ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/945/19 Справа № 204/5347/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

11 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь відшкодування за договором позики у розмірі 115000 грн., що еквівалентно 5000 доларів США та моральну шкоду у розмірі 2000 грн., а всього 117000 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що 03 липня 2014 року між нею та відповідачами укладено договір позики в простій письмовій формі, тобто видано розписку, відповідно до якої, в строк до 03.07.2015 року, відповідачі зобовязалися повернути їй суму боргу у розмірі 5000 доларів США, що станом на день подачі позову становить 115000 грн. Протягом тривалого часу вона намагалася повернути гроші, але відповідачі спочатку відкладали строк розрахунку по борговим зобовязанням, посилаючись на різні причини, а потім взагалі припинили спілкування. До теперішнього часу кошти відповідачами не повернуті. У результаті тривалого процесу повернення боргу, позивачка постійно перебувала у стресовому стані, що позначилось на її самопочутті та стані здоровя. У звязку з довготривалою протиправною поведінкою відповідачів, моральну шкоду оцінила в 2000 грн. (а.с.3-4).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 О.О., ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 115000 грн. Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі по 500 грн. з кожного, судовий збір по 645 грн. 90 коп. з кожного.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі (а.с.130-131).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 липня 2014 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, про що свідчить розписка, відповідно до якої ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зобовязуються в строк до 03.07.2015 року повернути ОСОБА_2 борг у розмірі 5000 доларів США.

Проте, зобовязання за договором позики не виконані, кошти ОСОБА_2 не повернуті.

Офіційний курс НБУ України станом на день ухвалення рішення - 1 долар США дорівнює 25,5876 гривні. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем складає (5000 х 25,5876) = 127938 грн., але позивач просила стягнути заборгованість у сумі 115000 грн. Суд задовольнив позов в межах заявлених вимог.

У судовому засіданні в суді першої інстанції встановлено, що в результаті неповернення відповідачами коштів за договором позики, позивачка зазнала переживань та моральних страждань. Враховуючи характер завданої шкоди, ступінь вини відповідача, глибину душевних страждань завданих позивачці винними діями відповідача, суд визначив суму моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачів у розмірі по 500 грн. з кожного на користь позивачки.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив із того, що між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження якого була надана розписка, як борговий документ і що сума боргу відповідачами дотепер не повернута.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей та його укладення у належній формі може бути підтверджено розпискою позичальника. На підтвердження укладення договору позики позивач надала оригінал розписки, яка відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України підтверджує укладення договору позики. Протилежне мали довести відповідачі. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, при наявності договору позики, саме відповідач зобов'язаний довести, що грошові кошти за договором не передавались, чи передавались в іншій сумі, але ці обставини мають бути підтверджені доказами, які відповідають вимогам ст. 76-80 ЦПК України.

Посилання апелянта на інший договір позики, який укладений нотаріально, де сума позики складає не 5000 доларів США, а 59850 грн. 00 коп. не приймається до уваги, оскільки стосуються інших зобовязань. Крім того, зазначений договір не міститься в матеріалах справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: