ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 645/5564/17

Провадження № 22-ц/818/4208/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Котелевець А.В., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 ,

третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради,

третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 травня 2019 року, ухвалене суддею Ульяніч І.В.,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Раніше зазначена квартира належала її матері - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя мати позивача ОСОБА_6 зареєструвала в спірній квартирі відповідача ОСОБА_2 , який був одружений із донькою позивача та онукою ОСОБА_6 - ОСОБА_3 .. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали в спірній квартирі, як члени сім`ї власника квартири - матері позивача ОСОБА_6 .. За час проживання в спірній квартирі відповідачі не сплачували комунальні послуги, у зв`язку із чим утворилась велика заборгованість. Мати позивача ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач після її смерті прийняла спадкове майно, але оформити спадок змогла тільки після сплати заборгованості відповідачів по спірній квартирі. На теперішній час в належній їй квартирі проживає та зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , а відповідач ОСОБА_3 та їх малолітня дитина ОСОБА_7 зареєстровані в іншому житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , але всі проживають у спірній квартирі, не сплачують по квартирі необхідні платежі та не визнають за позивачем її право на спірну квартиру, тому позивач змушена звернутись до суду. Відповідач не входить до кола осіб, визначених ч. 2 ст. 64 ЖК України, ніколи не був членом її сім`ї, оскільки спільно вони ніколи не проживали, не вели спільне господарство, не були пов`язані спільним побутом. Її донька ОСОБА_3 є повнолітньою, має власну сім`ю, зареєстрована із дитиною за іншою адресою. Позивач просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення із спірної квартири відповідачів та визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Не погодившись із позовом, відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позов, в якому зазначила, що позивач ОСОБА_5 , яка доводиться їй матір`ю, звернулась до неї, її чоловіка та сина із позовом про виселення та визнання особи такою, що втратила право користування спірною квартирою. Позивачем були надані вибірково докази, які не свідчать про фактичні обставини та правовідносини сторін. Позовні вимоги не визнала в повному обсязі, оскільки вважає їх не обґрунтованими, такими, що суперечать вимогам діючого законодавства України з наступних підстав. З ОСОБА_2 вони перебувають у шлюбі з 26.07.2003 року. На час реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 вона фактично мешкала однією сім`єю з рідною бабусею ОСОБА_6 в спірній квартирі АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 58.00 м. кв., житлову - 40,60 м. кв. та складається з 3-х кімнат. Спірне приміщення належало ОСОБА_6 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 11.03.2002 року. Станом на 2003 рік бабусі було майже 74 роки і вона потребувала постійної допомоги в силу похилого віку та загального стану здоров`я. На початку 2003 року бабуся ОСОБА_6 звернулась за допомогою до своєї дочки ОСОБА_5 , яка є позивачем у справі, але остання категорично відмовилась надавати їй будь-яку допомогу. За таких обставин, бабуся звернулась до відповідача і запропонувала мешкати разом однією сім`єю. Таким чином, в спірну квартиру вона вселилась зі згоди її власника ОСОБА_6 і постійно проживала разом з нею однією родиною до дня смерті, та продовжує мешкати в квартирі до цього часу. З моменту вселення в квартирі знаходиться належне їй на праві власності майно (меблі, побутова техніка та інше), а також особисті речі. Відповідач слідкує за технічним станом квартири, сплачує усі необхідні комунальні послуги. До дня смерті вона доглядала за бабусею, надавала їй різного роду допомогу (готувала, прибирала, тощо). Позивач ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_3 , її чоловік та їх малолітній син не є членами її сім`ї і вона не надавала згоду на їх вселення в спірну квартиру. На теперішній час позивач є новим власником квартири, яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину і бажає на власний розсуд розпоряджатися жилим приміщенням. Дійсно, ані вона, ані члени її родини не проживали разом з позивачем в спірній квартирі, не вели сумісного господарства. При цьому, не погоджується з тим, що з цих підстав вона, її чоловік та їх малолітній син втратили право користування спірною квартирою, оскільки такі ствердження суперечать положенням діючого законодавства України. Вважає, що вона, а також члени її родини мають право користуватись спірним жилим приміщенням, оскільки на законних підставах проживають в квартирі зі згоди попереднього власника. Те, що ОСОБА_3 та її чоловік були членами сім`ї колишнього власника ОСОБА_6 підтверджує і позивач, оскільки прямо про це зазначає в позовній заяві. Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , оскільки у неї та у чоловіка власного житла не було, зі згоди бабусі ОСОБА_6 , її чоловік також вселився в якості члена сім`ї в спірну квартиру. З вказаного часу проживає в ній, а з вересня 2003 року перебуває на реєстраційному обліку за вказаною адресою. Наявність постійного проживання в спірній квартирі та сімейних зв`язків з ОСОБА_6 мають документальне підтвердження. На підставі договору № 56900016 від 02.11.2006 р., укладеного між ТОВ „Берізка- телесистема", з одного боку, та ОСОБА_2 , з іншого боку, вони користуються послугами кабельної мережі і забезпечення телевізійного сигналу в спірній квартирі, сплачують послуги. Відповідно до договору № 748 від 30.09.2007 року ними було придбано вхідні двері, які в подальшому встановлені в спірній квартирі. На підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2009 року, укладеного між ФО- П ОСОБА_8 , з одного боку, та з ОСОБА_2 , з іншого, за рахунок коштів сімейного бюджету вони з чоловіком придбали металопластикові вікна. 07.09.2009 року старі вікна в спірній квартирі були демонтовані і встановлені нові. 10.10.2010 року між ОСОБА_2 та TOB „ТРК Епсілон ТВ" укладено договір № 1108 на надання телекомунікаційних послуг за адресою спірної квартири. Протягом червня 2016 року в спірній квартирі було здійснено заміну лічильника побутового газу. Стороною в договорі також зазначений ОСОБА_2 .. За змістом договору, актів до нього від 03.06.2016 року роботи здійснені в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідно до медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2 перебуває на обліку в поліклінічному відділенні за місцем реєстрації. ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народився син - ОСОБА_4 .. З моменту народження дитина фактично проживає в спірній квартирі. В приміщенні знаходяться його особисті речі. Оскільки дитина має деякі захворювання, вона перебуває на обліку в лікарняних закладах, зокрема за місцем фактичного проживання, що підтверджується картою амбулаторного хворого № 3652, та виписками з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

