Постанова

Іменем України

17 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 695/3585/17

провадження № 61-41658св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 04 липня 2018 року у складі колегії суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В., Нерушак Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 , після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальним розміром 0,463 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 20 жовтня 2006 року серії ЯГ № 637483 та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальним розміром 2,06 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 10 травня 2006 року серії ЯГ № 532930.

У встановлений законом строк він не звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, оскільки смерть батька суттєво вплинула на його моральний та психологічний стан і він впав у депресивний стан, що змусило звернутися за психіатричною допомогою та йому було постановлено діагноз - емоційно-вольові порушення, неетичний синдром у зв`язку із чим пропадає пам`ять та стійкий тривожно-депресивний стан. Такий психологічний стан перешкодив йому здійснити необхідні дії щодо прийняття спадщини.

Вказував, що у межах строку для прийняття спадщини до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я. І. із заявою про прийняття спадщини звернувся його рідний брат - ОСОБА_2 , на підставі якої й було відкрито спадкову справу. Інших спадкоємців немає.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визначити йому додатковий строк тривалістю в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 березня 2018 року у складі судді Степченка М. Ю. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном один місяць з дня вступу рішення в законну силу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, передбачений статтею 1270 ЦК України, з поважних причин, внаслідок тривалої хвороби через психічні розлади, тому йому необхідно надати додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 04 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 березня 2018 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач не довів своїх позовних вимог щодо поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, в судовому засіданні повідомив, що причиною пропуску шестимісячного строку стало те, що він забувся подати заяву про прийняття спадщини, тобто його недбалість.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неналежно дослідив наявні у справі докази щодо його тривалої хвороби, яка завадила вчасно звернутися до нотаріуса для прийняття спадщини, та не надав їм належної правової оцінки

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вказує на те, що доводи скарги є безпідставними, не впливають на правильність висновків апеляційного суду, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення осіб додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд обґрунтованого виходив з того, що ним не доведено своїх позовних вимог щодо поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та не надано доказів на підтвердження своїх вимог, які були б достатніми для визначення додаткового строку, оскільки самі по собі факти звернення до лікаря не вказують безперечно на те, що він об`єктивно не міг звернутися до нотаріуса з відповідною заявою.

Крім того, апеляційний суд правильно вказав, що під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивач особисто надав пояснення, тобто визнав ту обставину, що пропуск строку на подання заяви про прийняття спадщини відбувся через те, що він забувся подати таку заяву у визначений строк (частина перша статті 82 ЦПК України), тобто через свою недбалість, що не може бути поважною причиною пропуску строку.

Доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі позивача доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах трудового законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 04 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк