Справа № 148/574/17
Провадження № 22-ц/801/1671/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 рокуСправа № 148/574/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Шемети Т. М., Якименко М. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області у складі судді Ковганича С. В. від 10 липня 2018 року (повний текст рішення складено 13 липня 2019 року) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

В березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» (далі ТОВ «Вінницягаз Збут») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природній газ в сумі 10 157 грн 73 к.

17 травня 2017 року ТОВ «Вінницягаз Збут» подало заяву про зменшення позовних вимог до суми 3682 грн 62 к.

17 серпня 2017 року ТОВ «Вінницягаз Збут» подало заяву про збільшення позовних вимог до суми 5135 грн 00 к.

23 квітня 2018 року ТОВ «Вінницягаз Збут» подало заяву про збільшення позовних вимог до суми 6635 грн 13 к.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є споживачкою природного газу та перебуває з 01 лютого 1016 року у договірних відносинах з ТОВ «Вінницягаз Збут», з відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 . Свої зобов`язання по забезпеченню ОСОБА_1 природним газом ТОВ «Вінницягаз Збут» виконувало належним чином. ОСОБА_1 оплату в повному обсязі за спожитий природний газ не проводила, чим порушила права ТОВ «Вінницягаз Збут». Станом на 02 квітня 2018 року заборгованість відповідачки перед позивачем з січня 2016 року по квітень 2018 року становить 6635 грн 13 к.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 липня 2018 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вінницягаз Збут» заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 6635 грн 13 к. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 , будучи споживачем природнього газу та перебуваючи з 01 лютого 2016 року у договірних відносинах з ТОВ «Вінницягаз Збут» в період з січня 2016 року по квітень 2018 року не здійснювала оплату за надання газу, у зв`язку з чим виникла заборгованість за спожитий газ в розмір 6635 грн 13 к.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що у суду першої інстанції не було законних підстав стягувати з неї на користь ТОВ «Вінницягаз Збут» 6635 грн 13 к. заборгованості за споживання природнього газу в період з січня 2016 року по квітень 2018 року, оскільки надані позивачем розрахунки не відповідають дійсності та не можуть слугувати доказом виникнення у неї заборгованості перед ТОВ «Вінницягаз Збут».

Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що ТОВ «Вінницягаз Збут» неодноразово то зменшувало, то збільшувало позовні вимого та надавало різні фінансові стани про нарахування заборгованості.

23 липня 2019 року ТОВ «Вінницягаз Збут» подало відзив на апеляційну скаргу, за яким просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Згідно зі частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачкою природного газу та перебуває з 01 лютого 2016 року у договірних відносинах з ТОВ «Вінницягаз Збут» (а. с. 7).

Як видно з фінансового стану споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 (а. с. 142 - 143), заборгованість за надані послуги з газопостачання за період з січня 2016 року по квітень 2018 року на показник лічильника газу 11779 м. куб. становить 6635 грн 13 к., про що також свідчить розрахунок заборгованості (а. с. 144) та роздруківка фотофіксації показників лічильника, встановленого у ОСОБА_1 (а. с.145).

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України встановлює обов`язковість договору.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до пункту 22 розділу ІІ Правил постачання природного газу, побутовий споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу, згідно з умовами договору.

Пунктом 2.1 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам визначено, що постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Оскільки ТОВ «Вінницягаз Збут» свої зобов`язання по наданню послуг по постачанню природного газу виконало належним чином, а зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості спожитого природного газу, в порушення вимог статті 526 ЦК України, пункту 22 Правил, з боку споживача природного газу не виконані, що свідчить про те, що відповідач ухиляється від сплати послуг за користування природним газом, внаслідок чого порушує свої зобов`язання за договором, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий газ в розмірі 6635 грн 13 к.

Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо невідповідності розрахунку кількості фактично спожитого нею газу показника лічильника за відповідні періоди, тому що вони спростовані розрахунком, який навів у своєму рішенні суд першої інстанції, з урахуванням наданих відповідними Постановами Кабінету Міністрів України щомісячних пільгових норм для пільгових категорій.

Натомість, всупереч приписам частини першої статті 81 ЦПК України жодних доказів на спростування такого розрахунку ОСОБА_1 не надала.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про неодноразове зменшення та збільшення розміру позовних вимог, з огляду на таке.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Позовну заяву ТОВ «Вінницягаз Збут» подало 30 березня 2017 року, тобто до набрання 15 грудня 2017 року чинності ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Згідно з частиною другою статті 31 ЦПК України в редакції Закону України № 1619-IV від 18 березня 2004 року, чинного на час подання позовної заяви та відкриття провадження у справі, позивач мав право збільшити або зменшити розмір позовних вимог протягом усього часу розгляду справи, а тому з урахуванням тривалості судового розгляду та продовжуваної протиправної бездіяльності відповідачки щодо своєчасної і в повному обсязі оплати за спожитий природній газ, позивач не мав законних перешкод для збільшення розміру позовних вимог до фактичного розміру заборгованості станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий підпис О. С. Панасюк

Судді підпис Т. М. Шемета

підпис М. М. Якименко

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк