Справа №560/456/16-ц
Провадження №4-с/949/1/19
У Х В А Л А

18 грудня 2019 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Сидоренко З.С., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця,

в с т а н о в и в:

До суду надійшла скарга стягувача ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Дубровицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 25 червня 2019 року у виконавчому провадженні №59137399 про закінчення виконавчого провадження, яку просить визнати неправомірною та скасувати.

При цьому, ОСОБА_1 просить поновити строк на оскарження вищевказаної постанови.

Дослідивши матеріали скарги, вважаю, що її слід залишити без руху з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Цивільним процесуальним кодексом України прямо не встановлено вимог до форми та змісту скарги на дії державного виконавця, тому суд, застосовуючи положення статті 10 ЦПК України, вважає за необхідне застосувати положення статей 175 - 177 ЦПК України, а також інших статей цього Кодексу, яким мають відповідати подані до суду документи.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на ст. 447 ЦПК України, яка регламентує, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Окрім того, стягувач посилається на ст. 449 ЦПК України, яка передбачає строки для звернення до суду із скаргою та їх поновлення у разі пропущення з поважних причин.

Статтею 120 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Так, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Однак, законодавець надає право учасникам справи поновити та продовжити процесуальні строки у порядку, передбаченому у ст. 127 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зазначена норма Закону чітко передбачає, що лише за заявою учасника справи пропущений процесуальний строк може бути поновлений, на підставі якої, у відповідності до частин 6 та 8 ст. 127 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про поновлення або відмову у поновленні або продовженні процесуального строку.

Однак, стягувачем у порушення зазначених норм, не подана заява про поновлення строку на оскарження

Крім того, при подачі скарги до суду, стягувачем не дотримано вимоги ст.95 ЦПК України, а саме: долучені до скарги письмові докази не засвідчені належним чином.

Згідно ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відтак стягувачу необхідно виправити вищевказані недоліки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

За таких обставин, в силу ч. 1 ст. 185 ЦПК України вважаю за необхідне скаргу залишити без руху, надавши стягувачу строк п`ять днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 10, 175, 185, 260, 447 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в:

Залишити без руху скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця та надати стягувачу для усунення вищевказаних недоліків п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького

районного суду: Сидоренко З.С.