Провадженя№ 2/266/802/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2019 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г. за участю секретаря судового засідання Циганкової М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Позивач в особі Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
05.07.2019 року позовна заява була прийнята до провадження Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження.
25.07.2019 року судом задоволено клопотання представника відповідача про перехід з спрощеного позовного провадження до слухання справи в загальному позовному провадженні.
Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Свою позицію обґрунтував тим, що ОСОБА_1 отримала платіжну картку, була належним чином повідомлена про умови її обслуговування, що підтверджується довідкою про зміну умов обслуговування картки. Належним чином не виконуючи обов`язки, відповідач порушив умови договору, що призвело до утворення заборгованості. Відповідач був належним чином в письмовій формі проінформований про умови кредитного договору, погодився з ними, про що свідчить особистий підпис. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, справа розглянута за участі представника відповідача, ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності.
Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала. Свої заперечення обґрунтувала тим, що при укладенні кредитного договору відповідачу не було належним чином повідомлена про його умови, не доведено, що вона розуміла їх в тому сенсі, в якому вони викладені в тексті договору. Вважає, що договір, укладений між позивачем та ОСОБА_1 не відповідає вимогам до стандартної форми договору. На підставі викладеного просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Дослідивши письмові матеріали справи, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.
28.02.2007 на підставі поданої відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приват Банк» позивач надав відповідачеві в користування грошові кошти в сумі 5600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а. с. 18, 19-24)
ОСОБА_1 підтвердила свою згоду з вказаними умовами та договором, про що свідчить її особистий підпис в тексті Анкети заяви.
Довідкою від 12.09.2017 року зазначено, що під час дії вказаного договору умови кредитування та обслуговування картки змінювались (а. с. 17)
Строк дії картки ОСОБА_1 закінчився 01/17, тобто в січні 2017 року.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.01.2018 року було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 , стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 116482,79 грн. та судовий збір в сумі 2481,29 коп. (а. с. 44-45)
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.05.2019 року заочне рішення було скасовано (а. с. 101)
З наданої виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами, про що свідчить велика кількість транзакцій з її карткового рахунку в період дії картки (а. с. 91-95)
Тому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що відповідач не була ознайомлена з умовами користування кредитною карткою, оскільки вона регулярно користувалась вказаним фінансовим продуктом, який надавав позивач.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Внаслідок порушення умов договору відповідач станом на 31.07.2017 року у розмірі 126901,93 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 7997,96 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 108484,83 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3900,00 грн., а також відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди штраф в розмірі 500 гривень (фіксована частина), 6019,14 грн. (процентна складова) (а. с. 10-16)
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Тому суд вважає, що нарахування відсотків після закінчення строку дії карти 01/17 року є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення відсотків за користування кредитом.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
З урахуванням цих положень, суд вважає, що боржник ОСОБА_1 повинна була діяти добросовісно у договірних відносинах і, користуючись кредитними коштами повинна була оплачувати проценти, узгоджені з АТ КБ «Приват Банк», оскільки зі справи вбачається, що при пред`явленні позову банк подав суду розрахунок заборгованості, анкету-заяву, з яких убачається, що ОСОБА_1 у січні 2007 року отримала за її заявою кредитну картку, зі строком до січня 2017 року, регулярно користувалася карткою, знімала кошти через термінали самообслуговування, здійснювала інші операції, у тому числі, погашала кредит.
Після укладання договору, відповідач користувався виданою карткою «Універсальна», здійснюючи платежі, розрахунки та поновлюючи рахунок, що підтверджується розрахунком заборгованості (а .с. 91-95).
Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14 та від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14 «відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору».
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 6019,14 грн., заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання в розмірі 3900,00 грн.
В той же час, відповідно дост.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1275-рзатверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до вказаного розпорядженням. Маріуполь було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» місцем проживання ОСОБА_1 значиться адреса: АДРЕСА_1 .
Доказів того, що відповідач проживає поза межами м. Маріуполя суду АТ КБ "Приватбанк" не надано. До того ж, суд враховує, що АТ КБ "Приватбанк", звертаючись до суду з позовом до відповідача, зазначив містом його проживання саме м. Маріуполь.
30 квітня 2018 року Президентом України підписано наказ Верховного Головнокомандувача ЗСУ «Про початок операції Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей. Згідно якого з 14-00 години 30 квітня 2018 року розпочато операцію Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій і Луганській областях, відповідно до плану операції Об`єднаних сил. Отже, 30 квітня 2018 року антитерористична операція завершилася.
Пунктом 2 статті 11Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.
Отже, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики в сукупності за період від 14 квітня 2014 року по 30 жовтня 2018 року.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до відповідача в частині стягнення пені та штрафів, у відповідності до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: пені за прострочене зобов`язання за період є необґрунтованим та задоволенню не підлягають, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що сума пені та штрафів нарахована після 14 квітня 2014 року і до 30 жовтня 2018 року, а отже їх нарахування суперечить положеннямст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог 1229 (одна тисяча двісті двадцять дев`ять ) гривень 44 копійок.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1,2,5,7, 141, 274,278,279 ЦПК України суд,
В решті позовних вимог відмовити.
На рішення може бути подано апеляцію до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення..
Повний текст рішення складено 19.12.2019 року.
Суддя: Пантелєєв Д. Г.