Дата документу 29.11.2019
Справа № 334/8023/17
Провадження № 2/334/494/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору без номеру від 28.11.2011 року відповідачка отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі.

Відповідачка взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, не виконує, у зв`язку з чим станом на 31.10.2017 року існує заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 43 134,43 грн. яка складається з:

заборгованості за кредитом 426,13 грн.;

заборгованості по процентам за користування кредитом 35 433,09 грн.;

заборгованість за пенею та комісією 4 745,00 грн.;

а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг

фіксована частина штрафу 500,00 грн.;

процентна складова штрафу 2030,21 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором тапонесені судові витрати.

Відповідачка до початку слухання справи подала відзив, в якому позовні вимоги не визнає. Просить суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності та безпідставності одночасного стягнення пені та штрафів.

В обґрунтування своїх заперечень вказала, що у вимогах про стягнення з неї пені Банк в позові взагалі не зазначає підстав для цього, оскільки посилається на Умови договору, згідно яких при порушенні позичальником строків платежів з будь-якого з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, а не пеню у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості.

Крім того, Умови не містять її підпису, а в Заяві позичальника від 28.11.2011 року відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафів за невиконання договору в розмірі зазначеному в позовній заяві. При цьому, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16, в зв`язку із тим, що Умови позивачкою не підписані, неможливо встановити, що саме Умови, на які посилається Позивач, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови вона мала на увазі, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи брала на себе зобов`язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Щодо факту заборгованостіза кредитом, відповідачка вважає, що вона виникла вже з 30.12.2011 року, алезгідно позову заборгованість, яку вимагає Позивач за кредитом в розмірі 426,13 грн. виникла 31.12.2013 року,а заборгованість за відсотками, відповідно - з20.12.2011 року.

Разом з тим,відповідачка вважає, що враховуючи строк позовної давності, який для основної вимоги складає три роки, а для стягнення неустойки - один рік, Позивач звернувся до суду з даними вимогами з пропуском строку позовної давності, крім того, аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, у разі неналежного виконання боржникомзобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Останній платіж в розмірі 25,00 грн. був сплачений 20.06.2014 року, що підтверджується наданим Позивачем розрахунком заборгованості.Однак, Банк з позовом до суду звернувся лише 09 листопада 2017 року, тобто, з моменту порушеного права позивача минуло більше трьох років, але причини пропущення строків позовної давності позивачем не вказані.

Окрім цього, відповідачка зазначила та надала докази того, що вона є інвалідом Першої групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Позивачем до початку слухання справи було подано відповідь на відзив, згідно якої Банк просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки 28.11.2011 року відповідачкою особисто було заповнено та підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк», а тому, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту заява на його отримання підписується повнолітньою, дієздатною особою, якою підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору, а тому підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг, на підставі якого відповідачці було відкрито картковий рахунок (п.п. 1.1.1.90,2.1.1.11 Умов), ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримала Відповідачка та мобільний телефон, який вона вказала (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в Заяві.

Що ж стосується ознайомлення відповідачки з Умовами та Правилами користування банківськими послугами, то Банком надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 28.11.2011 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що вона згодназ тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» з якої чітко вбачається,що Відповідачці встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Таким чином, твердження відповідачки, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення її з Умовами та Правилами надання банківських послуг не відповідають дійсним обставинам справи.

Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачкою було укладено договір, який ніким не визнаний недійсним, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості, а зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором.

Крім того, згідно матеріалів наданих до позову вбачається, що відповідачка користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів видно, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за договором. Враховуючи норми закону та докази що містяться в матеріалах справи можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті.

Також позивач вказує у відповіді на відзив, що Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» як кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.Згідно Умов та Правил картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці, яка є спеціальним платіжним засобом у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, що використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнтка, ... тощо. Так, згідно Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в Пам`ятці клієнта, натомість необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднанні в одне ціле - Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці, а тому, з огляду на вищевказане, кредитний договір від 28.11.011 року, укладений між Банком та ОСОБА_1 є чинним, а заперечення Відповідачки нічим не обґрунтованими.

Щодо нарахування неустойки та пені позивач вказує на ті обставини, що згідно норм діючого законодавства зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, який є обов`язковий для виконання сторонами, а тому, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. Разом з тим, позивач вказує на той факт, що сторони за договором погодилися, що у разі порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань більше ніж на 120 днів Банком нараховується штраф за формулою: 500 грн. + 5% від заборгованості за кредитом, що передбачено п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг.

Що ж стосується строків позовної давності, то позивач зазначає, що відповідно до пунктів 2.1.1.2.11 Правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Більше того відповідно до умов договору, а саме: п. 1.1.7.31, строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, що не суперечить нормам закону, адже згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року по справі № 6-14цс14 та постанові від 18 червня 2014 року по справі №6-61 цс 14, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Так згідно з довідкою про карти клієнта ОСОБА_1 (1ПН НОМЕР_1 ) згідно кредитного договору б/н від 28.11.2011 року отримала картки № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , 867834 остання з яких мала термін дії до останнього дня січня 2016 року, а отже перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31.01.2016 року, тобто Банком подано позовну заяву до суду 30.11.2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити вимоги у повному обсязі і стягнути з відповідачки заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 43 134,43 грн. та понесені судові витрати.

Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила суд застосувати наслідки закінчення строку позовної давності та відмовити ПАТ КБ «Приват Банку» в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши надані письмові матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 28.11.2011 року був укладений кредитний договір б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Частиною 3 статті 203 ЦК України, яка визначає загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підписана заява позичальниці разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами складає між позичальником та банком договір, який відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України є договором приєднання.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отримання кредиту відповідачкою не заперечується та підтверджується підписаною нею Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 28.11.2011.

На підтвердження вимог позову банком надано розрахунок заборгованості по кредитному договору, який позивачкою не спростовується.

Згідно розрахунку, станом на 31.10.2017 року обсяг невиконаних зобов`язань відповідачки складає43 134,43грн. в тому числі: заборгованість за кредитом 426,13 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 35 433,09 грн.; заборгованість за пенею та комісією 4 745,00 грн.; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг фіксована частина штрафу 500,00 грн.; процентна складова штрафу 2030,21 грн.

З аналізу складових договору встановлено, що в заяві позичальника не визначено тип кредитки, пільговий період, ліміт кредитування, розмір відсотків за користування кредитними коштами та порушення і розмір штрафу за нього.

Доводи представника позивача, що суду надана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, з якої чітко вбачається, що Відповідачці встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо, не відповідають дійсності, оскільки такий документ позивачем суду взагалі не наданий, при цьому, як зазначалося, в Анкеті-заяві тип кредитки не зазначено, як і інші умови кредитування, Тарифи обслуговування отриманої позивачкою кредитної картки також не надані.

Наданий банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить інформацію щодо умов кредитування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та інших.

При цьому, суд виходить з того, що позичальник користувалася кредитними коштами, сплачувала відсотки за користування кредитом, тобто її дії свідчать про прийняття пропозиції кредитора щодо розміру відсоткової ставки. Ці обставини підтверджуються випискою по рахунках, розрахунком заборгованості, згідно якого останній платіж на погашення заборгованості був здійснений 20.06.2014, на що у своїх запереченнях також посилалась ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою про карти клієнта ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) згідно кредитного договору б/н від 28.11.2011 року отримала картки № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , 867834, остання з яких мала термін дії до останнього дня січня 2016 року.

Вказані обставини не заперечуються відповідачем, підтверджуються випискою по рахунках клієнта.

Таким чином, умовами договору визначений строк кредитування до 31.01.2016.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, право кредитодавця на нарахування процентів за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто з лютого 2016 року, припинилося.

Відтак, обґрунтованими є вимоги позову щодо наявності заборгованості по процентам у сумі 5931,10 грн., які були нараховані до 01.02.2016, та які підлягають стягненню в межах строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Так, положеннями ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Положеннями ст. 264 ЦК України передбачено що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Крім того, відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавцявважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Виходячи з того, що умовами договору визначений строк кредитування до 31.01.2016, з даним позовом банк звернувся до суду 30.11.2017, стягненню підлягає заборгованість за кредитом у сумі 426,13 грн., заборгованість по процентам за період з 30.11.2014 по 31.01.2016, що згідно розрахунку становить 5094,77 грн.

У стягненні заборгованості по процентам у сумі 836,33 грн., що утворилася до 30.11.2014, слід відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності.

При вирішенні спору в частині стягнення комісії (пені) та штрафу суд виходить з того, що відповідачка обґрунтовано посилається на те, що Умови не містять її підпису, а в Заяві позичальника від 28.11.2011 року відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафів за невиконання договору в розмірі зазначеному в позовній заяві. При цьому, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16, в зв`язку із тим, що Умови позивачкою не підписані, неможливо встановити, що саме Умови, на які посилається Позивач, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови вона мала на увазі, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи брала на себе зобов`язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

У зав`язку з тим, що позивачем не доведено належними доказами, що умовами укладеного з ОСОБА_1 договору було встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію (пеню) та штраф у зазначеному в розрахунку розмірі, у задоволенні цих вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають відшкодуванню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору. Разом з тим, згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідачка від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється, оскільки є інвалідом I групи, що підтверджується посвідченням серія ААЄ НОМЕР_5 9913238.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (рах.№ НОМЕР_6 МФО № 305299, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 28.11.2011 в розмірі 5520,90 грн. (п`ять тисяч п`ятсот двадцять гривень 90 коп.), яка складається із заборгованості: по тілу кредиту 426,13 грн. (чотириста двадцять шість грн. 13 коп.), процентів за користування кредитом 5094,77 грн. (п`ять тисяч дев`яносто чотири грн. 77 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.