Справа № 630/541/19
Провадження № 2/630/347/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участі секретаря Косенко С.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Люботин Харківської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 630/541/19 (провадження № 2/630/347/19) за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку забудови, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить:

припинити право власності на житловий будинок літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1 ), в 1/ 4 частині на ім`я ОСОБА_5 , в 1/4 частині на ім`я ОСОБА_6 , в 1/4 частині на ім`я ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 02 квітня 1953 року, в 1/4 частині на ім`я ОСОБА_8 на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 18 серпня 1993 року;

встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, загальною площею 54,40 кв.м., житловою площею 31,00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку забудови.

В обґрунтування позову представник позивача ОСОБА_2 вказала, що за адресою: АДРЕСА_1 ) зареєстрований житловий будинок літ. «А-1» на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в рівних частках, по 1/4 за кожним. З метою покращення умов проживання ОСОБА_9 - дружина ОСОБА_7 , який помер у 1942 році, розпочала у 1960 році будівництво нового житлового будинку літ. «Б-1», допомагали їй в цьому рідні доньки, ОСОБА_11 і ОСОБА_10 У 1975 році ОСОБА_10 померла, її спадкоємцями виявилися її мати, ОСОБА_9 , і донька, ОСОБА_1 , яка є позивачем по даній справі, які спадщину прийняли у фактичне управління, так як продовжували проживати у новозбудованому житловому будинку. Однак не вдалося виявити у державних архівах актовий запис про народження ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3, аби підтвердити родинні відносини з ОСОБА_9 . Але цей факт відомий відповідачам і вони можуть його підтвердити. У 1984 році померла ОСОБА_11 , після смерті якої єдиним спадкоємцем виявилися її мати, ОСОБА_9 , оскільки відповідачі по справі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які являються рідними доньками ОСОБА_11 , спадщину не прийняли. Невдовзі, у 1989 році померла ОСОБА_9 , спадщину після якої прийняла її онука, ОСОБА_1 , позивач по справі, яка прийняла в управління житловий будинок, в якому проживає до теперішнього часу. Потребуючи поліпшення умов проживання в зв`язку з народженням сина, ОСОБА_1 того ж року почала перебудову житлового будинку, яку завершила у 1991 році. Такий будинок не вважається самочинним, але право власності на нього позивач не може зареєструвати, оскільки за цією ж адресою зареєстровано право власності на старий будинок літ. «А-1», усі власники якого померли. Це змусило її звернутися до суду.

Представник позивача ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказувала, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в підготовче засідання не з`явилися, але подали до суду заяви визнання позову в повному обсязі та проведення розгляду справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав.

Ознайомившись з заявами відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання позову, суд приходить до висновку, що такі заяви не суперечить закону та достовірно відображають позицію відповідачів в даній справі, оскільки подані ними особисто. Від так, визнання відповідачами позову не порушує їх права, свободи чи інтереси, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне.

З гідно з довідкою КП «Люботинське БТІ» від 18 жовтня 2018 року житловий будинок літ. «А-1», що розтагований за адресою: АДРЕСА_1 ) зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в рівних частках, по 1/4 за кожним, на підставі Свідоцтва про право власності від 02 квітня 1953 року та дублікату Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 18 серпня 1993 року, виданих виконавчим комітетом Люботинської міської ради народних депутатів. Цей будинок був знесений, а в 1960 році збудований житловий будинок літ. «Б-1», право власності на який не зареєстровано.

Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого станом на 27 жовтня 1993 року, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , були розташовані житловий будинок літ. «А-1» 1900 року побудови, житловий будинок літ. «Б-1» 1960 року побудови, загальною площею 33,90 кв.м, житловою площею 25,10 кв.м, та надвірні будівлі: сараї літ. «Б» і «Л», літня кухня літ. «В» з сіньми літ. «в», вбиральні літ. «Д», «Е» і «Ж», навіс літ. «Г», погреб літ. «Лп», огорожа 1,2,3.

Під час обстеження домоволодіння техніком Харківського МБТІ, про що складено відповідний акт від 20 травня 1967 року, було встановлено, що на збудований житловий будинок літ. «Б-1» оформлені правовстановлюючі документи на ім`я ОСОБА_11 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_11 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 та постійно проживала у збудованому будинку до моменту смерті, її батьками були ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , який помер у 1942 році.

Відповідно до ст. 429 ЦК УРСР 1922 року зі змінами та доповненнями, якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмовлення від спадщини, він вважається таким, що прийняв її.

Про смерть ОСОБА_8 , який є одним з співвласників житлового будинку літ. «А-1», та прийняття його частки в будинку в якості спадщини його спадкоємцями зазначено в акті Харківської Обласної Інвентаризаційної контори від 24 лютого 1953 року, складено за участі свідків, які підтвердили ці обставини.

