ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» грудня 2019 року

м. Харків

справа № 645/5139/19-ц

провадження № 22ц/818/5866/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Кругової С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Регіональна філія Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» у м. Харкові, Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «ПЗУ Україна»,

третя особа - Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега Гарант»

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2019 року в складі судді Федорової О.В.

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Регіональної філії Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» у м. Харкові, Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна», третя особа: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега Гарант» про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просила стягнути з Регіональної філії Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» у м. Харкові і Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» солідарно на її користь матеріальну шкоду у розмірі 6327,95 грн та моральну шкоду у розмірі 230 000,00 грн, а всього 236 327,95 грн.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу, роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Не погоджуючись з ухвалою судді Мірошниченко А.М. подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; судові витрати покласти на відповідача; у разі виявлення суттєвих порушень норм ЦПК України суддею суду першої інстанції під час судового розгляду по справі та неправомірного винесення ухвали від 29 серпня 2019 року, притягнути її до дисциплінарної відповідальності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що вона надала до відповідних органів запити для отримання доказів, однак ані відповіді, ані доказів не отримала, тому не могла їх надати вчасно; що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» її звільнено від сплати судового збору.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу судді - скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що недоліки, вказані в ухвалі Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2019 року, позивачкою усунуто не в повному обсязі, у зв`язку з чим на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Проте, судова колегія з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 10 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні суду першої інстанції перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Регіональної філії Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» у м. Харкові, Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна», третя особа: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега Гарант» про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просила стягнути з Регіональної філії Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» у м. Харкові і Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» солідарно на її користь матеріальну шкоду у розмірі 6327,95 грн та моральну шкоду у розмірі 230 000,00 грн, а всього 236 327,95 грн.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви, а саме зазначити поштовий індекс, ідентифікаційний код відповідачів в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України та офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти; зазначити та надати докази встановлення винної в дорожньо-транспортній пригоді від 04 червня 2019 року особи, а також докази того, що саме внаслідок неправомірних дій цієї особи позивач зазнала шкоди, завданої її здоров`ю; надати докази на підтвердження зазначених позивачем в позові обставин щодо існування між винною у дорожньо-транспортній пригоді від 04 червня 2019 року особою та відповідачами відносин обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; конкретизувати пред`явлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та долучити до позовної заяви документ, що підтверджує сплату позивачем судового збору у відповідному визначеному за правилами частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмірі за звернення з позовною вимогою про стягнення моральної шкоди в сумі 768, 40 грн протягом 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

На виконання ухвали судді 28 серпня 2019 року ОСОБА_1 надала заяву про усунення недоліків, зокрема, зазначила поштовий індекс, ідентифікаційний код відповідачів в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти.

ОСОБА_1 зазначила, що нею для отримання доказів вини водія мікроавтобуса - маршрутки з пасажирами «Рута», державний номерний знак НОМЕР_1 , і спричинення ним шкоди, а також обставин щодо існування між винуватцем та відповідачами відносин обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, разом з її матір`ю, ОСОБА_2 , яка також постраждала в дорожньо-транспортній пригоді, проведено обсяг робіт з направленням до всіх інстанцій запитів про надання офіційних документів. Так, 01 серпня 2018 року вони звернулись до ХОБСМЕ для обстеження наявності тілесних ушкоджень; 02 серпня 2018 року - направили заяви до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і до Регіонального офісу № 3 Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у місті Харкові з вимогою відшкодувати шкоду, заподіяну здоров`ю в результаті дорожньо-транспортної пригоди; 09 серпня 2018 року - направили заяви до ГУНП в Харківській області з вимогою надіслати постанову слідчого про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю підстав для його розслідування, а також надати копії постанов про притягнення до адміністративної відповідальності водія мікроавтобуса «Рута», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 за порушення ПДР України, і власника (перевізника) мікроавтобуса «Рута», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 у разі відсутності у нього ліцензії на перевезення пасажирів на 04 червня 2019 року; 16 серпня 2019 року - направили скарги у порядку статті 308 КПК України до прокуратури Харківської області на бездіяльність слідчого СВ по розслідуванню злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Єльникова О.С. у кримінальному провадженні № 00847, в яких зазначили, що за період з 04 червня 2019 року по 01 серпня 2019 року слідство не визнало їх потерпілими, не надали направлення на проходження судмедобстеження, не допитали свідків, не призначили необхідні експертизи по справі, не притягли до відповідальності винних осіб - водія і власника маршрутки, не сприяли відшкодуванню завданої шкоди з боку винних осіб і страхової компанії, і прохали зобов`язати слідчого невідкладно надати їм інформативну відповідь про хід розслідування кримінального провадження, а також проведення необхідних слідчих дій та притягнути до адміністративної відповідальності водія і власника мікроавтобуса «Рута», державний номерний знак НОМЕР_1 ; 18 серпня 2019 року - направили скарги у порядку статті 3 Закону України «Про звернення громадян» народному депутатові Верховної Ради України IX скликання по виборчому округу № 181 Микиша Д.С., в яких просили направити запит до ГУНП в Харківській області і отримати інформацію про стан розслідування слідчим Єльниковим О.С. кримінального провадження № 00847; направити запит до ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М. Бокаріуса і отримати інформацію про хід проведення автотехнічної експертизи та чи ставилися слідчим у клопотанні про проведення експертизи наступні питання: внаслідок чого відбулось зіткнення автомобілів мікроавтобуса «Рута», державний номерний знак НОМЕР_1 , і автомобіля «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_2 ; чи відповідали дії водія мікроавтобуса «Рута», державний номерний знак НОМЕР_1 , технічним вимогам ПДР; направити запит до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і отримати інформацію про те, коли їй буде здійснено відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди 04 червня 2019 року; та залучити до участі у розгляді скарги співробітників Служби безпеки України, прокуратури чи Державного бюро розслідувань у разі виявлення фальсифікацій з боку поліції, які розслідують кримінальне провадження №00847, або експертів ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М. Бокаріуса, які проводять автотехнічну експертизу.

