ПОСТАНОВА

іменем України

17 вересня 2019 року м. Кропивницький

справа № 392/1592/18

провадження № 22-ц/4809/1286/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Маловисківська районна державна адміністрація Кіровоградської області, Злинська сільська рада Маловисківського району Кіровоградської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2019 року у складі судді Кавун Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай).

В обґрунтування позову вказав, що 12 березня 1991 року його було включено до колективного сільськогосподарського підприємства імені Свердлова (далі по тексту - КСП ім. Свердлова). При проведенні розпаювання землі в господарстві та отримання державного акту на право колективної власності на землю він був членом КСП, але під час виготовлення та видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) не отримав сертифікату на право на земельну частку (пай), оскільки його не було включено до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Вказав, що посадові особи КСП дану помилку не виправили, на даний час КСП ліквідовано, тому, посилаючись на зазначені, обставини просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) особи, яка є членом КСП ім. Свердлова Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області у розмірі 5,45 умовних кадастрових гектар.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивачем не було надано належних доказів того, що позивач був членом КСП ім. Свердлова та був включений до списку осіб, які мають право на пай.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення задоволення позову у повному обсязі. Вважає, що на час отримання 23 жовтня 1995 року КСП ім. Свердлова Державного акту на право колективної власності на землю він був його членом і набув право на земельну ділянку (пай) в середньому розмірі 5,45 умовних кадастрових гектарів. Посилався на те, що факт членства КСП ім. Свердлова підтверджується протоколом від 12 березня 1991 року.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності належним чином повідомлених відповідачів на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 23 жовтня 1995 року КСП ім. Свердлова отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії КР МВ №8 (а.с.10-13).

Відповідно до протоколу №4 від 12 березня 1991 року засідань працівників колгоспу ім. Свердлова убачається, що ОСОБА_1 рекомендовано прийняти в члени колгоспу (а.с.8-9).

Як свідчить лист Маловисківської районної державної адміністрації від 22 лютого 2018 року №01-27/31/5 в архівному секторі райдержадміністрації відсутні дані про вихід з членів КСП ім. Свердлова у 1992-1993 роках ОСОБА_1 (а.с.19).

Згідно з листом Маловисківської районної державної адміністрації від 29 травня 2018 року №01-27/75/5 в архівному секторі райдержадміністрації відсутні дані про вихід з членів КСП ім. Свердлова у 1994-1996 роках ОСОБА_1 (а.с.19).

Згідно з повідомленням Відділу у Маловисківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області ОСОБА_1 не включений до списку громадян бувшого КСП ім. Свердлова, в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП Свердлова Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області не зареєстрований (а.с.20).

Відповідно до архівної довідки, виданої Комунальною установою «Маловисківський районний трудовий архів» від 22 грудня 2017 року за №964 у документах архівного фонду КСП ім. Свердлова Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області,в книзі обліку трудового стажу колгоспників ім. Свердлова, працівників КСП ім. Свердлова, містяться відомості про стаж роботи ОСОБА_1 з 1990 по 1992 роки, а також про заробітну плату (а.с.21).

Згідно з інформаційним повідомленням Державного архіву Кіровоградської області Кіровоградської обласної державної адміністрації документи колгоспу ім. Свердлова Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області за 1991-1995 роки в архів на зберігання не надходили, тому надати відомості про виключення з членів колгоспу ОСОБА_1 немає можливості (а.с.22).

Відповідно до листа Відділу у Маловисківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 07 березня 2018 року №517/115-18 розмір земельної частки (паю), які виділялися працівникам КСП ім. Свердлова, становить 5,45 га в умовних кадастрових гектарах (а.с.68).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, а саме, що позивачем не було доведено, що на момент проведення розпаювання землі, отримання Державного акту на право колективної власності на землю, позивач був прийнятий в члени КСП та перебував у трудових відносинах з господарством.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Згідно із ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, особи, які отримали сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду. Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, прийняте за їх заявою про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Зі змісту наведеного убачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акту на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Розглядаючи даний позов суд належним чином перевірив наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до п. 2 якого право на земельну частку (пай) мають лише члени сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції установив, що на момент одержання КСП ім. Свердлова державного акта на право колективної власності на землю позивач не був включений до членів цього колективного сільськогосподарського підприємства, тому право на пай у нього не виникло.

Позивач надав лише докази того, що його було включено до членів колгоспу ім. Свердлова, про що свідчить протокол від 12.03.1991 (а.с.8-9). При цьому позивач помилково вважає та зазначає про це у позові, що його було включено до членів КСП ім. Свердлова. Доказів того, що позивача було включено до членів КСП ім. Свердлова матеріали справи не містять.

Верховний Суд України у п.11 постанови Пленуму від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, зазначає у рішенні про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц щодо позовної давності висловила таку правову позицію. Встановивши, що позовну давність пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цієї підстави, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Якщо таке право чи інтерес не порушені суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

У даному випадку позивачем не доведено існування підстав для визнання за ним права на земельну ділянку (пай), оскільки його вимоги не ґрунтуються на нормах законодавства, що регулює питання паювання земель сільськогосподарських підприємств.

Враховуючи викладене вище у задоволенні позову слід відмовити з підстави його необґрунтованості, оскільки позивач не набув право на земельну ділянку (пай) при паюванні земель КСП ім. Свердлова, без посилання на пропуск строку позовної давності.

Проте, оскільки таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи підстави для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.19 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», відсутні.

Однак, апеляційний суд вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на сплив позовної давності, враховуючи достатність підстав для відмови у задоволенні позову за необґрунтованістю.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2019 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний