Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 751/8618/15-ц

провадження № 61-17862св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С.Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_7, на рішення Новозаводського районного суду

м. Чернігова у складі судді Овсієнко Ю. К. від 23 вересня 2016 рокута ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області у складі колегії суддів:

Скрипки А. А., Губар В. С., Тагієва С. Р., від 23 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 26 березня 2007 року між банком та

ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 20 000 доларів США зі сплатою 13,00% річних з кінцевим терміном повернення 25 березня 2025 року.

З метою забезпечення виконання вищезазначеного кредитного зобов'язання, 26 березня 2007 року між банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено два окремих договори поруки, відповідно до яких поручителі зобов'язувались нести солідарну відповідальність перед банком за невиконання позичальником боргових зобов'язань.

Посилаючись на те, що відповідачі належним чином своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором не виконують, внаслідок чого станом

на 19 серпня 2015 року утворилась заборгованість за кредитом в сумі

13 153,73 доларів США та пенею у розмірі 10 963,27 грн, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути цю заборгованість із відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом в сумі

13 153,73 доларів США та пенею у розмірі 10 963,27 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконувала взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягнення з неї та поручителів у солідарному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 23 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та обґрунтовано вважав за можливе задовольнити позовні вимоги.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів видачі позичальнику кредиту у розмірі, визначеному у кредитному договорі. Крім того, у позивача не виникло право на дострокове повернення кредиту.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 26 березня 2007 року між

АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 20 000 доларів США зі сплатою 13,00% річних з кінцевим терміном повернення 25 березня 2025 року.

З метою забезпечення виконання вищезазначеного кредитного зобов'язання, 26 березня 2007 року між банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено два окремих договори поруки, відповідно до яких поручителі зобов'язувались нести солідарну відповідальність перед банком за невиконання позичальником боргових зобов'язань.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 19 серпня 2015 року у ОСОБА_4 утворилася перед банком заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 153, 73 доларів США, яка складається із:

11 721,22 доларів США - заборгованість за кредитом; 1 432,51 доларів США - заборгованість за процентами, а також за пенею у розмірі 10 963,27 грн, що складається із: 4 670,82 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 6 292,45 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Установивши, що ОСОБА_4 належним чином не виконувала зобов'язань за кредитним договором від 26 березня 2007 року, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 19 серпня 2015 року складалася із 13 153,73 доларів США - заборгованості за тілом кредиту та процентами та 10 963,27 грн - заборгованості за пенею, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про солідарне стягнення з неї та поручителів на користь позивача зазначеної заборгованості.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов'язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Матеріали справи містять докази виконання банком своїх зобов'язань щодо надання кредитних коштів, проте позичальник не довів належними та допустимими доказами повернення цих коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Доводи касаційної скарги про недоведеність надання банком кредитних коштів безпідставні, оскільки кредит був наданий шляхом перерахування кредитних коштів у повному обсязі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника відповідно до умов пункту 1.5. кредитного договору (а. с. 7 т. 1). Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що

ОСОБА_4 здійснювала погашення кредитної заборгованості, що свідчить про визнання нею боргу за кредитним договором і обов'язків, які виникли з договору від 26 березня 2007 року, презумпція правомірності якого не спростована. Також надання коштів у розмірі 20 000 доларів США також підтверджується випискою за особовим рахунком ОСОБА_4, про що правильно вказав суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та пункту

5.5. кредитного договору у разі порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів та інших платежів.

З огляду на те, що ОСОБА_4 почала порушувати умови кредитного договору щодо сплати кредитних коштів (а. с. 35-44 т. 1), банк скористався своїм правом щодо звернення із вимогою до суду про стягнення достроково всієї суми заборгованості, а тому доводи касаційної скарги щодо передчасності позовних вимог є необґрунтованими.

Крім того, доводи касаційної скарги про ненадіслання банком вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки таке не є перешкодою для реалізації права банку звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав безпосередньо до суду, оскільки обмеження заявника у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього його звернення до позичальника з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, а вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 01 лютого 2017 року було зупинено виконання судових рішень до закінчення касаційного провадження у справі, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для їх скасування, тому виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2016 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_7, залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду

м. Чернігова від 23 вересня 2016 рокута ухвалу Апеляційного суду Чернігівської областівід 23 грудня 2016 року - без змін.

Поновити виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю. В. Черняк