Від так ОСОБА_11 слід вважати такою, що прийняла у свою власність спадщину у виді 1/4 частини житлового будинку літ. «А-1» після смерті батька. Але свого права власності вона не зареєструвала. Разом з тим ОСОБА_11 набула право користування земельною ділянкою, на якій розміщено житловий будинок літ. «А-1».

У 1960 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок літ. «Б-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був збудований та набутий ОСОБА_11 , а отже такий будинок не є самовільно збудованим.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 01 серпня 1984 року Люботинською міською радою народних депутатів.

Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємцями на відкриту після смерті ОСОБА_11 спадщину є мати ОСОБА_9 , що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого.

Згідно з відповіддю Харківського обласного державного нотаріального архіву від 06 грудня 2019 року після смерті ОСОБА_11 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась і свідоцтво про право власності на спадщину не видавалося.

Ту обставину, що ОСОБА_9 , мати померлої ОСОБА_11 , була єдиним спадкоємцем і прийняла у фактичне управлення житловий будинок літ. «Б-1», визнали відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які є доньками померлої та проживали окремо від неї.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим 07 квітня 1989 року Люботинською міською радою народних депутатів.

Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно з відповіддю Харківського обласного державного нотаріального архіву від 06 грудня 2019 року після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась і свідоцтво про право власності на спадщину не видавалося.

Після смерті ОСОБА_9 спадщину могла прийняти її донька ОСОБА_10 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , та яка до реєстрації шлюбу мала прізвище « ОСОБА_10 ». Наявність родинних відносин між вказаними особами визнали відповідачі.

Однак ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим повторно 15 лютого 2019 року відділом державної РАЦС по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Позивач ОСОБА_1 являється рідною донькою ОСОБА_10 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 07 червня 1968 року, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 5 від 15 лютого 2019 року та свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 від 06 січня 1993 року.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_9 та мала право успадкувати житловий будинок літ. «Б-1», який належав би при спадкоємстві за законом її матері, ОСОБА_10 . Те, що ОСОБА_1 фактично вступила в управління житловим будинком літ. «Б-1», визнали відповідачі по даній справі. Фактичне проживання ОСОБА_1 в житловому будинку також підтверджено актом квартального комітету № 66 від 10 березня 2019 року.

Отримавши у своє володіння житловий будинок, ОСОБА_1 також набула право користування земельною ділянкою, на якій розташований цей будинок.

Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого КП «Люботинське БТІ» станом на 18 жовтня 2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 , розташований лише житловий будинок літ. «Б-1» 1960 року побудови, з прибудовою літ. «Б1-1» 1991 року побудови, загальною площею 54,40 кв.м., в тому числі житловою площею 31,00 кв.м., та надвірні будівлі: сараї оіт. «Л» і «М», погреб літ. «лп», душ літ. «Н», вбиральня літ. «О», вигрібна яма літ. «Я» та огорожа 1,2,3,4. Житловий будинок літ. «А-1» на плані земельної ділянки відсутній, оскільки раніше був знесений.

Порівнюючи зовнішні параметри та внутрішню конфігурацію житлового будинку літ. «Б-1», зафіксовані у технічних паспортах 1993 та 2018 років, можна побачити, що відбулась повні реконструкція житлового будинку та його несучих конструкцій, яка призвела до збільшення його площі, кількості внутрішніх приміщень та їх призначення.

Відповідно до ст. 105 ЦК України 1963 року, громадянин, який збудував або будує жилий будинок без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

Однак, відповідно до листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30 липня 2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» встановлено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Таким чином, розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок не вважається самочинно збудованим, а від так він є придатним до експлуатації і право власності на нього може бути зареєстровано за забудовником у встановленому порядку. Тому суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи, що державна реєстрація права власності на знесений житловий будинок літ. «А-1» на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 не може бути припиненою за заявою вказаних осіб та є перешкодою для реєстрації права власності позивача на новозбудований будинок, суд скасовує таку реєстрацію.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 529, 548 ЦК України 1963 року, ст.ст. 10-13, 81, 82, 200, 206, 263, 265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Припинити право власності на житловий будинок літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1 ), в 1/ 4 частині на ім`я ОСОБА_5 , в 1/4 частині на ім`я ОСОБА_6 , в 1/4 частині на ім`я ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 02 квітня 1953 року, в 1/4 частині на ім`я ОСОБА_8 на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 18 серпня 1993 року;

Встановити факт, що ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний № НОМЕР_6 право власності на житловий будинок загальною площею 54,40 кв.м., житловою площею 31,00 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку забудови.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 19 грудня 2019 року.

Суддя О. О. Малихін