Справа № 460/5633/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А.
Провадження № 22-ц/811/772/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

19 грудня 2016 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся в Яворівський районний суд Львівської області з позовною заявою у якій просив розірвати договір купівлі-продажу радіотехніки укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , стягнути із ОСОБА_3 на користь позивача 1904,80 євро та 42 804,38 російських рублів (з урахуванням 3% річних за прострочення повернення коштів), що у гривневому еквіваленті становить 69 549,74 грн. та судові витрати у справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем у лютому - березні 2014 року через мережу інтернет було досягнуто усної угоди про купівлю позивачем у відповідача радіотехніки. На досягнення зазначених домовленостей позивачем було перераховано по системі «Золота Корона- Грошові перекази» із свого карткового рахунку № НОМЕР_1 сім разів, починаючи з 04.03.2014 року і до 08.05.2014 року отримувачу ОСОБА_3 (відповідачу в справі) кошти, а саме: 40000 російських рублів, 230 євро, 60 євро, 200 євро, 520 євро, 315 євро, 455 євро, що в сумі становить 1780,00 євро, 40000,00 російських рублів, що підтверджується касовими чеками щодо переказу грошових коштів в іноземній валюті та у гривневому еквіваленті станом на 12 грудня 2016 року становило 64993,10 грн.

Стверджував, що відповідач, в порушення згаданої вище усної домовленості, отримавши від позивача грошові кошти у період часу з 04 березня 2014 року до 08 травня 2014 року за радіотехніку, не надіслав позивачу замовленої ним радіотехніки, а кошти привласнив. На прохання позивача повернути привласнені відповідачем кошти, останній жодним чином не реагує та кошти не повертав, не відповідав на його звернення та телефонні дзвінки, отримавши від позивача 05 серпня 2014 року вимогу про повернення коштів не повернув позивачу кошти ні в термін до 12 серпня 2014 року, ні станом на теперішній час. Відтак, позивач змушений був звернутися в суд за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1780,00 євро та 40 000 російських рублів, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 22.12.2017 становить 77 828 (сімдесят сім тисяч вісімсот двадцять вісім) грн. 74 коп. та 6335 (шість тисяч триста тридцять п`ять) грн. судових витрат, з яких 1335 грн. судового збору та 5000 грн. витрат за правничу допомогу, а всього 84 163 (вісімдесят чотири тисячі сто шістдесят три) грн. 74 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .

Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Також вважає висновки суду не вмотивованими належним чином. Звертає увагу, що згідно абзацу 5 п.2 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 №174 до предмету регулювання цієї інструкції належить питання виплати отримувачу суми переказу в готівковій формі через операційну касу. Просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 19 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

12 червня 2019 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2018 року. Вважає оскаржуване рішення законним, обгрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Вважає доведений факт отримання грошових коштів відповідачем належними доказами. Просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

12 вересня 2019 року від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні, проте колегія суддів враховуючи розумність строків розгляду справи, ту обставину, що явка представника скаржника не була визнана судом обов`язкою, вважає за необхідне таке клопотання відхилити та продовжити розгляд справи без представника скаржника.

В судове засідання ОСОБА_3. не з`явився про причини неявки суд не повідомив.

12 вересня 2019 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншій справі.

Зазначене клопотання колегією суддів відхилено як необґрунтоване.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Я видно із матеріалів справи, розгляд справи в суді апеляційної інстанції призначався на 20 червня 2016 року, у якому брали участь представники позивача та відповідача (а.с.44-45)

У справі було оголошено перерву до 18 липня 2018 року.

В судове засіданні призначене на 18 липня 2018 року не з`явився представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , останній подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у відпустці.

Розгляд справи за погодженням з представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 було відкладено на 12 вересня 2019 року на 16 год.30 хв., про що в залі суду письмово було повідомлено останнього.

Таким чином, дата наступного судового засідання та година заздалегідь була погоджена з адвокатом ОСОБА_4 як вільні для нього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходив з тих обставин, що оскільки між сторонами не було укладено договору купівлі - продажу, сплачена в рахунок виконання договору відповідачеві сума авансу повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалася. В решті позову відмовлено за безпідставністю.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.12.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яке набрало законної сили, ухвалено у позові відмовити, вказаним рішенням було встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами є договірними та до них застосовуються норми права, які регулюють договірні відносини. Зазначене рішення має преюдиційне значення при вирішенні даної справи.

Фактично рішенням Апеляційного суду Львівської області було встановлено, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав і обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.04.2018 у справі № 679/2231/15-ц.

Зміст позову ОСОБА_1 полягає у вимозі повернення грошових коштів, одержаних від нього як попередньої оплати в рахунок суми за договором, у зв`язку з тим, що зобов`язання не виконано.

Згідно з п.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ст.509 цього ж кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено факт досягнення усної угоди у лютому - березні 2014 року, через мережу інтернет, про купівлю позивачем ОСОБА_1 у відповідача ОСОБА_3 радіотехніки.

Також судом встановлено та підтверджено документально факт переказу позивачем ОСОБА_1 із свого карткового рахунку № НОМЕР_1 сім разів, починаючи з 04.03.2014 року і до 08.05.2014 року отримувачу ОСОБА_3 (відповідачу в справі) коштів, а саме: 40000 російських рублів, 230 євро, 60 євро, 200 євро, 520 євро, 315 євро, 455 євро, що підтверджується касовими чеками щодо переводу грошових коштів на рахунок відповідача та випискою по грошовим переказам (а.с. 4-10,59) та отримання таких коштів ОСОБА_3 у ПАТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується випискою по грошовим переказам «Платежний центр» та листом Державного ощадного банку України № 373 від 15.09.2017 (а.с. 59, 121).

Судом встановлено той факт, що позивач пред`явив відповідачу письмову вимогу від 15 липня 2014 року про виконання відповідачем обов`язку за договором про купівлю радіотехніки, однак останній ні в термін до 12.08.2014р., ні станом на теперішній час не виконав.

Таким чином, між сторонами виникли договірні відносини, однак договору купівлі-продажу у письмовій формі, відповідно до вимог ст. 208 ЦК України, укладено так і не було, позивач переказав кошти, які були прийняті відповідачем та не були ним повернуті.

Оскільки договір купівлі-продажу радіоелектроніки, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися про перерахування грошей та поставку товару після здійснення перерахунку коштів, кошти переказані позивачем відповідачу у сумі 1780,00 євро та 40000,00 російських рублів, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 22.12.2017 становить 77 828 (сімдесят сім тисяч вісімсот двадцять вісім) грн. 74 коп. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

У цій справі зміст позову полягає у поверненні грошових коштів, одержаних відповідачем, як попередньої оплати в рахунок суми за поставку товарів радіоелектроніки. У зв`язку з тим, що зобов`язання не виконано ( не укладено договору у формі, передбаченій ст. 208 ЦК України та не поставлено товару), спірні правовідносини регулюють положення статті 570 ЦК України, якою належить керуватися при вирішенні спору.

Згідно статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

На відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми закону можна зробити висновок, що аванс - це лише спосіб платежу і він не є зобов`язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов`язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки договір купівлі-продажу радіоелектроніки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону (ст. 208 ЦК України), між сторонами укладено не було, то сплачена в рахунок виконання договору відповідачеві сума авансу повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалася.

Так, з виниклих між сторонами правовідносин вбачається, що перерахована позивачем сума є авансом, який повинен бути повернений відповідачем.

ОСОБА_1 доведено факт перерахування коштів ОСОБА_3 для купівлі радіотехніки, а останнім в свою чергу не доведено факту не отримання таких коштів, виконання договору (здійснення поставки радіотехніки) чи повернення отриманих авансових коштів.

З урахуванням вище викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів, сплачених як аванс в розмірі 1780, 00 євро та 40 000 російських рублів, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 22.12.2017 становить 77 828 грн. 74 коп.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не є такими. що спростовують правильність оскаржуваного рішення, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.