Факт її проживання в спірній квартирі разом з чоловіком та малолітнім сином підтверджується комісійним актом, який складено 03.04.2018 року за участю сусідів, який затверджений КП „Кулінічі-комунсервіс". Сплата комунальних послуг підтверджується відповідними квитанціями. Зазначає, що ствердження позивача про те, що вони не слідкують за технічним станом квартири та не сплачують комунальні послуги є необґрунтованими та спростовуються вищезазначеними документами, які є належними доказами у справі. Зазначене свідчить про те, що вона, її чоловік ОСОБА_2 та малолітній син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно мешкають в спірній квартирі, використовують приміщення за цільовим призначенням, сплачують відповідні комунальні платежі, слідкують за технічним станом квартири, тобто як члени сім`ї колишнього власника мають права передбачені ст. 64, ст. 65 ЖК України, а також несуть відповідні обов`язки. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 не містять достатніх обґрунтувань для задоволення позову, а також суперечать нормам матеріального права. Крім того ОСОБА_3 зазначає, що надані позивачем докази, викликають сумніви, оскільки позивачем не надано до суду копію про народження ОСОБА_6 , копію свідоцтва про смерть, навіть взагалі не підтвердила, що вона є донькою ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, зазначила, що позивачка додала до позовної заяви копію Свідоцтва про право власності на житло, згідно якого при житті ОСОБА_6 належала квартира АДРЕСА_3 , а згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20.06.2017 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, позивачка ОСОБА_5 отримала в спадщину квартиру АДРЕСА_1 .

Також зазначила, що згідно позову, вона та її малолітній син забезпечені житлом, так як ОСОБА_2 є власником однокімнатної квартири. Однокімнатна квартира АДРЕСА_4 дійсно належить на праві власності її чоловіку ОСОБА_2 .. Ця квартира не є сумісним майном подружжя, оскільки вона не була придбана за кошти спільного бюджету, а тому ні вона, ні малолітній син ОСОБА_9 не має до цієї власності будь-якого відношення. Вказана квартира АДРЕСА_4 належить її чоловіку ОСОБА_2 , на підставі договору дарування, який посвідчений 09.02.2012 року. До цього часу вона та її малолітній син ніякого іншого житла не мали, їх житлом була і є спірна квартира, яка належала на праві власності її бабусі - ОСОБА_6 . Єдиним житлом для неї та її родини є спірна квартира, в яку вона та її чоловік вселились в 2003 року зі згоди власника та мешкають в ній до цього часу протягом майже 15 років. Позивачка не має потреби в спірній квартирі і використовувати її за цільовим призначенням не збирається. В разі задоволення її позовних вимог ОСОБА_5 має намір призвести відчуження жилого приміщення, оскільки житлом вона забезпечена, має будинок АДРЕСА_5 . За вказаною адресою перебуває на реєстраційному обліку, фактично мешкає в будинку. Зазначила, що після смерті бабусі, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 квартирою не цікавилась на протязі майже 8-ми років. В квартирі позивачка ніколи не мешкала, комунальні платежі не сплачувала, за технічним станом приміщення не слідкувала. До подачі позову до суду жодних претензій до неї та членів її родини, ОСОБА_5 також не мала, оскільки квартира їй не потрібна. З позовом до суду ОСОБА_5 звернулась діючі на ґрунті неприязних стосунків, які виникли під час сварки, що відбулася між ними на побутовому рівні на початку грудня 2017 року. Дві квитанції про сплату заборгованості за природній газ, які ОСОБА_5 додала в якості доказів до позову, вона сплатила виключно для того, щоб оформити спадщину, оскільки на квартиру було накладено заборону. Ніякого іншого доказового значення ці квитанції не мають.

Відповідач ОСОБА_3 вважала, що ОСОБА_5 не довела обставини, на які посилається в своїй позовній заяві, не надала до суду жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування позовних вимог, які ґрунтуються на основі діючого законодавства. У задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що позивач отримала у спадок спірну квартиру, після смерті своєї матері, яку вона доглядала до дня смерті. До смерті спадкодавець ОСОБА_6 зареєструвала в спірній квартирі відповідача ОСОБА_2 .. Ніяких договорів із відповідачами позивач не укладала. Із відповідачами однією родиною, після реєстрації їх шлюбу, вона не мешкала ніколи. Позивач потребує лікування, але не може розпорядитись на свій розсуд своїм житлом, через перешкоди, а саме проживання відповідачів в квартирі. Відповідач ОСОБА_2 має на праві власності інше житло, яке здає в оренду. Відповідачка ОСОБА_3 та їх дитина зареєстровані в квартирі чоловіка. Просила позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, з невідомих причин, про час та місце розгляду справи сповіщались неодноразово належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач ОСОБА_3 неодноразово подавала заяви з проханням відкласти розгляд справи, при цьому зазначала, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі.

Представники третіх осіб Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в судове засідання не з`явились, були сповіщені належним чином, подали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутності.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 травня 2019 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_5 перешкоди у користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_6 .

Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з квартири АДРЕСА_6 .

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір в рівних частках з кожного по 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 звернулись до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та визнання осаби такою, що втратила право користування житловим приміщенням є незаконним та необґрунтованим.

Відповідачі жодним чином не сповіщалися про призначення судового засідання на 24.05.2019 року, оскільки судові повістки направлялися за адресою: АДРЕСА_6 (а/с 235-238), по при те, що відповідачі проживають у квартирі АДРЕСА_6 , та відповідно поверталися суду у зв`язку з неврученням.

Зазначають, що розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням принципу рівності сторін та тягне за собою безумовне скасування рішення.

Крім того вказують, що відповідачі тривалий час та на законних підставах мешкають у спільній квартирі, що підтверджується доданими ними до матеріалів справи копіями договорів про надання послуг кабельної мережі, надання телекомунікаційних послуг, купівлі-продажу вікон, замовлення дверей, та зазначають, що в вказаній квартирі робили ремонт та сплачували комунальні послуги. Також зазначають, що малолітній син ОСОБА_4 , мешкає разом із батьками, обслуговується в лікарні за місцем мешкання, що підтверджується доданими копіями виписок із медичної карти.

13 серпня 2019 року від представника ОСОБА_5 - ОСОБА_10 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні власністю та виселенні відповідачів з квартири позивача, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням, у зв`язку із зміною власника квартири, а відповідач ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_11 зареєстровані за іншою адресою АДРЕСА_2 ., проте користуються спірною квартирою та мешкають в ній, на даний час, без достатніх правових підстав, так як згоду на проживання новий власник квартири не надавала, вони не мешкали однією родиною, з часу укладання шлюбу відповідачкою, будь-яких угод між позивачем та відповідачами, щодо проживання в спірній квартирі укладено не було.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном співвласник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 11.03.2002 року, виданого відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, квартира за адресою: АДРЕСА_7 , належала на праві власності ОСОБА_6 (а.с.11)

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.2017 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_6 , після смерті ОСОБА_6 є її донька ОСОБА_5 .. Що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.06.2017 року (а.с.12,13)

Рішенням № 100 від 13.03.2001 року Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області було затверджено рішення опікунської ради № 16 від 12.03.2001 року про призначення ОСОБА_5 опікуном над ОСОБА_6 через її похилий вік та стан здоров`я.

Згідно довідки Котовської сільської ради Магдалінівського району Дніпропетровської області від 01.12.2009 року, вбачається, що ОСОБА_5 проживала разом та доглядала за ОСОБА_6 до дня її смерті до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_6 , зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою з місця мешкання, виданою директором КП «Кулиничікомунсервіс» (а.с.10)

Згідно копії свідоцтва про одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі із 26.07.2003 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.12.2017 року вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 належить на праві приватної власності, на підставі договору дарування від 09.02.2012 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17).

Відповідно до наданих відповідачами копій договорів про надання послуг кабельної мережі, надання телекомунікаційних послуг, купівлі-продажу вікон замовлення дверей, вбачається, що відповідачі мешкаючи в спірній квартирі, користувались нею, робили ремонт, згідно копій квитанцій сплачували комунальні послуги.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає разом із батьками, обслуговується в лікарні за місцем мешкання, що підтверджується копіями виписок із медичної карти.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України, тобто чоловік власника будинку, їх діти і батьки, а також інші особи.

Особа, яка вселилася у будинок (квартиру) як член сім`ї власника цього будинку (квартири), не може бути позбавлена права на користування цим житлом після припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) на підставі правових норм, якими регулюється право власності.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку, права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком.

Отже, права членів сім`ї власника будинку на об`єкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири), на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. 810,814 ЦК України.

Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Права відповідачів які не є власниками спірної квартири, на користування квартирою були похідними від прав колишнього власника цієї квартири.

Отже, у зв`язку зі смертю попереднього власника квартири ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , припинилося і право користування відповідача ОСОБА_2 вказаною квартирою, що належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї власника квартири АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_3 та їх малолітня дитина ОСОБА_11 зареєстровані в іншому житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 ., між сторонами відсутні домовленості щодо проживання відповідачів у вказаній квартирі.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виселення відповідачів з спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачі жодним чином не сповіщалися про призначення судового засідання на 24.05.2019 року, що є підставою для скасування рішення суду, не приймаються до уваги колегією суддів, виходячи з наступного.

Нормами цивільного-процесуального законодавства передбачені розумні строки розгляду справи.

Визначаючи (на власний розсуд) тривалість цих строків, суду необхідно враховувати принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Встановлено, що справа за вищевказаним позовом перебуває в провадженні суду з грудня 2017 року. З матеріалів справи вбачається що відповідачі отримували судові повістки на попередні судові засідання. Також відповідачем ОСОБА_3 до суду першої інстанції було подано відзив на позовну заяву та заяви про відкладення розгляду справи. Крім того в судовому засіданні від 17.04.2018 року приймав участь у справі представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_12 ..

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 вересня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.В. Котелевець

І.С. Сащенко