ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №592/9617/18

Номер провадження 22-ц/816/246/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 листопада 2018 року в складі судді Хитрова Б.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 13 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення, просила: 1) виділити їй у власність земельну ділянку загальною площею 600 кв м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, як окремий об'єкт нерухомості, позначену синім кольором на ІІ варіанті поділу земельної ділянки (додаток 1 арк. 2) висновку № 43 земельно-технічної експертизи від 23 жовтня 2018 року, із земельної ділянки загальною площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1, припинивши спільну часткову власність з відповідачем; 2) виділити їй у власність земельну ділянку загальною площею 90 кв м для ведення особистого селянського господарства, як окремий об'єкт нерухомості, позначену синім кольором на ІІ варіанті поділу земельної ділянки (додаток 1 арк. 2) висновку № 43 земельно-технічної експертизи від 23 жовтня 2018 року, із земельної ділянки загальною площею 0,015 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_1, припинивши спільну часткову власність з відповідачем.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником 3/5 часток житлового будинку та земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1, а власником іншої частини (2/5 часток) є ОСОБА_2 Відповідач фактично користується більшими частинами земельних ділянок, ніж її частка у праві спільної часткової власності. Здійснити поділ ділянок відповідно до часток у праві власності відповідач не погодилась, чим порушила її право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю відповідно до належної частки.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Виділено ОСОБА_1 у власність земельну ділянку загальною площею 600 кв м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, як окремий об'єкт нерухомості, позначену синім кольором на ІІ варіанті поділу земельної ділянки, додаток 1 арк. 2 у висновку № 43 земельно-технічної експертизи від 23 жовтня 2018року, складеному 23 жовтня 2018 року судовим експертом Сукаленком С.В., із земельної ділянки загальною площею 0,1000 га з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, припинивши спільну часткову власність із відповідачем.

Виділено ОСОБА_1 у власність земельну ділянку загальною площею 90 кв м для ведення особистого селянського господарства, як окремий об'єкт нерухомості, позначену синім кольором на ІІ варіанті поділу земельної ділянки, додаток 1 арк. 2 у висновку № 43 земельно-технічної експертизи, складеному 23 жовтня 2018 року судовим експертом Сукаленком С.В., із земельної ділянки загальною площею 0,0150 га з кадастровим номером НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1, припинивши спільну часткову власність із відповідачем.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 825,00 грн судового збору, сплаченого при подачі позову до суду та витрати на проведення земельно-технічної експертизи у розмірі 3000,00 грн, а всього - 3825,00 грн.

Зазначено, що додаток 1 арк. 2 висновку № 43 земельно-технічної експертизи, складеного 23 жовтня 2018 року судовим експертом Сукаленком С.В. з варіантом поділу земельних ділянок сторін є невід'ємною частиною цього рішення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виділ частки із земельної ділянки в натурі не може здійснюватись без поділу в натурі будинку, розташованого на такій земельній ділянці. Вказує, що експертиза, проведена у справі, не може бути взята до уваги, оскільки проведена без вирішення питання поділу житлового будинку. Крім того, при такому поділі порушуються права відповідача, оскільки на території її земельної ділянки розташовані господарські будівлі (сарай «В», вбиральня «Н»), що є спільною частковою власністю сторін, та не визначено порядок користування ними позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_5 зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки судом ухвалене законне та обґрунтоване судове рішення, тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача - адвоката ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника позивача - адвоката ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 квітня 1999 року ОСОБА_1 успадкувала 3/5 частин житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 від 07 вересня 2006 року , виданих ОСОБА_1, остання є власником 3/5 часток земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та 3/5 часток земельної ділянки площею 0,0150 га, розташованої за цією ж адресою, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 8, 9).

Власником іншої 2/5 частин вказаного житлового будинку та земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_2 (а.с. 51, 52, 58).

Висновком земельно-технічної експертизи № 43 від 23 жовтня 2018 року визначено два варіанти розподілу спірних земельних ділянок (а.с. 78-90).

За першим варіантом земельні ділянки розділяються по сформованому порядку користування. При поділі земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1 виділяється земельна ділянка площею 501 кв м з урахуванням площі під будівлями, що становить 1/2 частку, замість 3/5, а ОСОБА_2 - 499 кв м, що становить 1/2 частку замість 2/5, відхилення від частки складає 99 кв м. При поділі земельної ділянки площею 0,0150 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 виділяється земельна ділянка площею 79 кв м, що становить 53/100 часток, замість 3/5, а ОСОБА_2 - 71 кв м, що становить 47/100 часток замість 2/5, відхилення від частки складає 11 кв м.

За другим варіантом земельні ділянки розділяються згідно з частками 3/5 та 2/5 у праві власності. При поділі земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1 виділяється земельна ділянка площею 600 кв м з урахуванням площі під будівлями, а ОСОБА_2 - 400 кв м. При поділі земельної ділянки площею 0,0150 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 виділяється земельна ділянка площею 90 кв м, а ОСОБА_2 - 60 кв м.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що співвласник у праві спільної часткової власності має право на виділ його частки у майні в натурі. Приймаючи за основу другий варіант розподілу земельних ділянок, суд виходив з того, що такий варіант розподілу відповідає розміру частки кожного із співвласників земельних ділянок.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (стаття 358 ЦК України).

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (стаття 367 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації (стаття 88 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 312 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заявлених вимог позову, оскільки позивач, як співвласник спірних земельних ділянок, має право на виділ свої частки у праві власності на вказані земельні ділянки у розмірі 3/5 часток в натурі відповідно до другого варіанту висновку земельно-технічної експертизи № 43 від 23 жовтня 2018 року, оскільки такий варіант відповідає ідеальним часткам сторін у праві власності на земельні ділянки та узгоджується з принципом непорушності права власності.

Доводи апеляційної скарги про неможливість поділу в натурі земельних ділянок без поділу в натурі розташованого на них будинку не заслуговують на увагу, оскільки земельні ділянки є окремими об'єктами нерухомого майна та розмір часток співвласників визначений правовстановлюючими документами.

Доводи скарги про порушення прав відповідача у зв'язку з не вирішенням питання порядку користування позивачем сараєм «В» та вбиральнею «Н», є безпідставними, оскільки вказані будівлі розташовані на території відповідача і при фактично складеному порядку користування, а порядок користування господарськими будівлями визначається за домовленістю між співвласниками такого майна, або в судовому порядку шляхом пред'явлення позову про встановлення земельного сервітуту.

Проте, такі вимоги сторонами не заявлялись, тому місцевим судом, відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, не розглядались.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко