ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5618/19 Справа № 209/2499/18 Суддя у 1-й інстанції - Ковальова А. Б. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Дніпровського районного відділу у м. Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ у м. Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України з 1991 року по 2018 рік включно.

Мотивує свої вимоги тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Губахаліллі Ісмаїллінського району, Азербайджан. У 1990 році він був призваний у ряди Радянської армії і після звільнення з військової служби, залишився проживати на території України, у м. Луганськ, де був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . У 1991 році вперше було отримано паспорт громадянина України, який був втрачений у 2001 році. У зв`язку із втратою паспорта він, повторно, 06 березня 2001 року, отримав паспорт громадянина України, який був виданий Алчевським МВ УМВС України в Луганській області. У 2014 році, у зв`язку з політичною обстановкою в країні і проведенням антитерористичної операції на території Луганської області, він вимушений був переїхати зі свого постійного місця проживання у м. Луганськ до м. Кам`янське, де був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території, на підставі паспорта громадянина України, і його місцем реєстрації було визначено вул АДРЕСА_2 . У подальшому його реєстрація подовжувалась у передбаченому законодавством порядку. 01 квітні 2015 року він працевлаштувався на офіційне місце роботи у ТОВ «Союз-TP», де працював до 06 липня 2015 року. Перед працевлаштуванням він проходив медичний огляд. Як постановка на облік внутрішньо переміщеної особи, так і проходження медичного огляду та працевлаштування, відбувалось з обов`язковим пред`явленням ним паспорта громадянина України.

У червні 2015 року він втратив паспорт громадянина України, у зв`язку з чим звернувся до Дніпровського РВ у м. Кам`янському ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з відповідною заявою. Після втрати паспорту він отримав тимчасове посвідчення особи - громадянина України інд НОМЕР_1 вих.№281-63 від 04.11.2015 року, на підставі якого відбувалась подовження реєстрації його місця перебування, як внутрішньо переміщеної особи.

31 жовтня 2016 року він був взятий на облік у відділенні обліку безпритульних осіб, що підтверджується копією посвідчення. Після втрати паспорта громадянина України, тривалий час він намагався отримати новий паспорт, у зв`язку з чим звертався до Дніпровського РВ у м. Кам`янському ДМС України в Дніпропетровській області із відповідною заявою, але отримував відповіді про те, що неможливо встановити дані, які містяться у заяві про видачу попереднього паспорта, так як територіальний підрозділ ГУ ДМС України в Луганській області, яким він був документований, припинив свою діяльність та не здійснює свої повноваження, неможливо встановити факт належності до громадянства України, при цьому мені було рекомендовано звернутись до підрозділу ДМС України в Луганській області або до суду. Однак, оскільки у нього відсутній паспорт, він не маю можливості перетнути блок-пости між Дніпропетровською і Луганською областями, тобто, не має можливості звернутись до підрозділу ДМС в Луганській області, яким йому видавався попередній паспорт, у зв`язку з чим, звернення до суду є єдиним способом захисту його прав громадянина України.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року заяву задоволено та встановлено факт постійного проживання на території України з 1991 року по 2018 рік включно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Губахаліллі Ісмаїллінського району, Азербайджан.

Рішення суду мотивовано тим, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки було встановлено, що заявник з 1991 року по теперішній час дійсно проживає на території України.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Дніпровського районного відділу у м. Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити заявнику у задоволення його заяви в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання останнього на території України, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості, оскільки було встановлено, що заявник з 1991 року по теперішній час дійсно проживає на території України.

З вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заявник, згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого міським Алчевським МВ УМВС України у Луганській області, є уродженцем с. Губахаліллі Ісмаїллінського району, Азербайджан (а.с.7).

Згідно свідоцтва про народження заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

У 1990 році заявник був призваний у ряди Радянської армії, а 06.08.1992 року звільнений зі служби та залишився проживати на території України, у м. Луганськ, де був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується військовим квитком (а.с.10-11) та довідкою з місця проживання (а.с.12).

У 2014 році, заявник переїхав зі свого постійного місця проживання у м. Луганськ до м. Кам`янське, де був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території, на підставі паспорта громадянина України, і його місцем реєстрації було визначено вул АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 16.03.2015 року №3329 (а.с.14).

ОСОБА_1 був прийнятий на посаду охоронника ТОВ «Союз-ТР» 01.04.2015 року та звільнений за власним бажанням 06.07.2015 року, що підтверджується копією трудової книги заявника (а.с.15) та відповіддю на адвокатський запит (а.с.16).

Згідно заяви про втрату або викрадення паспорта, ОСОБА_2 ОСОБА_3 повідомив, що 06.06.2015 року він виявив втрату свого паспорта (а.с.18).

Згідно посвідчення про взяття на облік за №145 від 31.10.2016 року, ОСОБА_1 був взятий на облік у відділ обліку бездомних осіб КЗ соціального захисту «Центр комплексного обслуговування бездомних осіб» Кам`янської міської ради (а.с.20).

Заявник звертався до Дніпровського РВ у м. Кам`янське ГУ ДМС України у Дніпропетровській області з заявою, в якій просив провести процедуру встановлення його особи та видати паспорт громадянина України, що підтверджується його заявою від листопада 2017 року (а.с.21).

Згідно відповіді Дніпровського РВ у м. Кам`янське ГУ ДМС України у Дніпропетровській області від 28.03.2018 року за №1221-1775, їм не вдалось ідентифікувати заявника та встановити факт належності до громадянства України та було запропоновано провести акт встановлення особи діючим підрозділом ДМС України у Луганській області або звернутися з цим питанням до суду (а.с.25).

Відповідно до роздруку персональних даних, що містяться у записі Державного реєстру виборців від 20.11.2017 року ОСОБА_2 ОСОБА_4 зареєстрований за виборчою адресою: АДРЕСА_3 (а.с.26).

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Згідно п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР» відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року.

У п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Статтею 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України, проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік -180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Згідно ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зазначені норми закону та надані заявником документи, - колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, так як заявником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про його постійне проживання на території України з 1991року.

Таким чином оскаржуване рішення як таке, що ухвалене у порушення вимог процесуального закону підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 через її недоведеність.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Дніпровського районного відділу у м. Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ у м. Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області судовий збір в сумі 528,60 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко