справа № 489/1263/19 провадження №2/489/1162/19
РІШЕННЯ

Іменем України

25 вересня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Коденко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Миколаївводоканал» (далі - КП «Миколаївводоканал»), Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта»), третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування майнової та моральної шкоди

встановив:

У березні 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Канівець Р.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів КП «Миколаївводоканал», ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача майнову шкоду в розмірі 23592,64 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 30.11.2018 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ГАЗ 3307, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Миколаєві по вул. 12 Поздовжня, 3, рухаючись заднім ходом, в порушення вимог п.п. 10.9, 2.3 «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, (далі - Правила дорожнього руху) не впевнився в безпеці та скоїв наїзд на припаркований автомобіль Lada 219410, номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків. Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11.01.2019 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з КП «Миколаївводоканал», цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта». Згідно звіту № 001/01-19 від 10.01.2019 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Lada 219410, номерний знак НОМЕР_2 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди складає 44142,56 грн. Страхова компанія, в якій застраховано його автомобіль, відшкодувала позивачу вартість відновлювального ремонту, який складає 34095,97 грн. Тому, вартість втрати товарної вартості автомобіля, яка згідно експертного висновку складає 10046,59 грн., мають відшкодувати відповідачі.

Також позивачу заподіяно збиток на суму 10846,05 грн., оскільки після дорожньо-транспортної пригоди протягом трьох місяців він щомісячно сплачував кредит за автомобіль, яким не користувався. Крім того, внаслідок дорожньою-транспортної пригоди позивачу заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в 50000,00 грн., яка виразилася у психічних переживаннях, порушенні звичайного стану життя, втраті нового автомобіля.

Представник відповідача КП «Миколаївводоканал» у відзиві на позовну заяву в задоволенні позову просив відмовити. Вказав, що позивач, заявляючи вимоги щодо стягнення 10846,05 грн. в якості завданих збитків, пов`язує його розмір з сумами щомісячних платежів, які він здійснює на протязі трьох місяців по 3615,35 грн. за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Авто Просто». Однак, такі правовідносини жодним чином не пов`язані з реальними збитками, оскільки свої зобов`язання за кредитним договором позивач має виконувати самостійно і не перекладати їх на третіх осіб. Щодо втрати товарної вартості автомобіля в розмірі 10046,59 грн., його слід розглядати як елемент вартості відновлювального ремонту, що за звітом № 001/01-19 від 10.01.2019 складає 34095,97 грн.. Також, слід врахувати, що позивач в якості страхового відшкодування отримав від ПрАТ «СК «Уніка» 31093,30 грн. відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 17.01.2019 ПАТ «НАСК «Оранта», за яким розмір матеріального збитку складає 33898,84 грн. попри іншої суми вказаної у звіті. Також вказав на суперечності щодо сум сплачених і заявлених збитків.

Третя особа ОСОБА_2 надав до суду письмові пояснення, в яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. У поясненнях вказав, що дійсно мав факт дорожньо-транспортної пригоди в якій він керуючи транспортним засобом ГАЗ 3307, номерний знак НОМЕР_1 в м.Миколаєві по вул. 12 Повздовжня, 3 скоїв наїзд на припаркований автомобіль позивача. Свою вину він визнав та був притягнутий до адміністративної відповідальності. В частині вимог відшкодування вартості втрати товарної вартості автомобіля вказав, що наданий позивачем звіт про оцінку є недопустимим доказом, оскільки недостовірність цього звіту полягає в тому, що втрата товарної вартості є «умовною величиною», а викладений в ньому висновок є суб`єктивною думка спеціаліста - оцінювача, який не несе будь-якої відповідальності за свій висновок. Тому, не підлягає задоволенню і вимога про відшкодування витрат в розмірі 2500,00 грн., понесених позивачем на замовлення експертного оцінювання. Безпідставними є вимоги і в частині стягнення 10846,05 грн., які не підлягають віднесенню до реальних збитків, а тому вказаний розмір понесених витрат і причинний зв`язок між скоєною дорожньо-транспортною пригодою та необхідністю сплачувати кредит за автомобіль відсутні. Щодо розміру моральної шкоди в сумі 50000,00 грн., яку просить стягнути позивач, то з огляду на мінімальний строк відсутності у позивача автомобіля, який складає три місяці, такий розмір є значно завищеним.

Ухвалою суду від 12.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання, призначене на 11.09.2019 09:10 годину, учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач та представник відповідача КП «Миколаївводоканал» надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник позивача у відповіді на відзив позовну заяву підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ПАТ «НАСК «Оранта» причини неявки в судове засідання не повідомив та відзиву не надав.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

30.11.2018 о 18:15 годині водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ГАЗ 3307, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Миколаєві по вул. 12 Поздовжня, 3, рухаючись заднім ходом, в порушення вимог п.п. 10.9, 2.3 «б» Правил дорожнього руху, не впевнився в безпеці та скоїв наїзд на припаркований автомобіль Lada 219410, номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків.

Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11.01.2019 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Із матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з КП «Миколаївводоканал», цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується полісом № АМ/7084838 від 24.05.2018.

Згідно доданої до відзиву КП «Миколаївводоканал» на позовну заяву копії розрахунку страхового відшкодування від 17.01.2019 розмір матеріального збитку (з врахуванням зносу деталей, що замінюються), завданого пошкодженням автомобіля Lada 219410, номерний знак НОМЕР_2 , складає 33898,84 грн., а сума страхового відшкодування після вирахування франшизи (2805,54 грн.) 31093,30 грн.

Наведений розрахунок відповідає рахунку-фактурі № СЧ-0000730 від 17.12.2018, оформленого ТОВ «Автоцентр на Будівельників» на суму 33898,84 грн. (з ПДВ), замовником в якому вказано ОСОБА_3 та стосується вартості робіт і запчастин з ремонту автомобіля Lada 219410, номерний знак НОМЕР_2 .

10.01.2019 ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» звернулося до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою № 24056 про виплату страхового відшкодування в розмірі 31093,30 грн., яке було нею виплачене потерпілому ОСОБА_1 згідно договору страхування № 284015/4092/0000180 від 01.08.2018.

Відповідно до звіту № 001/01-19 від 10.01.2019 про оцінку автомобіля Lada 219410, номерний знак НОМЕР_2 , складеного експертом-оцінювачем ФОП ОСОБА_4 за замовленням позивача ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді становить 34095,97 грн., вартість втрати товарної вартості автомобіля 10046,59 грн., всього вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ОСОБА_1 складає 44142,56 грн., з податком на додану вартість.

Актом 001/01-19 від 10.01.2018 та квитанцією до прибуткового касового ордера № 02 від 10.01.2019 підтверджується оплата ОСОБА_1 2500,00 грн. за надані експертні послуги згідно договору № 001/01-19 від 03.01.2019 на автомобіль Lada 219410, номерний знак НОМЕР_2 .

Таким чином, як вбачається з позову та досліджених судом доказів, позивач здійснив експертного дослідження для встановленням вартості втрати товарної вартості автомобіля, придбаного ним в кредит, що було не визначено при визначенні вартості відновлювального ремонту, оформленого ТОВ «Автоцентр на Будівельників» рахунком-фактурою № СЧ-0000730 від 17.12.2018.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного правового регулювання.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Саме такі висновки щодо застосування положень статті 1172 ЦК України викладені Верховним Судом України у постанові від 28.01.2015, справа № 6-229цс14.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди.

Статтею 1187 ЦК України встановлено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується із нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана дорожньо-транспортною пригодою з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Судом встановлено, що позивач отримав страхове відшкодування завданої майнової шкоди від своєї страхової компанії ПрАТ «СК «Уніка» згідно договору страхування № 284015/4092/0000180 від 01.08.2018.

Враховуючи положення статті 988 ЦК України та зміст і умови договору страхування, шкода у вигляді втрати товарної вартості не підлягає відшкодуванню страховою організацією, а тому підлягає стягненню з винної особи.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.08.2019, справа № 490/898/16-ц.

Судом також встановлено та учасниками справи не оспорюється, що на час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 виконував обов`язки водія, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем КП «Миколаївводоканал», а тому ці обставини відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 074/8395 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Відповідно пункту 8.6.2 Методики розрахунок величини ВТВ здійснюється за формулою. Якщо відношення А має значення до 0,03, величина ВТВ прирівнюється до вартості відновлювального ремонту.

Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 04.06.2014, справа № 6-49цс14.

Як встановлено судом, у звіті № 001/01-19 від 10.01.2019 визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля Lada 219410, номерний знак НОМЕР_2 , який складає 3405,97 грн., а також вартість втрати товарної вартості вказаного автомобіля, яка складає 10046,59 грн., яка відсутня в рахунку-фактурі № СЧ-0000730 від 17.12.2018 та розрахунку страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» від 17.12.2018.

Повний розмірі матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Lada 219410, номерний знак НОМЕР_2 , згідно вказаного звіту складає 44142,56 грн.

Таким чином, враховуючи положення статті 988 ЦК України та умови полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПАТ «НАСК «Оранта» та КП «Миколївводоканал», з яким на час дорожньо-транспортної пригоди в трудових відносинах перебував ОСОБА_2 , втрата відновлювальної вартості автомобіля позивача в розмірі 10046,59 грн. підлягає стягненню з власника автомобіля - КП «Миколївводоканал», оскільки вказана виплата не входить до складу страхового відшкодування.

З вказаного відповідача також підлягають стягненню на користь позивача і 2500,00 грн. витрат, понесених позивачем на експертне дослідження, що підтверджується актом 001/01-19 прийому-передачі виконаних робіт від 10.01.2019 та квитанцією до прибуткового касового ордера № 02 від 10.01.2019, оскільки ці витрати відносяться до збитків позивача.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, а саме заподіяння позивачу моральних стражданнях у зв`язку із пошкодженням належного йому майна, яке було придбано в кредит, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, в т.ч. і через необхідність сплачувати кредит за рахунок якого був придбаний транспортний засіб та яким він не міг користуватися з вини винуватця дорожньо-транспортної пригоди, витрачання часу на відновлення технічного стану автомобіля та підготовки і звернення до суду за захистом свого права.

Разом з тим, суд вважає заявлену позивачем моральну шкоду завищеною, а тому виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості її розмір має складати 5000,00 грн., що буде відповідати обставинам справи та співмірності заподіяної шкоди позивачу.

Оскільки така шкода заподіяна позивачу внаслідок винних дій ОСОБА_2 , який на час вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах із КП «Миколаївводоканал», така моральна шкода має бути стягнута саме із останнього.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів 10846,05 грн., як збитку нанесеного необхідністю сплачувати кредит протягом трьох місяців невикористання позивачем пошкодженого автомобіля задоволенню не підлягають, оскільки вказані витрати не є збитками в розмінні статі 22 ЦК України, а відносяться до грошових зобов`язань позивача за кредитним договором.

Викладені у відзиві доводи представника відповідача про наявність розбіжностей між отриманою позивачем від ПрАТ «СК «Уніка» сумою страхового відшкодування в розмірі 31093,30 грн. та розрахунком страхового відшкодування від 17.01.2019 ПАТ «НАСК «Оранта», за яким розмір матеріального збитку складає 33898,84 грн., не впливають на висновок суду оскільки позивач не заявляв вимог про стягненні різниці між вказаними сумами, як і стягненні франшизи, на яку йому зменшено страхове відшкодування.

Безпідставними є викладені в поясненнях доводи третьої особи про недопустимість як доказу звіту № 001/01-19 від 10.01.2019, так як вони ґрунтуються на припущеннях спеціаліста - оцінювача, оскільки останній не несе відповідальності за наданий висновок.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, доводи ОСОБА_5 про недопустимість завіту як доказу ґрунтуються на припущеннях, без належного обґрунтування такого висновку і надання доказів на його спростування, в т.ч. і в частині розміру вартості втрати товарної вартості автомобіля.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з КП «Миколаївводоканал» 10046,59 грн. вартості втрати товарної вартості автомобіля, 2500,00 грн. витрат, понесених на експертне дослідження, та 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, всього 17546,59 грн. Позовні вимоги в інші частині, в т.ч. про стягнення шкоди з ПАТ «НАСК «Оранта», задоволенню не підлягають з наведених вище підстав.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із цим, з відповідача КП «Миколаївводоканал» на користь позивача підлягає стягненню 181,73 грн. судового збору (760,40*23,90%).

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Миколаївводоканал» на користь ОСОБА_1 10046,59 грн. вартості втрати товарної вартості автомобіля, 2500,00 грн. витрат, понесених на експертне дослідження, та 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, всього 17546,59 грн. (сімнадцять тисяч п`ятсот сорок шість гривень 59 коп.) та 181,73 грн. (сто вісімдесят одна гривня 73 коп.) судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Комунальне підприємство «Миколаївводоканал», , місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Погранична, 161;

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-д;

третя особа: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 25.09.2019.

Суддя І.В.Коваленко