Справа № 234/2973/19
Провадження № 2/234/1613/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лутай А.М.

при секретарі Пагуліч Д.Г.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника відповідача Склярова ОСОБА_4 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краматорськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення витрат за сплачені комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_7 20 лютого 2019 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 , відповідачки у справі, про стягнення витрат за сплачені комунальні послуги, в якому зазначили, що вони втрьох є співвласниками нежитлового приміщення № АДРЕСА_1 . На підставі Договору від 01.06.2013 року №1237 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії, укладеного між ТОВ «Краматорськтеплоенерго» та ОСОБА_1 , надавалися послуги з постачання теплової енергії до вказаного приміщення, за які ними (позивачками), за період з 01.06.2013 року по листопад 2018 року, було сплачено 16855,78грн. На підставі Договору від 02 березня 2015 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для нежитлових приміщень, укладеного між ТОВ «Житлово-комунальна компанія МК-2010» та ОСОБА_8 , їм надавалися послуги з утримання приміщення та прибудинкової території, за які ними (позивачками), за період з 31.03.2015 року по 31.08.2018 рік, було сплачено 1545,40грн. На підставі типового Договору №8314/78765 та Заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, укладеного між ПАТ «Донецькоблгаз» та ОСОБА_1 про надання послуг з газопостачання, їм надавалися послуги з газопостачання у спірне приміщення, за які ними (позивачками), за період з січня 2014 року по грудень 2018 року, було сплачено 5077,60грн. На підставі Договору від 09 березня 2016 року №16/07, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «СБ «ТИТАН-2» на охорону об`єктів за допомогою засобів охоронної сигналізації, їм надавалися вказані послуги, за які ними (позивачками), за період з 01.03.2016 року, було сплачено 20052,20грн. На підставі Договору №2626 від 17.10.2016 року на постачання електричної енергії, ними (позивачками), за період з жовтня 2016 року по грудень 2018 року, було сплачено за ці послуги 24822,54грн. Загальна сума понесених ними витрат на оплату комунальних послуг та з охорони приміщення складає 68353,52грн. Вказують, що з дати купівлі 1/3 частки зазначеного вище нежитлового приміщення, тобто з 13 жовтня 2013 року, відповідачка ОСОБА_6 жодного разу не брала участь в оплаті спожитих комунальних послуг, відмовляється відшкодувати їм (позивачкам) свою частку витрат, а тому вони вважають, що вправі стягнути з відповідачки 1/3 частку витрат, оскільки у неї виникло зобов`язання із безпідставного збагачення. З посиланням на положення ст.360 ЦК України, позивачки просять стягнути з відповідачки на їх користь 1/3 частину понесених ними витрат за сплачені комунальні послуги та з охорони приміщення у сумі 22784,51грн.= 68353,52грн./3. Крім того, позивачки просять стягнути з відповідачки на їх користь понесені ними витрати по сплаті судового збору у сумі 768,40грн., та витрати на юридичні послуги у сумі 7200грн.

Позивачка ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_9 і ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надавши суд заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_6 13 травня 2019 року подала до суду відзив на позовні заяву, в якому зазначила, що вона позовні вимоги не визнає, оскільки з жодним постачальником послуг, які вказані в позовній заяві, вона в договірних відносинах не перебувала, ніяких договорів з ними не укладала і не підписувала. Всі договори позивачки укладали без попереднього узгодження з нею. Також зазначила, що вона ніколи не користувалася послугами, про які вказують позивачки, оскільки її в приміщення по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 позивачки не пускали. Вона як співвласник підприємства не отримувала ні разу ніяких дивідендів від його роботи. В січні 2015 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вона, злочинним шляхом, без згоди, була виведена з числа співвласників підприємства ТОВ «Ле гранд де люкс тур», розташованого по вул.Катеринича, 18-1Н, тому вона не мала ніякої змоги знаходитися в цьому приміщенні. Вважає, що цей позов виник тільки зараз, а не раніше, тому, що відносно ОСОБА_12 та її доньки ОСОБА_13 з її ініціативи здійснюються кримінальні переслідування.

Представник відповідачки ОСОБА_14 в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позовних вимог через їх необґрунтованість та безпідставність.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_15 частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч.ч.1-2 ст.358 ЦК України).

Як встановлено в ході судового розгляду, позивачки ОСОБА_1 і ОСОБА_7 , на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 26.03.2012, та відповідачка ОСОБА_6 , на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2013, є співвласниками в рівних частках приміщення офісу, що розташовано у АДРЕСА_1 у АДРЕСА_1 .

Сторони зазначили в судовому засіданні, що в приміщенні офісу за вказаною адресою здійснювало свою діяльність ТОВ «ЛЕ ГРАНД ДЕЛЮКС ТУР», учасниками якого були до 31.07.2014 року позивачка ОСОБА_1 та до 10.01.2015 року - відповідачка ОСОБА_6 .

В період 2013-2018 роки позивачками було сплачено 16855,78грн. за послуги з опалення вказаного приміщення, 1545,40грн. за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, 5077,60грн. за послуги з газопостачання у спірне приміщення для його опалення, 20052,20грн. за послуги з охорони приміщення за допомогою засобів охоронної сигналізації, та 24822,54грн. за послуги з постачання електричної енергії до вказаного приміщення, а всього 68353,52грн.

Статтею 322 ЦК України встановлено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Участь кожного співвласника у "витратах на управління, утримання та збереження спільного майна" означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які зробили необхідні витрати на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника або співвласників їх відшкодування.

Судом встановлено, і це не заперечувалося відповідачкою та її представником, що відповідачка, як співвласник приміщення, не приймала участь у вказаних витратах.

14 січня 2019 року позивачки направили відповідачці листа, в якому просили її надати згоду на виділ в натурі часток у спільній частковій власності, у зв`язку зі складними відносинами між співвласниками, та тим, що вона ( ОСОБА_6 ) не приймає участь у витратах по утриманню приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 .

Оцінивши усі вищезазначені докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору їх достатності для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд вважає встановленим, що серед витрат, які зазначені позивачками у позові, лише витрати на оплату послуг з постачання теплової енергії, газопостачання та утримання будинку і прибудинкової території, є обов`язковими та об`єктивно необхідними для збереження і підтримання спільного майна у належному стані, а тому суд, з урахуванням вимог ст.360 ЦК України, вважає необхідним в цій частині позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивачок 1/3 частину понесених ними витрат на оплату вказаних послуг у розмірі по 3913,13грн. кожній, виходячи з наступного розрахунку: ((16855,78грн. + 1545,40грн. + 5077,60грн.)/3)/2 = 3913,13грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідачки витрат на охорону приміщення за допомогою охоронної сигналізації, суд вважає необхідним відмовити, оскільки позивачки та її представники в судовому засіданні не обґрунтували та належним чином не довели нагальну необхідність у встановленні в приміщенні такої сигналізації для збереження спільного майна, а також, що її встановлення було, відповідно до вимог ст.358 ЦК України, узгоджено із відповідачкою, як співвласником цього майна.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки витрат на електропостачання також не підлягають задоволенню, оскільки позивачки та її представники в судовому засіданні не спростували доводи відповідачки про відсутність у неї доступу у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та у зв`язку з цим, не обґрунтували та належним чином не довели, що така кількість спожитої електроенергії, була необхідна саме для збереження та підтримання спільного майна у належному стані.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частинами 1 та 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що позивачками було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768,40грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 15.02.2019 року.

Крім того, позивачками були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7200грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи розрахунком витрат на юридичні послуги, актом про прийняття-передачу наданих послуг від 18.02.2019 року та Квитанцією до прибуткового касового ордеру від 01.02.2019 року.

Враховуючи зазначені вище положення закону, часткове задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивачок, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, витрати по сплаті судового збору у розмірі по 131,98грн. кожній, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 1236,60грн. кожній.

Керуючись ст.ст.10,12,13, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення витрат за сплачені комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м.Краматорськ Донецької області, ІНН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася в с.Мар`ївка Новомиргородського району Кіровоградської області, ІНН НОМЕР_3 , витрати за сплачені комунальні послуги у сумі 3913,13грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 131,98грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1236,60грн., а всього 5281,71грн.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м.Краматорськ Донецької області, ІНН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилася в м.Краматорськ Донецької області, (паспорт серія НОМЕР_4 ), витрати за сплачені комунальні послуги у сумі 3913,13грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 131,98грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1236,60грн., а всього 5281,71грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна і резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 17.09.2019 року.

Головуючий суддя: А.М.Лутай