ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4099/18 Номер провадження 22-ц/814/52/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 вересня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

30 травня 2018 року акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом у якому просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь:

1)заборгованість у розмірі 33 979, 76 грн. за кредитним договором № б/н від 07 вересня 2009 року, яка складається із наступного: заборгованість за кредитом - 3589,16 грн., заборгованість за відсотками - 24980,18 грн., комісія - 3316,15 грн., штраф - 2094,27 грн.;

2)судові витрати у розмірі 1 762 грн.

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовував тим, що 07 вересня 2009 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, його заборгованість за кредитом станом на 30 квітня 2018 року становить 33 979,76 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 вересня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 05 квітня 2011 року у розмірі 11 844, 82 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто судові витрати із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриваБанк» у сумі 614, 23 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, суд вважає за можливе відмовити АТ КБ «Приватбанк» у стягненні з відповідача комісії.

Разом з тим, суд прийшов до висновку, що на момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем.

Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що 08 вересня 2015 року на рахунок позивача було внесено 551,65 грн, що відповідно до 264 ЦК України є обставино, яка свідчить про визнання боргу і відповідно перериває позовну давність.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , який оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У апеляційній скарзі просить скасувати рішення Атозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 вересня 2018 року у справі № 524/4099/18 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» - відмовити.

Доводи учасників справи

Узагальнені доводи, наведені в апеляційній сказі

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що строк позовної давності позивач пропустив, а суд безпідставно не застосував наслідки пропуску строку позовної давності.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі заперечує факт внесення ним 08 вересня 2015 року коштів на погашення заборгованості.

Вказує, зокрема, на те, що на той період закінчився строк дії картки.

Крім того, у період часу із 04 вересня 2015 року по 10 вересня 2015 року він відбував покарання у Львівській установі виконання покарань № 19, а тому не міг погашати заборгованість за кредитом 08 вересня 2015 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Щодо розгляду справи без участі сторін

Оскільки, сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, та враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін.

Щодо доказів, доданих до апеляційної скарги

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього( ч. 3).

Із матеріалів справи, зокрема, ухвали про відкриття провадження у справі від 25 червня 2018 року, повісток про виклик до суду вбачається, що дана справа була призначено судом до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 15.00 год. 05 вересня 2018 року.

Справа була 05 вересня 2018 року розглянута без участі сторін, проте, відомості про повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи у матеріалах прави відсутні.

Відтак, колегія суддів вважає, що довідка про звільнення надана від 10 вересня 2015 року серія ЛІВ № 14386 була неподана до суду першої інстанції з поважних причин, має значення для розгляду даної справи, а тому має бути прийнята як доказ при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.

Щодо встановлених обставин

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється в апеляційній скарзі, що 05 квітня 2011 року відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку з якої вбачається, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну кредитну картку.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30 квітня 2018 року заборгованість за кредитним договором від 05 квітня 2011 року становить 33979,76 грн. та складає:

- заборгованість за кредитом - 3589,16 грн;

- заборгованість за відсотками - 24980,18 грн;

- комісія - 3316,15 грн;

- штраф - 2094,27 грн.

Свій обов`язок з повернення кредиту та сплати відсотків відповідач не виконав,. доказів, які б спростовували розмір заборгованості визначений позивачем, відповідачем надано не було.

При визначенні розміру заборгованості суд першої інстанції прийшов до висновку, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

З огляду на викладені обставини, суд першої відмовив у стягненні з відповідача комісії та стягнув заборгованість в іншій частині заявлених позовних вимог.

Щодо розміру сум стягнутого боргу та його складових

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині розміру суми боргу та складових частин стягнутої заборгованості в апеляційній скарзі не оскаржується, підстави для перевірки рішення суду в цій частині відсутні.

Застосування строків позовної давності

Щодо виникнення права на позов

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, наданого позивачем розрахунку, обов`язок по сплаті за всіма платежами у АТ КБ «ПриватБанк» (назва позивача на даний час) виник із 30 квітня 2013 року, тобто право на даний позов у АТ КБ «ПриватБанк» виникло із 30 квітня 2013 року, але до суду позивач звернувся 30 травня 2018 року, тобто, після спливу позовної давності, про застосування якого відповідачем була подана заява .

Щодо вчинення дій, що свідчать про визнання боргу

Відносно висновку суду першої інстанції про переривання строку позовної давності, то відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Як вбачається із розрахунку заборгованості 08 вересня 2015 року було здійснено погашення заборгованості по кредитному договору ОСОБА_1 на суму 551, 65 грн.

Як до 18 травня 2015 року так і після цього жодного погашення заборгованості зі сторони відповідача не було.

За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не надав суду переконливих доказів, що погашення заборгованості по кредитному договору на суму 551, 65 грн. було здійснено ОСОБА_1 , зокрема, що якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Разом з тим, відповідач, заперечуючи проти факту визнання боргу, надав суду апеляційної інстанції довідку про звільнення серія ЛЬВ № 14386, відповідно до якої ОСОБА_1 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 04 вересня 2015 року по 10 вересня 2015 року.

Відтак, враховуючи конкретні обставини справи, а саме те, що відповідач жодного разу не сплачував заборгованості за кредитним договором; відсутності переконливих доказів про те, що погашення заборгованості в сумі 551, 65 грн. здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою, а також враховуючи, що 08 вересня 2015 року відповідач перебував в установах Державної кримінально-виконавчої служби, відсутні підстави вважати, що відповідач вчинив дії, що свідчать про визнання боргу.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

За вказаних обставин, враховуючи, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності; заяву відповідача про застосування строку позовної давності, подану в установлені строки; відсутні переконливі докази вчинення відповідачем дій по визнанню боргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішенняАвтозаводського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Щодо судових витрат

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 13 ст. 141 цієї статті суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Отже, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, із АТ КБ «ПриватБанк» на його користь слід стягнути судові витрати понесені відповідачем при подачі апеляційної скарги по сплаті судового збору у сумі 921, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути із акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір, понесений при подачі апеляційної скарги, у сумі - 921 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 19 вересня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко