Справа № 214/1176/17
2/214/33/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 року

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гриня Н.Г.,

при секретарі судового засідання Печарник З.І.

розглянувши заяву позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки та іпотеки з моменту їх укладення та за зустрічною позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом 15.02.2017 року, в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», в якому просять суд: визнати недійсними з моменту укладення кредитний договір, укладений 07.06.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» в особі Відділення №12 Криворізької філії та ОСОБА_4 , договір іпотеки та договір поруки, укладений 07.06.2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» в особі Відділення №12 Криворізької філії (том 1 а.с.1-7).

17.10.2017 року ПАТ «УкрСиббанк» пред`явлено зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення з них на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №ОД12И8295Д від 07.06.2006 року станом на 05.10.2017 року по кредиту 2612 доларів США 78 центів та пеню 469 грн. 42 коп.; стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку по 800 грн. судового збору (том 2 а.с.53-54).

В порядку забезпечення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 звернулись до суду з заявою в якій просять: зобов`язати приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Літвінову І.І., яка наклала заборону відчуження, шляхом внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на нерухоме майно квартиру позивачів за адресою: АДРЕСА_1 , внести відомості про зняття заборони відчуження вищезазначеної квартири, шляхом внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у зв`язку з припиненням іпотеки вищезазначеної квартири на підставі нікчемності правочину договору іпотеки №ОД12И8295-З від 07.06.2006 року; зобов`язати приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Літвінову І.І., яка внесла відомості до державного реєстру іпотек договір іпотеки №ОД12И8295-З від 07.06.2006 року з об`єктом обтяження - квартира позивачів за адресою: АДРЕСА_1 , внести відомості до державного реєстру іпотек у зв`язку з припиненням іпотеки вищезазначеної квартири на підставі нікчемності правочину договору іпотеки №ОД12И8295-З від 07.06.2006 року; зобов`язати приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Літвінову І.І., відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 890,00 грн. завдану позивачам за вчинення неправомірних нотаріальних дій, за які було сплачено державне мито.

В обґрунтування своїх вимог заявники та представник посилалися на те, що згідно з п.21 договору про надання споживчого кредиту №0Д12И8295Д від 07.06.2006 року, у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором банком приймається застава нерухомості, а саме чотирикімнатна квартира, розташована на четвертому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; порука, а саме фінансова порука ОСОБА_2 за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 . При цьому, договір купівлі-продажу в цей же день 07.06.2006 року було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. Разом з цим, заявники звертають увагу, що в порушення п.5 Постанови Кабінету Міністрів України №671 від 26.05.2004 року про затвердження тимчасового порядку реєстрації правочинів, вказана квартира була зареєстрована лише 29.06.2006 року. Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 вважать, що договір іпотеки №0Д12И8295 від 07.06.2006 року це правочин, в момент вчинення якого нотаріусом Літвіновою І.І. відбулося порушення норм ст..ст.203, 209, 210 ЦК України та зазначеної Постанови КМУ. Ця обставина, на думку заявників та представника, свідчить про те, що право власності на вказану квартиру ОСОБА_1 набув не 07.06.2006 року, а 29.06.2006 року, тобто з моменту державної реєстрації правочину, а тому і передати своє нерухоме майно в іпотеку мав право лише після законного набуття права власності на нього. Окрім того, заявники звертають увагу суду, що всупереч ч.2 розділу 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції, яка була чинна на момент укладення спірного правочину, нотаріусом Літвіновою І.І. у зв`язку з посвідченням цього договору було накладено заборону відчуження зазначеної квартири позивачів. Отже, мало місце заподіяння шкоди майну позивачів, тому, разом з вимогою про нікчемність іпотечного договору є доцільним заявити вимогу про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до Державного реєстру іпотек відомостей про зняття заборони відчуження з об`єкта нерухомого майна та припинення іпотеки.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Метою забезпечення позову є негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з ч.1 ст.150 ЦПК України, одним з видів забезпечення позову є встановлення обов`язку вчинити певні дії.

При цьому, процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, ч.10 ст.150 ЦПК України встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Разом з цим, судом встановлено, що предметом спору за вищевказаної позовною заявою є квартира АДРЕСА_2 . Заявляючи заяву про забезпечення позову, позивачі просять зобов`язати приватного нотаріуса Літвінову І.І. внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про зняття заборони відчуження вказаної квартири. та до Державного реєстру іпотек, у зв`язку з припиненням іпотеки №0Д12И8295-З від 07.06.2006 року.

При цьому, згідно з заявленими позовними вимогами позивачі просять суд: визнати недійсними з моменту укладення кредитний договір, укладений 07.06.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» в особі Відділення №12 Криворізької філії та ОСОБА_4 , договір іпотеки та договір поруки, укладений 07.06.2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» в особі Відділення №12 Криворізької філії.

Таким чином, аналізуючи заявлені позовні вимоги та вимоги викладені в заяві про забезпечення доказів, суд приходить до висновку, що вони є тотожними за змістом, але при цьому спір між сторонами не вирішується по суті.

Також, суд зазначає, що позивачами та представником в обґрунтування поданої заяви не подано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення їх прав та інтересів, зокрема не вказано, які саме права та інтереси можуть бути порушені; не зазначено, в чому існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам до ухвалення судового рішення, або з яких причин захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.

Окрім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову про які заявляють позивачі та представник, може ускладнити захист їх інтересів, за захистом яких вони звернулись до суду, та відповідно виконання рішення, якщо під час ухвалення рішення суд дійде до висновку про обґрунтованість заявлених вимог.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та приймаючи до уваги тотожність заявлених заходів забезпечення позову позовним вимогам, у разі задоволення яких спор буде вирішений по суті, суд дійшов до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст.149-157 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки та іпотеки з моменту їх укладення та за зустрічною позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 15 днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Суддя Н.Г. Гринь