн.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь держави судовий збір у сумі 768 грн 40 коп.

Вказане рішення суду відповідач ТОВ СК «Кредо» оскаржило в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував обставин того, що позивач своїм підписом у договорі страхування підтвердила факт того, що ознайомлена з Умовами страхування по договору та погодилась з тим, що зазначені Умови є його невід`ємною частиною. Відтак, на думку відповідача, оскільки позивач пропустила встановлений п. 3.1 Умов страхування по договору страхування тридцятиденний строк з дня настання страхового випадку для повідомлення відповідача про такий випадок, тому їй було обґрунтовано відмовлено у виплаті страхового відшкодування, чого безпідставно не врахував суд першої інстанції. Крім того, при визначенні розміру страхового відшкодування позивач послалась на Таблицю № 1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам», яка є додатком до Правил страхування, що, на думку відповідача, свідчить про її обізнаність з Правилами страхування, які разом з Умовами є невід`ємною частиною договору страхування. Також, як вважає відповідач, позивач не довела поважність причин пропуску строку для повідомлення страховика про настання страхового випадку, а ті обставини, на які вона посилається, такими не являються.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 . вважає доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу, тому рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача і її представника ОСОБА_3 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ СК «Кредо» був укладений договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків за № SUH9NS-16771В73, згідно з умовами якого і правилами страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачеві, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору і Правил страхування (а.с. 11).

Вказаний договір був двічі пролонгований: спочатку на 12 місяців (до 11 серпня 2018 року), потім ще на 12 місяців (з 12 серпня 2018 року до 11 серпня 2019 року) шляхом сплати позивачкою щомісячних страхових платежів (а.с. 13-43).

Підпунктом п. 6.1 пункту 6 договору страхування передбачено, що страховими випадками згідно цього Договору і Правил страхування є події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мали місце під час дії Договору страхування та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судом, тощо). Зокрема, страховим випадком згідно з п.п. 6.1.2 Договору є ушкодження здоров`я застрахованої особи внаслідок нещасного випадку згідно з Додатком №1 до Правил страхування. Цим же підпунктом договору встановлено, що розмір виплати у разі ушкодження кінцівок становить від 1 % до 100%.

Як передбачено п. 6.2 договору, нещасним випадком за цим Договором слід вважати раптову, випадкову, короткочасну незалежну від волі застрахованої особи (страхувальника, вигодо набувача, спадкоємця) подію, що фактично відбулась і внаслідок якої настав розлад здоров`я, в тому числі, травматичне пошкодження.

28 листопада 2018 року близько 10-00 години позивач впала на праву ногу, внаслідок чого отримала закритий перелом обох щиколотків правої гомілки та заднього краю великогомілкової кістки зі зміщенням та підвивихом ступні назовні та назад. Цього ж дня, тобто 28 листопада 2018 року, вона звернулась до лікарні за медичною допомогою, де їй був встановлений вказаний вище діагноз, а також надано медичну допомогу, а саме: виконано закриту репозицію уламків та накладено гіпсову пов`язку «чобіток» (а.с. 9, 10, 44).

У зв`язку з отриманою травмою позивач знаходилась на амбулаторному лікуванні у лікаря-ортопеда з 28 листопада 2018 року по 22 березня 2019 року (а.с. 45-57, 58, 59, 94-101).

14 лютого 2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 91).

Проте, листом від 20 лютого 2019 року ТОВ СК «Кредо» відмовило їй у виплаті страхового відшкодування за страховим випадком, посилаючись на те, що нею пропущений встановлений договором страхування строк повідомлення страховика про настання події без поважних на те причин (а.с. 12).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що умовами укладеного договору добровільного страхування не встановлений строк повідомлення страховика про настання страхового випадку, тому відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування з підстав пропуску позивачем вказаного строку є незаконною. При цьому, встановивши обставини того, що в силу незадовільного стану здоров`я позивача її звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування стало можливим лише 14 лютого 2019 року, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач з поважних причин не могла раніше звернутися до відповідача із вказаною вище заявою про настання страхового випадку.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, а підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Правовідносини сторін виникли на підставі договору добровільного страхування.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як передбачено пунктом 1 частини 1 статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування).

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (стаття 982 ЦК України).

Обов`язки страхувальника передбачені статтею 989 ЦК України.

Зокрема, пунктом 5 частини 1 статті 989 ЦК України визначено, що страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Аналогічний обов`язок страхувальника встановлений і в пункті 5 частини 1 статті 21 Закону України «Про страхування».

Як передбачено пунктом 5 частини 1 статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати про наявність у страхувальника обов`язку повідомити страховика про настання страхового випадку. При цьому, строк такого повідомлення має бути встановлений укладеним між сторонами договором страхування.

У той же час, за умовами укладеного між сторонами договору добровільного страхування від 07 червня 2016 року у разі настання страхового випадку рекомендовано зателефонувати на номером НОМЕР_1 (а.с. 11).

При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, жодним пунктом договору страхування не встановлений строк повідомлення страховика про настання страхового випадку.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування з підстави несвоєчасного повідомлення про настання страхового випадку, оскільки строк такого повідомлення не передбачений умовами укладеного між сторонами договору добровільного страхування.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк повідомлення про настання страхового випадку передбачений пунктом 3.1 Умов страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків, які є невід`ємною частиною договору страхування, не заслуговують на увагу колегії суддів, з огляду на наступне.

Згідно із частинами 1, 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються страховою компанією, тому повинні бути зрозумілі усім страхувальникам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим страховик має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (страхувальник за договором страхування) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Умовами укладеного між сторонами договору страхування строк повідомлення страхувальником страховика про настання страхового випадку не зазначений.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на публічний договір-оферту ТОВ СК «Кредо» щодо добровільного страхування від нещасних випадків та Умови страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків, розміщених на площадці цивільно-правових договорів АТ КБ «ПриватБанк» та на сайті страховика www.skcredo.com.ua, як невід`ємних частин спірного договору.

При цьому, пунктом 3.1 наданих відповідачем Умов страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків передбачені умови здійснення страхових виплат. Зокрема, у разі настання події, яка підпадає під ознаки страхового випадку, страхувальник або застрахована особа повинні у строк не пізніше тридцяти днів, а у випадку смерті застрахованої особи - спадкоємець (-ці) - у строк не пізніше 6 місяців з дня настання події, повідомити страховика про її настання (а.с. 78-83).

Однак, на думку колегії суддів, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків розуміла позивачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків, а також те, що вказані документи на момент укладення договору страхування взагалі містили умови щодо строку повідомлення позивачем страховика про настання страхового випадку, ураховуючи обставини того, що відповідач надав під час розгляду даної справи в суді першої інстанції нову редакцію особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ, затверджених розпорядженням дирекції ТОВ СК «Кредо» від 31 травня 2017 року за № 87 (а.с. 104-117, 118-119, 120-147), тобто, пізніше, ніж укладений між сторонами договір страхування від 07 серпня 2016 року.

Крім того, роздруківка із сайту відповідача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (страховика), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила добровільного страхування від нещасних випадків.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови та правила добровільного страхування від нещасних випадків, відсутність у договорі (полісі) добровільного страхування домовленості сторін про строк повідомлення страхувальником страховика про настання страхового випадку, надані відповідачем публічний договір-оферта ТОВ СК «Кредо» щодо добровільного страхування від нещасних випадків та Умови страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позивачкою договору добровільного страхування від нещасних випадків, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказаний висновок узгоджується також з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Також, на думку колегії суддів, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач з поважних причин не могла раніше звернутися до відповідача із заявою про настання страхового випадку, так як за даними медичної документації стан її здоров`я та характер ушкоджень не дозволяв їй зробити це раніше.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач протягом її тимчасової непрацездатності періодично відвідувала лікаря, що на думку відповідача, свідчить про те, що вона мала можливість раніше звернутися до страхової компанії є безпідставними та надуманими, тому не заслуговують на увагу колегії суддів, ураховуючи тривалість скарг позивача на стан здоров`я та необхідність продовження листків непрацездатності, що підтверджується відповідною медичною документацією.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач, визначаючи розмір страхового відшкодування, керувалась даними Таблиці № 1, які є додатком № 1 до Правил страхування, що, як вважає відповідач, свідчить про її обізнаність з вказаними Умовами та Правилами, то колегія суддів не приймає їх до уваги, зазначаючи наступне. Зокрема, підпунктом 6.1.2 договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків встановлено, що розмір виплати у разі ушкодження кінцівок становить від 1 % до 100%. Відтак, визначаючи розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції розглянув справу в межах позовних вимог, так як визначений позивачем розмір страхового відшкодування на підставі пункту 100 Таблиці № 1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам» у розмірі 15 % від страхової суми (яка згідно з договором становить 50000 грн) щодо перелому обох щиколоток з краєм великогомілкової кістки та додатково у розмірі 5 % від страхової суми при переломах кісток гомілковоступневого суглоба, які супроводжуються підвивихом (вивихом), а всього у загальному розмірі 20 % від страхової суми, що становить 10000 грн (20 % від 50000 грн) узгоджується з п.п. 6.1.2 договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту апеляційної скарги не вбачається, що відповідач оспорює розмір страхового відшкодування.

Також, колегія суддів зауважує, що несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов`язок виплатити страхове відшкодування. Однак, виходячи з матеріалів справи, відповідач не заперечував сам факт настання страхового випадку, так як у відповіді від 20 лютого 2019 року ТОВ СК «Кредо» визнало факт того, що описана вище подія кваліфікується як травматичне ушкодження (а.с. 12), але відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування за пропуском строку повідомлення про страховий випадок.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 червня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко