Провадження №22-ц/812/2115/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2019 року м. Миколаїв

справа № 475/133/19

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Базовкіної Т.М., Данилової О.О.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 31 жовтня 2019 року під головуванням судді Вадовської А.В., у приміщенні цього суду, повний текст судового рішення складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі -) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що з метою отримання банківських послуг 25 серпня 2010 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, за яким останній отримав кредит у розмірі 9600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписана ОСОБА_1 анкета - заява позичальника, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

За твердженням позивача в зв`язку із порушенням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором станом на 31 грудня 2018 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 322 089грн. 17коп., з яких: 9032 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом, 307 956грн. 72коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 100 - пеня.

Посилаючись на викладене та своє право на свій розсуд вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом в розмірі 9032 грн. 45 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 21.06.2013 року по 31.10.2017 року в розмірі 116 908 грн. 66 коп., а всього - 125 941 грн. 11 коп.

Відповідач, від імені якого діяв його представник - адвокат Вовчанська Г.С., позов визнав частково - в частині стягнення з нього тіла кредиту, в іншій частині заперечував проти задоволення позовних вимог.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.08.2010 року в розмірі 9 032 грн. 45 коп. заборгованості за тілом кредиту, також стягнуто 137грн.77коп. судового збору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність рішення, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апелянт зазначав, що суд безпідставно не врахував, що відповідач особисто підписав анкету-заяву, користувався кредитними коштами та здійснював часткове погашення заборгованості, висловивши таким чином згоду на укладання кредитного договору на запропонованих Банком умовах. Доказів того, що його не було ознайомлено з Умовами та правилами, Тарифами банку або ж було ознайомлено з іншими Умовами та правилами, він не надав, а відсутність підпису боржника на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не може свідчити про неукладеність договору. Окрім того, ОСОБА_1 зобов`язався самостійно знайомитися зі всіма змінами до Умов і Тарифів на сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Також, на думку апелянта, такі висновки суду не відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 21.02.2018р. у справі 441/569/17, від 07.03.2018р. у справі № 755/18246/15-ц, від 06.02.2018р. у справі № 755/2720/16-ц.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 25 серпня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі чого відповідач отримав платіжну картку кредитка «Універсальна», за допомогою якої розпоряджався кредитними коштами.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 57) розмір встановленого за вказаним договором кредитного ліміту неодноразово змінювався та з 04 серпня 2014 року встановлений у розмірі 9040грн.

В анкеті-заяві від 25 серпня 2010 року зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 11).

До позовної заяви Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 13-36).

Згідно з наданим позивачем до суду першої інстанції розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 грудня 2018 року складає 322 089грн. 17коп., а саме: 9032 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом, 307 956грн. 72коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 100 - пеня. При цьому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 тільки заборгованість за кредитом в розмірі 9032 грн. 45 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 21.06.2013 року по 31.10.2017 року в розмірі 116 908 грн. 66 коп.

Як вбачається з виписки з особового рахунку відповідача ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, поповнюючи рахунок за кредитним договором несвоєчасно та погашаючи заборгованість не у повному розмірі (а.с . 60-61, 112-121).

Розмір встановленої судом першої інстанції заборгованості за тілом кредиту, що підлягає стягненню з відповідача на користь Банку сторони не оспорювали.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами суд першої інстанції виходив з того, що у підписаній сторонами анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 25 серпня 2010 року відсутні умови договору щодо розміру процентної ставки та відсутні докази, що відповідач ознайомився та погодився саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, що прикладені Банком до позовної заяви. За такого, обов`язок ОСОБА_1 сплатити Банку нараховану заборгованість за процентами є недоведеним.

Проте повністю погодитися з таким висновком колегія суддів не може.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку.

За таких обставин, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. З огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17).

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

За такого, оскільки Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна», що є в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , то судом першої інстанції правильно встановлено, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 25 серпня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви.

Аргументи апеляційної скарги щодо неправильності таких висновків суду суперечать встановленим обставинам справи, наведеним положенням закону та зазначеному висновку Великої Палати Верховного Суду, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Разом із тим, зі змісту власноручно підписаної відповідачем 26 серпня 2010 року довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вбачається, що Банком та ОСОБА_1 були, зокрема, погоджені тип кредитної лінії укладеного ними кредитного договору - відновлювальна, базова відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 3,0% на місяць, розмір та строк внесення щомісячних платежів - 7% від заборгованості , але не менш 50грн. та не більше залишку заборгованості у строк до 25-го числа місяця, а також розмір та порядок нарахування пені і штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме: пеня складається із базової процентної ставки/30, що нараховується за кожний день прострочення, + 1 % від заборгованості, але не менш 30грн. на місяць, штраф - 500грн. + 5% від суми заборгованості з урахуванням процентів і комісії (а.с. 12).

Такі обставини свідчать про прийняття позичальником запропонованих йому Банком умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору на узгоджених сторонами конкретних умовах кредитування.

Відповідачем існування заборгованості за процентами за користування кредитними коштами не спростовано.

Отже, відповідно до ст.ст. 526, 1054, 1048 ЦК України існують підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за процентами за користування кредитними, розрахованої відповідно до узгодженого сторонами розміру процентної ставки у власноручно підписаній відповідачем 26 серпня 2010 року довідці про умови кредитування.

При цьому, не можна погодитися із розміром заборгованості за процентами, який зазначений у наданому позивачем розрахунку до суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на умовах та тарифах, що не були погоджені сторонами.

З цих же підстав колегія суддів не погоджується із висновком проведеної експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України судової економічної експертизи № 37 від 20.09.2019 року щодо (а.с. 24-156).

Відповідно до наданого позивачем до суду апеляційної інстанції розрахунку кредитної заборгованості відповідача, виконаного виходячи з процентної ставки 3 % на місяць (36% на рік), тобто узгодженої сторонами у належній формі, заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 21.06.2013 року по 31.10.2017 року становить 11 990 грн. 40 коп. (а.с. 195-198).

Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 58) щодо виданих на підставі укладеного з ОСОБА_1 кредитного договору кредитних карток та строку їх дії, термін дії виданої у 2014 році картки - грудень 2017 року.

Про застосування позовної давності ані відповідач, ані його представник не заявляли.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами у повному обсязі.

Отже, всього з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 21 022грн. 85коп., з яких 9 032грн. 45коп. - заборгованість за тілом кредиту, 11 990грн. 40коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 21.06.2013 року по 31.10.2017 року.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині розміру стягнутої заборгованості підлягає зміні.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (17%) також підлягає зміні судове рішення і в частині розміру стягнутого судового збору за позовну заяву: з 137грн. 77коп. до 326грн.57коп.

Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог в розмірі 326 грн. 57 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2019 року змінити, збільшивши розмір стягнутої заборгованості з 9 032грн. 45 коп. до 21 022грн. 85коп. (двадцять одна тисяча двадцять дві копійки), з яких 9032грн.45коп. - заборгованість за тілом кредиту, 11 990грн. 40коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 21.06.2013 року по 31.10.2017 року, а також збільшивши розмір стягнутого судового збору за позовну заяву з 137грн. 77коп. до 326 грн. 57 коп. (триста двадцять шість шість гривень п`ятдесят сім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 489 грн. 86 коп. (чотириста вісімдесят дев`ять гривень вісімдесят шість копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В Коломієць

Судді Т.М. Базовкіна

О.О. Данилова

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.