Ухвала

Іменем України

28 січня 2019 року

м. Київ

справа №759/19929/14-ц

провадження №61-645ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати

Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

Пророка В. В., Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 11 грудня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києвавід 12 жовтня 2015 року позов задоволено.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Святошинського районного суду

м. Києва від 12 жовтня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк - 2 дні з дня отримання копії ухвали

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто.

У грудні 2018 року ОСОБА_4 повторно звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року відмовлено

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_4 з підстав, передбачених статтею 358 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, щоіз урахуванням вимог частини другої статті 358 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4слід відмовити, оскільки апеляційну скаргу було подано після спливу одного року з дня складення повного тексту оскарженого судового рішення.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року, ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправомірно застосував норму статті 385 ЦПК України в редакції з 15 грудня 2017 року та не врахував пункт 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» згідно із яким судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга також містить посилання на те, що про ухвали суду апеляційної інстанції від 02 листопада 2015 року про залишення першої апеляційної скарги без руху та від 01 грудня 2015 року про визнання неподаною апеляційної скарги заявник дізнався лише 26 листопада

2018 року при ознайомленні з матеріалами справи.

Крім того, в касаційній скарзі міститься клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної ухвали Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року отримано поштою лише 02 січня 2019 року, про що надано докази.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувану ухвалу Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 рокуоприлюднено 18 грудня 2018 року.

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин він підлягає поновленню.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Апеляційний суд установив, що 12 жовтня2015 року Святошинський районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким задовольнив позов публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Святошинського районного суду

м. Києва від 12 жовтня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк - 2 дні з дня отримання копії ухвали

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто.

У грудні 2018 року ОСОБА_4 звернувся з повторною апеляційною скаргою на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року.

Оскаржуваною ухвалю Київського апеляційного суду від 11 грудня

2018 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті апеляційного провадження на рішення Святошинського районного суду м. Києва

від 12 жовтня 2015 року.

Вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на заочне рішення суду першої інстанції у цій справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційна скарга

ОСОБА_4подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, яке оскаржується, а тому у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити саме з цих підстав в силу вимог частини другої статті 358 ЦПК України у чинній редакції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за можливе погодитись із висновком апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України(в редакції статті, що діяла на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно вимог статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно пункту 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»,судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (параграф 46 рішення).

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Враховуючи вищевказані норми процесуального законодавства та фактичні обставини справи, практику Європейського суду з прав людини, апеляційний суд правильно виходив із того, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, оскільки відповідно до положень частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент подання апеляційної скарги), незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Підстави вважати, що апеляційний суд при розгляді даної скарги допустив порушення норм процесуального закону відсутні.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення не вбачається неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права. Правильність застосування норм ЦК України є очевидною.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строкна касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська