Справа № 635/1363/18
Провадження № 2/645/183/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Мартинової О.М.,

секретар судових засідань Марцишенко А.І.,

за участю представника позивача Антіпіна А.Ю.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Папай С.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 82434,25 гривень за кредитним договором № б/н від 03.04.2011 року та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 03.04.2011 року відповідно до укладеного договору №б/н, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті сайті https://privatbank.ua/terms/, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредити у розмірі, встановленому Договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2018 року має заборгованість в розмірі 82434,25грн., з яких: 3027,42 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 70618,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4386,23 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг»: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3901,63 грн. - штраф (процентна складова). В зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 82434,25 грн. за кредитним договором та судові витрати по справі.

Відповідачем ОСОБА_1 надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволені позову у повному обсязі. Вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлено вимогу про стягнення заборгованості за межами строку позовної давності.

Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, де зазначає, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, умовах надання банківських послуг, правилах користування платіжною картою та тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, які задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказують на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, умови, правила та тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві. Тарифи розмір винагороди за послуги банку; є невід`ємною частиною договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що власник картки повідомляється відповідно до умов та правил надання банківських послуг. Щодо строків позовної давності, зазначає наступне, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на карту, видано карту, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 06.2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 28.02.2018 року до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Таким чином, підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, відсутня можливість встановити початок перебіг позовної давності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надано до суду заперечення до позовної заяви, в яких зазначає, що 03 квітня 2011 року між ПАТ КБ «ПриваБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника № HAXRFT 55690166, за яким банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 4865 грн. на строк 12 місяців з 03.04.2011 року по 02.04.2012 року включно, на наступні цілі: придбання товару зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на місяць з повернення кредиту сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюються у наступному порядку: починаючи з 19 по 24 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 405,68 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше ніж 02.04.2012 року. Для виконання зобов`язання банк відкриває позичальнику рахунок 9973 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Позичальник зобов`язався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до заяви та умов. У заяві позичальника № HAXRFT 55690166 від 03.04.2011 року, відповідач доручила банку без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту в сумі 4865 грн. на поточний рахунок № НОМЕР_1 в ХОДАТ АТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Харків, з призначенням платежу «Оплата за ІПН НОМЕР_2 згідно з договором куплі продажу/ рахунком фактурою № -ХФЗ-1778 від 03.04.2011 року у т.ч. ПДВ 810,83грн.» Таким чином, враховуючи вищенаведене твердження позивача про те, що даний кредитний договір № б/н від 03.04.2011 року має певні особливості не відповідає дійсності. Представник позивача зазначає, що вище зазначений кредитний договір має певні особливості, які відрізняють його від інших кредитних договорів, а саме, що даний кредитний договір не містить чітких строків виконання та точного щомісячного платежу визначеного в грошовій одиниці. Дані твердження спростовуються заявою позичальника № HAXRFT 55690166 від 03.04.2011 року. Щодо перебігу позовної давності, зазначає наступне. За умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання зокрема з повергнення кредиту та зі сплати процентів до 24 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (12 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем момент його прострочення. Позивач звернувся до суду з позовом 20.02.2018 року, тобто після спливу позовної давності навіть, щодо останнього щомісячного платежу. Щодо вимог про стягнення процентів, зауважує, що позовна давність спливла у квітні 2015 року, тоді як позивач звернувся до суду з позовною заявою у лютому 2018 року. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилось право позивача нараховувати проценти за кредитом та після 02 квітня 2012 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

Представником позивача було надано до суду відповідь на заперечення, в яких зазначає, що відповідач помиляється щодо дійсних обставин справи. Так, посилання відповідача на строковий кредит № HAXRFT 55690166 не мають жодного смислового навантаження, адже предметом даного спору є кредитний договір № б/н від 03.04.2011 року, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 3100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, на підтвердження укладання якого банком надані всі необхідні докази. Щодо правомірності нарахування процентів до повного погашення заборгованості, зазначає, що згідно з умовами договору банком передано відповідачу кредитну карту зі строком дії до 30.04.2016 року, з встановленим кредитним лімітом на платіжну картку, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у заяві, умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах строки. Згідно умов кредитного договору, при непогашенні кредиту в термін, встановлений договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок процентів здійснюється відповідно до даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування процентів здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році. Отже, датою 30.04.2016 року (останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу своїх грошових зобов`язань за кредитним договором № б/н та припинення зобов`язання в цілому. Додатково зауважує, що посилання відповідача, про те що наданий йому кредит є споживчим необґрунтовані та безпідставні, так як в даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, у той час коли споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Щодо стоків позовної давності зазначає, що відповідно до правил користування картою строк дії вказано на лицевій стороні карти (місяць та рік). Карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної карти до останнього дня 06.2017 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 28.02.2018 року до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставинами, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Також, зазначає, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Представник позивача присутній в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги викладені в позовній заяві в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Присутні в судовому засіданні відповідач та його представник заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на відсутність підпису відповідача в умовах та правилах надання банківських послуг.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 03.04.2011 року ОСОБА_1 відповідно до договору № б/н отримала кредит у розмірі 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підписавши анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку» .

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження умов договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надав суду копію анкети-заяви відповідачки, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості.

Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

У порушення норм закону та умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідно до наданого банком розрахунку відповідач за вказаним кредитним договором станом на 31.01.2018 року має заборгованість у розмірі 82434,25 гривень, яка складається з наступного: 3027,42 гривень заборгованість за кредитом; 70618,97 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 4386,23 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина), 3901,63 гривень - штраф (процентна складова).

З огляду на зміст заяви про надання банківських послуг і наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків.

У даній заяві від 03.04.2011 року містяться анкетні дані відповідача, дата та її підпис, однак відсутня інформація про отримання будь-якої картки із зазначенням кредитного ліміту або номеру картки чи строку її дії або умов.

У позовній заяві зазначено, що відповідач згоден із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Однак, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилався і на Тарифи банку, однак таких до позову не додав та матеріали справи їх не містять. При цьому, надана банком довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, по договору № SAMDN50OTC004248299, підписана відповідачем.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 03.04.2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, як зазначено у розрахунку.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню та штраф за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 03.04.2011 року, посилався на «Тарифи банку», Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк», і доказів, що саме ці умови та правила існували на час укладення договору, суду не надано.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.04.2011 року шляхом підписання заяви-анкети. А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору та відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Проте, в матеріалах справи міститься заява позичальника № HAXRFT 55690166, з якою вбачається, що банк надає позичальнику ( ОСОБА_1 ) строковий кредит у сумі 4865,00 грн. на строк 12 місяців з 03.04.2011 року по 02.04.2012 року включно, на наступні цілі: придбання товару, а також у розмірі 0,00 грн. на сплату страхового платежу, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, якщо інше не зазначене в Умовах та правилах надання банківських послуг. При цьому, суд звертає увагу на те що, дана заява не є об`єктом розгляду в межах заявлених позивних вимог.

Щодо довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, на яку посилався представник позивача, як на доказ ознайомлення відповідача з умовами кредитування, то суд приходить до наступного. Так, додана до позовної заяви довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не може бути належним доказом погодження процентної ставки, оскільки видана по договору № SAMDN50OTC004248299, який не є предметом розгляду у даній справі.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач 03.04.2011 року оформила ряд інших кредитних договорів з ПАТ КБ «ПриватБанк». Додані витяги про рух коштів по картам та фото клієнта з картою, також не можуть бути прийняті судом як докази кредитних відносин між сторонами, оскільки надані банком відомості не містять посилань, чи саме ці картки відносяться до спірного кредитного договору. А фото клієнта, який яке додане до матеріалів справи, як доказ отримання відповідачем кредитної картки не вбачається номер картки, яку вона тримає в руках. Таким чином, представником позивача не надано доказів на підтвердження того, що зазначені докази пов`язані між собою, тому перевірити зазначене не є можливим.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, що зазначені у наданому розрахунку, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду України в Постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно з частиною 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, вимоги позивача про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту на вимогах Закону не ґрунтуються та їм не відповідають, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Крім того, суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір 03.04.2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконує, суд знаходить позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за договором кредиту, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Враховуючи ту обставину, що зміна типу товариства в розумінні частини 2 статті 5 Закону України «Про акціонерне товариство» не є його перетворенням, а зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, зазначені зміни зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Таким чином, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 3027,42 грн.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

За частиною першою ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення № PROM0BЕHLR від 20-02-2018 року, під час звернення до суду з позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 грн., таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача, судовий збір, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, у сумі 64,71 грн.

Керуючись 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265, ЦПК України,суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.04.2011 року, в розмірі 3027 (три тисячі двадцять сім) грн. 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір в розмірі 64 (шістдесят чотири) грн. 71 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м.Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 13 вересня 2019 року.

Суддя -