Єдиний унікальний номер 233/4656/18 Номер провадження 22-ц/804/2033/19

Єдиний унікальний номер 233/4656/18 Головуючий у 1 інстанції Мартиненко В.С.
Номер провадження 22-ц/804/2033/19 Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Біляєвої О.М., Космачевської Т.В.

розглянув у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м.Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2019 року по цивільній справі №233/4656/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Мартиненко В.С.), ухваленого в приміщенні суду в м.Костянтинівка Донецької області

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулось публічне акціонерне товариство комерційний банк «Індустріалбанк» з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ПАТ АКБ «Індустріалбанк» є правонаступником ПАТ «АБ «Експрес-Банк», з яким 16 жовтня 2012 року ОСОБА_1 уклала кредитний договір № 27195/31/к та за умовами якого отримала кредит на споживчі потреби (ремонт помешкання) в сумі 35000,00 грн., терміном користування на 36 місяців з 16.10.2012р. по 16.10.2015р. зі сплатою процентів в розмірі 28,0 % річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення кредитного договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодовця (позивача), до закінчення строку дії кредитного договору становить 38 % річних. Проте відповідач ОСОБА_1 взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконувала, в зв`язку з чим за нею утворилась кредитна заборгованість.

При укладенні вищезазначеного кредитного договору чоловік позичальника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав письмову згоду на укладення та підписання його дружиною кредитного договору, а отже, несе солідарну відповідальність за виконання зобов`язання боржником ОСОБА_1

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором № 1427195/31/к від 16 жовтня 2012 року станом на 07.08.2018 року у розмірі 26332 грн. 13 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 9702,00 грн., заборгованості за процентами в розмірі 13050,09 грн., інфляційного збільшення заборгованості за кредитом в розмірі 3580,04 грн., та судові витрати.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2019 року позов ПАТ АКБ «Індустріалбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» заборгованість за кредитним договором № 27195/31/к від 16.10.2012 року станом на 07.08.2018 року, яка включає: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9702 грн. 00 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 1677 грн. 52 коп., інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 3580 грн. 04 коп., а всього 14959 гривень 56 копійок, солідарно.

В частині позовних вимог щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Індустріалбанк» заборгованості за кредитним договором № 27195/31/к від 16.10.2012 року станом на 07.08.2018 року, яка складається з заборгованості за процентами за користування кредитом після 15.11.2015 року в розмірі 11372 гривень 57 копійок - відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Позивачем подано апеляційну скаргу на зазначене заочне рішення, в якій він просив оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, солідарно стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що судом не було досліджено пункти 4.3, 1.4, 1.7 кредитного договору, за якими кредитним договором встановлено окремі проценти, як плата за користування коштами внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, і які виникають тільки внаслідок прострочення повернення кредиту, зазначені проценти відрізняються від процентів, як плати за користування кредитом протягом строку кредиту (регулюються пунктами 1.3, 3.1, 3.2 Кредитного договору) підставною виникнення, ставкою, періодом нарахування.

Проценти за користування простроченим кредитом, що встановлені п.4.3 Кредитного договору, є платою за користування коштами внаслідок порушення зобов`язання і ця умова Кредитного договору відповідає вимогам ст.625 ЦК України, з урахуванням правових позицій Великої Палати Верхового Суду, викладених у постановах від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц, від 24.01.2019 року у справі №5017/1987/2012, від 05.03.2019 року по справі №5017/1987/2012.

Враховуючи зазначені правові позиції та умови договору, позивачем нараховано відповідачу ОСОБА_1 також проценти за користування кредитними коштами після спливу строку кредитування в розмірі, передбаченому умовами пункту 4.3 Кредитного договору (38% + 5% = 43%), що відповідає умовам укладеного Кредитного договору, чинному законодавству України та судовій практиці.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, при ухваленні рішення по справі, судом було надано невірну оцінку правовій природі процентів, нарахованих позивачем за період з 15.11.2015 по 01.08.2018.

З правових висновків Верховного Суду, вказаних вище, та умов Кредитного договору чітко простежується, що проценти, нараховані за період з 15.11.2015 по 01.08.2018 в розмірі 11 372,57 грн. за ставкою 43% річних (38% + 5%) є саме тим іншим розміром процентів, встановленим Кредитним договором, а отже можуть бути стягнуті відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачів не надійшов.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Матеріалами справи встановлено, що позов АКБ «Індустріалбанк» подано до суду у вересні 2018 року.

Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 1762 гривні.

Визначена позивачем у позові ціна позову складає 26332 гривні 13 копійок, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, зазначена справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З апеляційної скарги ПАТ АКБ «Індустріалбанк» вбачається, що позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідачів відсотків за користування кредитними коштами за період з 15.11.2015 року по 01.07.2018 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 жовтня 2012 року між ПАТ «АБ «Експрес-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 27195/31/к (кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НСМЕП). За умовами договору відповідач ОСОБА_1 отримала кредит на споживчі потреби в сумі 35000,00 грн. на строк 36 місяців з 16.10.2012 р. по 16.10.2015 р. зі сплатою процентів. Процентна ставка є фіксованою. З моменту укладання договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, становить 28% річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії договору становить 38 % річних.

Згідно з п.2.4 кредитного договору кредит надається позичальнику шляхом перерахування кредиту на поточний (картковий) рахунок позичальника, на який здійснюється зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства-роботодавця.

Пунктом 2.5 кредитного договору визначено, що погашення кредиту позичальником здійснюється шляхом безготівкового перерахування на рахунок, вказаний в п.2.3 договору, та/або шляхом внесення готівки в касу кредитодавця для зарахування на вище зазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначені в Додатку № 1 до цього договору, що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п.2.7 зазначеного договору суми грошових коштів, які фактично надійшли на погашення заборгованості позичальника за договором, спрямовуються кредитодавцем на погашення заборгованості позичальника в наступній послідовності: в першу чергу погашається заборгованість по простроченим нарахованим процентам за користування кредитом, в другу чергу погашається заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом, в третю чергу погашається заборгованість по простроченій сумі кредиту, в четверту чергу погашається заборгованість по сумі кредиту, в п`яту чергу погашається заборгованість по сплаті інших платежів за договором.

Пунктом 4.1 встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем щомісячно в останній робочий день звітного місяця (без врахування останнього робочого дня звітного місяця та послідуючих неробочих днів місяця), починаючи з останнього робочого дня попереднього звітного місяця, а також по факту повного погашення кредиту, методом факт/факт за ставкою, визначеною договором, виходячи з 365/366 календарних днів у році. При цьому, при нарахуванні процентів за кредитом день його повернення кредитодавцеві не враховується.

Відповідно до п.4.3 договору проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту та фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п.1.4 договору та 5 % процентів річних.

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору № 27195/31/к від 16.10.2012 року договір укладено на 36 місяців, набирає чинності з моменту його підписання уповноваженим представником кредитодавця і позичальником та скріплення печаткою кредитодавця та діє по 16.10.2015 року. У разі наявності заборгованості позичальника по договору на 0-00 годину останнього дня дії договору у зв`язку з відсутністю можливості кредитодавцем списати грошові кошти з поточного (карткового) рахунку з причини їх відсутності, кредитодавець має право та може в односторонньому порядку одноразово продовжити строк дії договору на 30 календарних днів. У разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за договором, договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Договір припиняє свою дію у разі виконання позичальником своїх зобов`язань по договору в повному обсязі.

Згідно з відомостями ЄДРПОУ публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк» знаходиться в стані припинення.

У зв`язку з реорганізацією публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» шляхом приєднання до публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», останнє є правонаступником публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» згідно з п.п. г п. 11 ч. 4 ст. 1 ЗУ «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», що підтверджується витягом з статуту, затвердженим НБУ 11.06.2018 року.

Відмовляючи у задоволенні позову в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що сторони передбачили строк дії договору 16.10.2015 року та погодили право банку в односторонньому порядку продовжити його дію на 30 календарних днів у разі наявності заборгованості позичальника по договору на 00-00 годину останнього дня дії договору. Тобто сторонами встановлено строк виконання позичальником свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості до 15 листопада 2015 року.

Наявність умови договору про припинення його дії у разі виконання позичальником своїх зобов`язань в повному обсязі, не свідчить про те, що договором встановлено строк виконання зобов`язання в розумінні статті 251 та 530 ЦК України, що відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

Оскільки сторони погодили строк виконання позичальником свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості - до 15 листопада 2015 року, суд дійшов висновку про те, що нарахування процентів за кредитним договором після спливу вказаного строку припиняється на підставі ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.530 ЦК України.

