Справа № 296/4217/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

секретаря судових засідань Тузенко А.О.,

представника відповідача Дідовець Ю.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з порушенням конституційних прав на розгляд клопотання від 27.11.2015р., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 200000 грн. моральної шкоди, в зв`язку з порушенням конституційних прав на розгляд клопотання від 27.11.2015р.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що подане нею клопотання про надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач станом на дату звернення до суду, тобто протягом 3,5 років, не розглянув. Неправомірною бездіяльністю відповідача порушено конституційні права позивача, визначені ст.55 Конституції України, ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, ст.20 Закону України «Про звернення громадян», чим заподіяно ОСОБА_3 моральної шкоди, яка полягає у значних душевних стражданнях, які виражені в тому, що погіршилось здоров`я. Душевні страждання позбавили ОСОБА_2 можливостей реалізації звичок та бажань, спричинили погіршення відносин з оточуючими. Змінився також і звичайний ритм життя, протягом тривалого часу поки не вирішувалось подане нею клопотання про надання дозволу на одержання у власність земельної ділянки.

У відзиві на позов Виконавчий комітет Житомирської міської ради в задоволенні позову просив відмовити. Відповідач зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_2 ґрунтуються на протиправності дій відповідача як суб`єкта, наділеного функціями приймати рішення щодо надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності, у зв`язку з недотриманням ним вимог законодавства. Тобто, спір про право відсутній. Предметом дослідження є виключно дії суб`єкта владних повноважень з розгляду клопотання щодо надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Посилаючись на приписи ст.19 КАС України, відповідач вважає, що на дану справу поширюється юрисдикція адміністративного суду. Також, відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем пропущено строк, в межах якого особа може звернутися з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Зважаючи на те, що лише Житомирська міська рада вправі вирішувати питання, що стосуються регулювання земельних відносин, відповідач вважає, що позивач пред`явив вимоги до неналежного відповідача. Крім того, відповідач зазначає, що позивач жодними доказами не довів, що йому завдана моральна шкода, в тому числі в грошовому визначенні, в зв`язку з чим в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, на його думку, слід відмовити.

В заяві від 09.12.2019р. позивач просила розгляд справи здійснювати у її відсутність, позов підтримала (а.с.95).

Представник відповідача проти позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні.

В судовому засіданні представник відповідача просила залишити без розгляду подане клопотання про закриття провадження у справі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

Матеріали справи свідчать, що в листопаді 2015р. ОСОБА_2 звернулась до голови Житомирської міської ради з клопотанням, в якому просила надати дозвіл на одержання безоплатно у власність земельну ділянку із земель міської ради для будівництва і обслуговування жилого будинку у межах норм безплатної передачі земельної ділянки у розмірі 0,1000 га. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

Згідно листа Виконавчого комітету Житомирської міської ради №25/Д-705-19 від 14.12.2015р., адресований ОСОБА_2 . Відповідно до змісту вказаного листа п.31 додатку до рішення міської ради від 20.08.2015р. №978 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.63). Однак, в матеріалах справи відсутні дані про отримання ОСОБА_2 листа Виконавчого комітету Житомирської міської ради №25/Д-705-19 від 14.12.2015р.

В листопаді 2016р. ОСОБА_2 зверталась до Житомирської міської ради із запитом в порядку приписів Закону України "Про доступ до публічної інформації" щодо розгляду поданого нею клопотання від 27.11.2015р. (а.с.7).

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що п.115 додатку 1 до рішення Житомирської міської ради від 20.06.2019р. №1501 громадянам, в тому числі і позивачу, відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки (а.с.68). Клопотання позивача від 27.11.2015р. щодо надання дозволу на одержання в межах норм безоплатної приватизації у власність земельної ділянки площею 0,10000 га. за адресою: АДРЕСА_1 , розглянуто органом місцевого самоврядування. Витяг із рішення Житомирської міської ради №1501 від 20.06.2019р. Департаментом містобудування та земельних відносин міської ради направлено на адресу позивача листом від 29.07.2019р. №969/12.

Тобто, у відзиві відповідачем не заперечується той факт, що клопотання позивача від 27.11.2015р. щодо надання дозволу на одержання в межах норм безоплатної приватизації у власність земельної ділянки площею 0,10000 га. за адресою: АДРЕСА_1 , розглянуто органом місцевого самоврядування, однак, з порушенням строків, визначених приписами ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Предметом спору даної справи є стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 200000 грн., яка завдана ОСОБА_2 бездіяльністю, що полягає у не розгляді, станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду, клопотання останньої про надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов`язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок грунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Приписами п.п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч.1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Як визначено Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо, зокрема, підготовки і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад.

Приписами ч.6 ст.118 Земельного кодексу України визначено, зокрема, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1 ст.122 Земельного кодексу України).

За змістом вищенаведених норм виключно рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації здійснюється надання земельної ділянки громадянам у власність або в користування.

Тобто, вирішення клопотання ОСОБА_3 щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,1000 га. по АДРЕСА_1 віднесено законом до повноважень міської ради.

Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначила, що Виконавчий комітет Житомирської міської ради не розглянув її клопотання від 27.11.2015р., розгляд якого належить виключно до повноважень Житомирської міської ради.

Отже, судом встановлено, що позов ОСОБА_3 пред`явлений до неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів.

За змістом статті 51 ЦПК України суд замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно за клопонням позивача.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Таким чином, враховуючи визначений позивачем склад учасників справи, й те, що суд позбавлений можливості вирішити спір по суті, оскільки нормами процесуального права не передбачено право суду самостійно здійснити заміну відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.51, 258, 263-265,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з порушенням конституційних прав на розгляд клопотання від 27.11.2015р.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Cуддя В. П. Маслак