ОСОБА_1 наголосила, що з 04 червня 2019 року по 27 серпня 2019 року нею були отримані тільки висновок з питань судово-медичної експертизи № 1020-2019 щодо наявності у її матері в результаті дорожньо-транспортної пригоди 04 червня 2019 року легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю (як доказ про дорожньо-транспортну пригоду), і інформація від страховика - Регіональний офіс № 3 у місті Харкові Східного регіонального управління Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відкриття страхової справи № 53092 щодо неї, і відкриття страхової справи № 53091 щодо її матері.

Крім іншого, ОСОБА_1 вказала, що згідно протоколу поліції в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю мікроавтобуса - маршрутки з пасажирами «Рута», державний номерний знак НОМЕР_1 , перевізник ОСОБА_4 під керуванням водія ОСОБА_3 , порушив Правила дорожнього руху.

Також, ОСОБА_1 посилалась на те, що на підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Згідно з вимогами частини 1 статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 ЦПК України.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175,177 ЦПК України.

В них зазначено, зокрема, що позовна заява подається в письмовій формі і повинна містити зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції вказав, що позивачкою не зазначено та не надано доказів встановлення винної в дорожньо-транспортній пригоді від 04 червня 2019 року особи, а також доказів того, що саме внаслідок неправомірних дій цієї особи позивачка зазнала шкоди, завданої її здоров`ю; не надано доказів на підтвердження зазначених позивачкою в позові обставин щодо існування між винною у дорожньо-транспортній пригоді від 04 червня 2019 року особою та відповідачами відносин обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; не конкретизовано пред`явлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Проте, такий висновок суду колегія суддів вважає передчасним, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися із письмовими та електронними доказами, висновками експерта, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Отже, ЦПК України встановлює обов`язок позивача зазначити у позовній заяві докази, що підтверджують вказані обставини якими він обґрунтовує свої вимоги, а на суд - обов`язок безпосередньо дослідити докази під час розгляду справи, однак, не надає суду право на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі вирішувати питання щодо належності та допустимості цих доказів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов`язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів.

Згідно з частиною 1 статті 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Таким чином, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що подання доказів можливе і на наступних стадіях цивільного процесу, зокрема, у підготовчому засіданні після відкриття провадження у справі.

Повертаючи заяву, суд на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі фактично оцінив докази, надані позивачкою в обґрунтування позовних вимог, що здійснюється судом вже під час ухвалення рішення.

Враховуючи, що позивачка у своїй позовній заяві має зазначити засоби доказування, які доводять її правову позицію, і про які їй відомо, колегія суддів вважає, що позивачка надала усі необхідні документи на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху.

Крім того, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції також зазначив, що нею не сплачений судовий збір за подачу позовної заяви.

Проте, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Регіональної філії Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» у місті Харкові, Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна», третя особа: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега Гарант» про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тому на підставі зазначеної норми закону, вона звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Таким чином, судова колегія вважає, що позивачка виконала ухвалу суду, виправила недоліки і на цій стадії її позовна заява відповідає вимогам статей 175,177 ЦПК України. Не може бути повернута позивачці позовна заява тільки з підстав надмірного формалізму, оскільки надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, як вбачається з усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд на підставі статті 6 Конвенції).

Також, згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»). Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала про повернення позивачці позовної заяви є передчасною, постановлена суддею з порушенням норм процесуального права.

За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності не входять до повноважень суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 6 ч. 1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст. 379, ст. ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2019 року - скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

С.С. Кругова

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.