При цьому суд послався на висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з наведеним висновком, до якого прийшов суд першої інстанції розглядаючи позовні вимоги в цій частині.

Згідно зі статтями 627, 628 та 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 зазначеного Кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати кредиту і процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як зазначено вище, судом встановлено, що 16 жовтня 2012 року між ПАТ «АБ «Експрес-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 27195/31/к. За умовами договору відповідач ОСОБА_1 отримала кредит на споживчі потреби в сумі 35000 грн. на строк 36 місяців з 16.10.2012р. по 16.10.2015р. зі сплатою відсотків (п.1.4 договору).

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем обов`язки за договором виконано, надано кредитні кошти відповідачеві ОСОБА_1 ..

Відповідно до п.2.5 погашення кредиту позичальник мала здійснювати шляхом безготівкового перерахування на рахунок, вказаний в п.2.3, договору, та/або шляхом внесення готівкою в касу Кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначених у Додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору, а саме 01 число кожного місяця, після місяця надання кредити, та останнє погашення кредиту визначено 16.10.2015 року.

За умовами договору сплата нарахованих процентів за користування кредитом, які, відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, нараховуються Кредитодавцем щомісячно в останній робочий день звітного місяця, починаючи з останнього робочого дня попереднього звітного місяця, а також по факту повного погашення кредиту, здійснюється позичальником, шляхом безготівкового перерахування суми нарахованих процентів на рахунок відкритий у Кредитодавця та/або шляхом внесення суми нарахованих процентів готівкою в касу Кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок (п.4.2. Кредитного договору).

Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України не тотожні.

Відповідно до частини першої ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша ст.631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.2 ст.631 ЦК), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч.3 ст.631 ЦК). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст.631 ЦК).

Відтак закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зобов`язання.

Отже, припис абзацу 2 частини першої ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на те, що зі спливом визначеного договором строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 16.10.2015 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

Врахувавши наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі, тому дійшов правильного висновку про зменшення розміру заборгованості за процентами.

Доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції відхиляє з наступних підстав.

За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, дана норма підлягає застосуванню після закінчення визначеного у договорі строку повернення кредитних коштів, тобто після 16.10.2015 року.

Згідно з п.4.3 Договору, на який позивач посилається в апеляційній скарзі в обґрунтування своїх вимог, проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту та фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п.1.4 Договору та 5 % процентів річних.

Пункт 1.4 Договору передбачає, що процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. З моменту укладання договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання цього Договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, становить 28 % річних, з моменту припинення і до закінчення строку дії Договору - 38 % річних. Момент припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання цього Договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, визначається як перше число календарного місяця, наступного після спливу двох календарних місяців, протягом яких здійснювалось зарахування заробітної плати та інших виплат на поточний (картковий) рахунок від підприємства-роботодавця, відкритий у кредитодавця.

Аналіз наведених положень Договору дає підстави для висновку, що сторони договору погодили розмір процентів за користування кредитом, у тому числі у разі прострочення сплати суми кредиту, в межах визначеного договором строку його погашення. При цьому пункт 4.3 Договору не містить будь-яких посилань на те, що ним передбачено проценти за неправомірне користування кредитом, а саме: після настання строку його погашення.

За таких обставин посилання у скарзі на неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ч.2 ст.625 ЦК України, і не врахування правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, в ухвалі від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012, не впливає на правильність висновку суду першої інстанції.

Крім того, пред`являючи до суду даний позов про стягнення заборгованості, і зокрема за процентами, позивач на підтвердження позовних вимог надав розрахунок загальної суми заборгованості (без наведення обчислення суми боргу, а.с.47), довідку про стан заборгованості станом на 07.08.2018 (а.с.48), довідку по рахунку, а також рух коштів по рахунку для обліку заборгованості по нарахованим процентам за кредитним договором (ас.19-50), які не містять відомостей щодо розміру процентної ставки, застосованої при обчисленні суми боргу за процентами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини, що виникли між сторонами. Апеляційний суд погоджується з висновком про те, що після спливу строку кредитування, банк позбавлений права як кредитор нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вимог частин першої і другої ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені заявником, не відшкодовуються.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову складає 26332,13 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: О.М. Біляєва

Т.В. Космачевська