Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2973/18
Провадження № 2-во/376/40/19
УХВАЛА

"05" грудня 2019 р.

Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Віговського С.І.,

при секретарі - Кропивлянській С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира заяву ОСОБА_1 , про виправлення описки у судовому рішенні в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області, про визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 10 січня 2019 року, ухваленому у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Кам`яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області, про визнання права власності на майно, вимоги позивача задоволено.

Позивачем у зазначеній цивільній справі через канцелярію суду було подану заяву про виправлення описки в судовому рішенні, мотивуючи це тим, що при винесенні рішення, судом допущено описку, а саме, у всьому тексті рішення невірно зазначене цільове призначення земельної ділянки, на яку за позивачем було визнано право власності «для обслуговування господарської будівлі», замість, на думку позивача, вірного «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Заявник до проведення судового засідання подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, підтримав заявлені вимоги та просив їх задоволити.

Представник відповідача Кам`яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області, до проведення судового засідання подав заяву щодо відсутності обґрунтованих підстав для виправлення вищезазначеної описки в судовому рішенні, заперечив щодо задоволення заявлених вимог та просив відмовити в їх задоволенні, просив суд справу слухати за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 269 ЦПК України питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Перевіривши заяву та матеріали справи, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, доводи заявника та представника відповідача, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 269 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені у судовому рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Положеннями ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право зокрема подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Частиною 1 статті 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 10 січня 2019 року, ухваленому у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Кам`яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області, про визнання права власності на майно, вимоги позивача задоволено, а саме визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0,6601 га., призначену для обслуговування господарської будівлі, а саме: нежитлової будівлі під літ. «А», площею 862,1 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 10 лютого 2019 року та в апеляційному порядку не оскаржувалося.

31 жовтня 2019 року, позивачем у зазначеній цивільній справі через канцелярію суду було подану заяву про виправлення описки в судовому рішенні, мотивуючи це тим, що при винесенні рішення, судом допущено описку, а саме, у всьому тексті рішення невірно зазначене цільове призначення земельної ділянки, площею 0,6601 га., призначену для обслуговування господарської будівлі, а саме: нежитлової будівлі під літ. «А», площею 862,1 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 «для обслуговування господарської будівлі», замість, на думку позивача, вірного «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Із змісту заяви представника відповідача вбачається, що згідно п. "а" ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на категорії земель сільськогосподарського призначення.

У відповідності до вимог ч. 1, п. "б" ч. 2 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Згідно підкоду 1271 коду 127 розділу 2 (Класифікація будівель та споруд) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, чинного від 01.01.2001р., затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року № 507, до нежитлових будівель належать будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, що включають будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

Згідно секції А 01 розділу ІІ Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 року № 548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 листопада 2010 року за №1011/18306, до земель сільськогосподарського призначення належать землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей; землі, надані для діяльності у сфері надання послуг у сільському господарстві, та інше).

Оскільки нежитлова будівля літ. "А" площею 862,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належна заявнику на праві власності, розміщена саме на земельній ділянці площею 0,6601 га, то сільська рада вважає, що судом правомірно зазначено цільове призначення земельної ділянки (виду її використання) саме "для обслуговування господарської будівлі", оскільки ця земельна ділянка призначена для обслуговування розміщеної на ній відповідної виробничої інфраструктури (для обслуговування нежитлових будівель сільськогосподарського призначення, що використовуються в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.), або призначена для цих цілей, а не для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом 19 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз`яснено, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Проте якщо неправильне визначення стягнутої суми було наслідком, наприклад, застосування закону, який не підлягав застосуванню, то підстав для виправлення арифметичних помилок немає. Питання про внесення виправлень може бути вирішено судом, що ухвалив рішення, як із власної ініціативи, так і за заявою осіб, які беруть участь у справі, і незалежно від того, чи виконано рішення, але в межах установленого законом строку, протягом якого воно може бути пред`явлено до примусового виконання. Внесення виправлень у судове рішення, яке не підлягає примусовому виконанню, строком не обмежено. Після внесення виправлень чи арифметичних помилок текст рішення змінювати не можна, проте у виконавчому листі наводяться формулювання резолютивної частини рішення в тій редакції, яку воно отримало у зв`язку з постановленням відповідної ухвали.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2019 року при перегляді цивільної справи № 509/4341/16-ц, згідно якої вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

На думку представника відповідача зі змісту заяви про внесення виправлення у весь текст рішення суду вбачається, що заявник по суті просить суд не виправити описку, а змінити зміст заочного рішення Сквирського районного суду Київської області від 10 січня 2019 року у цивільній справі № 376/2973/18 в частині заміни цільового призначення земельної ділянки з "призначену для обслуговування господарської будівлі" на "призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва", що суперечить вимогам ч. 1 ст. 269 ЦПК України, правовій позиції викладеної в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2019 року при перегляді цивільної справи № 509/4341/16-ц, пункту 19 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі".

Статтями 12, 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі.

Заявником не надано до суду будь-яких доказів, що можуть підтвердити правомірність та законність його вимог. Таким чином, заявник не виконав вимоги ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, судом, за наслідками дослідження матеріалів справи, не знайдено підтвердження зазначених в заяві про виправлення описки в судовому рішенні обставин на які посилається заявник, як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про залишення без задоволення заяви про виправлення описки в судовому рішенні, оскільки вона є необґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 76-81, 83, 182, 183, 247, 260, 263-265, 269, 353-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , про виправлення описки у судовому рішенні в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області, про визнання права власності на майно, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції в порядку ст.ст. 353-355 ЦПК України.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С. І. Віговський