У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Бондаренко Т.З., Самчишиної Н.В., із секретарем судового засідання Гавор В.Б., за участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Коренко Т.В., представника відповідача адвоката Бєлової Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану її представником ОСОБА_2 , на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2019 року (повний текст рішення складено 18 червня 2019 року), ухвалене в приміщенні того ж суду о 9 год 15 хв. у складі судді Гуденко О.А., по справі № 490/5678/18, провадження № 22-ц/812/1336/19, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила визнати за нею право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача на користь позивача суму 38150 грн. компенсації, що складає 50% вартості спільного сумісного майна автомобіля «Опель Вектра» державний номерний знак НОМЕР_1 , 1993 року випуску.

Позовні вимоги обґрунтовувала наступним. 11 вересня 2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Шлюб розірвано рішенням суду від 09 липня 2018 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.04.2018 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно.

В період шлюбу за спільні кошти за нотаріально укладеним договором купівлі-продажу від 25 грудня 2014 року сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої на теперішній час становить 69803 грн. Крім того на підставі довідки-рахунку на ім`я відповідача 01.02.2011 року було зареєстровано автомобіль «Опель Вектра» д/н НОМЕР_1 , 1993 року випуску, придбаний також за сумісні кошти, яким відповідач розпорядився на власний розсуд, продавши його за договором купівлі-продажу 30.05.2017 року. Згідно з витягів Інтернет сайтів середня ринкова вартість аналогічного транспортного засобу станом на час розгляду справи складає 76300 грн. Відповідач зареєстрований у спільній квартирі, але не проживає в ній, не несе витрати на її утримання, не сплачує комунальні послуги. Між ними виникають конфлікти з приводу користування спільною квартирою, в ході яких відповідач застосовує фізичну силу до позивача та виражається нецензурною лайкою в присутності дитини. Тому просить з врахуванням інтересів дитини відступити від рівності часток подружжя при поділі спірної квартири.

У зв`язку з тим, що спільний автомобіль відповідач продав без її згоди та розпорядився коштами на власний розсуд, позивачка вважає можливим отримання грошової компенсації від відповідача у розмірі 50% його вартості (а.с.2-5).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2019 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с. 94-99).

Відмовляючи в задоволенні позову щодо поділу автомобіля, суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів того, що продаж автомобіля мав місце без згоди позивачки, з якою вони на час відчуження автомобіля перебували у зареєстрованому шлюбі. Позивачка також не надала доказів того, що отримані відповідачем кошти були використані не в інтересах сім`ї.

Задовольняючи частково позов в частині поділу квартири, суд виходив з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, та зазначив, що доказів наявності підстав для відступу від засад рівності часток, передбачених ч.2 ст. 70 СК України, суду не надано.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, представник позивачки звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що пояснення відповідача про те, що спірний автомобіль був реалізований у період зареєстрованого шлюбу за спільною згодою іншого з подружжя, а кошти, отримані від продажу автомобіля були витрачені на потреби сім`ї, не відповідають дійсності та вводять суд в оману, оскільки даних про використання коштів в інтересах сім`ї до суду не надано та відповідач ще в лютому 2017 року покинув сім`ю та з цього часу фактично були припиненні шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Дані факти підтверджуються скріншотами спільної переписки позивачки та відповідача з мобільного телефону (а.с.101-106).

В судове засідання апеляційного суду сторони надали укладену між ними мирову угоду, яку просили затвердити, а провадження по справі закрити.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 надала заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення на її користь з ОСОБА_3 38150,00 грн. компенсації, що складає 50% вартості спільного автомобіля «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_1 та закрити провадження щодо даної позовної вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, умови мирової угоди, колегія суддів вважає, що слід прийняти відмову від позовних вимог та затвердити мирову угоду, виходячи з такого.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно зі ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Відповідно до статті 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом і має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Зі змісту поданої до суду мирової угоди встановлено, що вона укладена з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, які стосуються виключно прав і обов`язків сторін справи. Дослідивши умови мирової угоди, колегія суддів вважає, що є підстави для її затвердження, оскільки встановлено, що вона не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб, підстави для відмови у затвердженні мирової угоди відсутні.

Затвердження судом цієї мирової угоди відповідає вимогам чинного законодавства України.

Наслідки прийняття відмови від позову та затвердження мирової угоди, передбачені ст.256 ЦПК України, а саме, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, судом сторонам роз`яснені, відомі та зрозумілі.

У зв`язку із прийняттям відмови від позову та затвердженням мирової угоди слід визнати нечинним судове рішення першої інстанції від 13 червня 2019 року та закрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 206, 207, 260, 373, 374, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Прийняти відмову від позову позивачки ОСОБА_1 в частині стягнення на її користь з відповідача ОСОБА_3 38150,00 грн. компенсації, що складає 50% вартості спільного автомобіля «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Затвердити мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на таких умовах:

«І ОСОБА_5 Спільним майном подружжя є наступне майно: квартира АДРЕСА_1 загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., однокімнатна квартира.

2. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вирішили поділити між собою спільне майно подружжя наступним чином: визнати за ОСОБА_1 право власності на цілу частку квартири АДРЕСА_1 загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., однокімнатна квартира.

3) ОСОБА_3 зобов`язується знятися з реєстраційного обліку з вищевказаної квартири до кінця жовтня 2019 року.

4) ОСОБА_3 зобов`язаний передати ОСОБА_1 оригінал договору купівлі-продажу квартири від 25.12.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Середою О.О. р. № 1360, оригінал витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 31619057 від 25.12.2014 року та оригінал технічного паспорту на квартиру, що підтверджується відповідною розпискою про отримання документів.

5) З моменту підписання даної мирової угоди за ОСОБА_3 припиняється право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., однокімнатна квартира та квартира повністю належить ОСОБА_1 на праві особистої власності.

Усі витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подачу позову та апеляційної скарги ОСОБА_1 , компенсації не підлягають.

Ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_1 не мають та не будуть мати в майбутньому будь-яких претензій один до одного стосовно поділу спільного сумісного майна подружжя».

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2019 року у цивільній справі визнати нечинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Т.З. Бондаренко

Суддя Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення складено 20 вересня 2019 року