П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М., із секретарем судового засідання Гавор В.Б., учасників справи -представника позивача ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6, представників відповідача ОСОБА_7- адвоката ОСОБА_8, ОСОБА_9, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_7, подану її представником ОСОБА_9, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2018 року (повний текст складено 05 листопада 2018 року), постановлене в приміщенні того ж суду у складі судді Кузьменка В.В. у цивільній справі (єдиний унікальний номер 487/4566/16, номер провадження 22-ц/812/113/19) за первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про виділ часток домоволодіння в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, в якому просила здійснити реальний поділ домоволодіння АДРЕСА_1 з усіма господарськими та побутовими спорудами в натурі між нею та відповідачами; визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за вказаною адресою, між нею та відповідачами та стягнути з відповідачів судові витрати.

Позовні вимоги мотивувала наступним. Вона є власницею 29/100 часток домоволодіння з прилеглими господарськими та побутовими спорудами. Власниками інших часток домоволодіння з прилеглими господарськими та побутовими спорудами є відповідачі: ОСОБА_7 - 22/100 частки (спадщина після ОСОБА_12 та ОСОБА_13, ОСОБА_10 - 30/100 частки (фактично після ОСОБА_14), ОСОБА_11 - 19/100 частки (фактично після ОСОБА_15). Порядок володіння та користування домоволодінням з господарськими будівлями та спорудами співвласниками не може визначитися добровільно, а встановлений порядок користування домоволодінням з будівлями на її думку явно порушує її законні права, позбавляє її можливості належно користуватися своєю частиною домоволодіння та суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Також щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташовані домоволодіння, господарські будівлі та споруди, необхідно з'ясувати право користування якою часткою мають сторони, виходячи з розміру їх часток у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час виникнення спільної часткової власності (а.с. 4-5 т.1).

В листопаді 2016 року до суду звернулась ОСОБА_7 з зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, в якому просила виділити в натурі належні їй на праві власності 22/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1; відновити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, відповідно до порядку користування земельною ділянкою, визначеного попередніми співвласниками домоволодіння на підставі акту умовного поділу земельної ділянки від 19.08.1946 року. У разі неможливості відновлення зазначеного порядку користування земельною ділянкою, визначити порядок користування за варіантом, найбільш наближеним до нього, виходячи з первісних часток співвласників у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Миколаєві; стягнути з відповідачів усі понесені нею судові витрати

Уточнюючи позовні вимоги у жовтні 2018 року, просила виділити їй в натурі приналежні їй на праві власності 22/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 за варіантом, розробленим у висновку Експертного Центру «Поділля» від 10.10.2018 року та визначити порядок користування земельною ділянкою за зазначеною адресою відповідно до порядку користування земельною ділянкою, визначеною попередніми співвласниками на підставі акту умовного поділу земельної ділянки від 19.08.1946 року за варіантом, розробленим у висновку Експертного Центру «Поділля» від 10.10.2018 року.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником 22/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. Інша частина домоволодіння належить на праві власності ОСОБА_5 - 29/100 часток, ОСОБА_10 - 30/100 часток, ОСОБА_11 - 19/100 часток. На сьогоднішній день реальний поділ домоволодіння не проводився, що періодично породжує суперечки між співвласниками щодо порядку користування та володіння домоволодінням. Також виникають суперечки щодо володіння допоміжними господарськими будівлями та спорудами. Визначення порядку користування земельною ділянкою проводилось попередніми співвласниками ОСОБА_1, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, що підтверджено актом від 19.08.1946 року, планом поділу земельної ділянки. Рішенням народного суду Заводського району м. Миколаєва від 20.03.1972 року було затверджено ідеальні частки попередніх співвласників домоволодіння. ОСОБА_7 вважає, що необхідно відновити порядок користування земельною ділянкою, який був визначений попередніми співвласниками домоволодіння за актом поділу земельної ділянки від 19.08.1946 року (а.с. 68-69, 184 т.1).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2018 року задоволено позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. Здійснено реальний поділ домоволодіння АДРЕСА_1 з усіма господарськими та побутовими спорудами в натурі між ОСОБА_20 та ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 згідно другого варіанту по ідеальних долях співвласників висновку судової будівельно-земельно-технічної експертизи № 125-034, а саме: в користування співвласника ОСОБА_5 виділити частину земельної ділянки під городом вдовж лівої бокової межі розміром 4,56 х 15,85 м. пл.72,32 кв.м.; в користування співвласників ОСОБА_10, ОСОБА_11 виділити частину земельної ділянки під городом в середній частині розміром 2,69 х 12,9 м. пл.34,7 кв.м. На підставі вимірів, виконаних розрахунків площі земельної ділянки, в користування кожного співвласника, будуть складати: ОСОБА_5 - 198,16 кв.м. зокрема: під будівлями - 58,4 кв.м., під інд. землею 139,76 кв.м.; ОСОБА_7 - 150,33 кв.м., зокрема: під будівлями - 50,25 кв.м., під інд.землею - 100,08 кв.м.; ОСОБА_10, ОСОБА_11 - 334,82 кв.м., зокрема: під будівлями - 143,3 кв.м., під інд. землею - 191,52 кв.м. Загальна площа земельної ділянки в загальному користуванні між всіма співвласниками на момент дослідження, складає - 87,69 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі по 367 (триста шістдесят сім) гривень 47 копійок з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про виділ часток домоволодіння в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою - відмовлено (а.с. 233-235 т.1).

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_7 - ОСОБА_9 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим з наступних підстав. У порушення вимог матеріального та процесуального права суд першої інстанції послався на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 125-034, розроблений експертом РТПП Миколаївської області від 12.06.2017 року, який містить один варіант поділу домоволодіння: він наближений до ідеальних часток, згідно порядку, який склався, та два варіанта користування земельною ділянкою: перший - по порядку, який склався, другий - по ідеальних долях співвласників. При цьому не надав ніякої оцінки доказам представленим зі сторони відповідачів - висновку Експертного Центру «Поділля» від 10.10.2018 року, який містить один варіант поділу домоволодіння, за порядком, який склався, та один варіант порядку користування земельною ділянкою, визначеному попередніми співвласниками домоволодіння на підставі акту умовного поділу земельної ділянки від 19.08.1946 року. Акт умовного поділу земельної ділянки є в матеріалах справи, але суд ні йому, ні висновку від 10.10.2018 року не дав ніякої оцінки. Згідно зазначеного акту було встановлено наступний порядок користування земельною ділянкою: ОСОБА_1, ОСОБА_16, ОСОБА_21 (теперішній власник ОСОБА_11 та ОСОБА_14) - 392 кв.м., ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (теперішній власник ОСОБА_5) - 108 кв.м., ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (теперішній власник ОСОБА_7) - 271 кв.м. Крім того вказаним актом встановлено план поділу домоволодіння

Апелянт зазначає, що на сьогоднішній день відсутній спір щодо володіння та користування домоволодінням, певний порядок якого склався та не змінювався багато років і жодною із сторін не оскаржувався. Між сторонами існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою. ОСОБА_5 не визнає акт умовного поділу домоволодіння та після придбання частки будинку почала самовільне будівництво, а саме: прибудову до будинку, зведення нових господарських споруд, для чого без згоди співвласників знесла як свої, так і сусідські господарські споруди, які вже були внесені до технічного плану та узаконені.

Апелянт звертає увагу на те, що рішенням народного суду Заводського району м. Миколаєва від 20 березня 1972 року було затверджено зміну часток попередніх співвласників, тому на її думку слід відновити порядок користування земельною ділянкою, який був визначений попередніми співвласниками домоволодіння. У разі неможливості поновлення зазначеного порядку користування, слід виходити з первісних часток співвласників у праві власності на домоволодіння, які були сформовані актом від 19.08.1946 року.

Вважає висновок судової будівельно-технічної експертизи №125-034 неповним, оскільки експерт не відповіла на всі поставлені в ухвалі суду питання, та суперечливим. При розробці першого та другого варіанту порядку користування земельною ділянкою експерт виходила з загальної площі 771 кв.м., але на схематичних планах розроблених варіантів експерт фактично використовує схему геодезичної зйомки, яка відображає фактичну площу земельної ділянки - 782 кв.м. Просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про реальний поділ домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою, а саме - здійснити реальний поділ домоволодіння АДРЕСА_1 з усіма господарськими та побутовими спорудами в натурі між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 згідно другого варіанту по ідеальних часток співвласників згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-034. В задоволенні інших вимог відмовити. Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про виділ часток домоволодіння в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою, а саме- виділити в натурі приналежні ОСОБА_7 на праві власності 22/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1. Відновити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відповідно до порядку користування земельною ділянкою, визначеного попередніми співвласниками домоволодіння на підставі акту умовного поділу земельної ділянки від 19.08.1946 року. Заявила клопотання про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 2-9 т.2).

В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідачки підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник позивачки просив рішення суду залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_11 та ОСОБА_10, належно повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів прийшла до такого.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_5 є власницею 29/100 часток домоволодіння з прилеглими господарськими та побутовими спорудами, що розташоване у АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу 29/100 частки домоволодіння від 04.05.2012 року, посвідченого нотаріально та зареєстрованого у КП "Миколаївське МБТІ" від 07.05.2012 року за реєстровим № 3784.

Відповідачка ОСОБА_7 є власницею 22/100 часток домоволодіння з прилеглими господарськими та побутовими спорудами, що розташоване у АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2013 року, посвідченого нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Любчак Н.М. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.11.2013 року.

Після отримання правовстановлюючих документів на частки житлового будинку між сторонами не може скластися певний порядок щодо володіння і користування житловим будинком з господарськими спорудами та земельною ділянкою, в зв'язку з чим постійно виникають різноманітні конфліктні ситуації.

Посилаючись на вимоги норм ЦК та ЗК України, а також на роз'яснення, які містяться в постанові ВСУ № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд прийшов до висновку про те, що вимоги позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою обґрунтовані та підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних вимог слід відмовити за недоведеністю.

Але з висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.356, ст.ст. 358, 364 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України - до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

В п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", роз'яснено, що при поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року N 1117 "Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них".

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року N 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Відповідно до пункту 3.11 Інструкції за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об'єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону.

Про це також зазначено в п. 2.7 Методичних рекомендацій щодо порядку державної реєстрації речових прав у разі поділу або виділу частки з об'єкта нерухомого майна та об'єднання об'єктів нерухомого майна, схвалених рішенням колегії Державної реєстраційної служби України від 11.12.2012, протокол № 3.

Тобто, оскільки здійснено добудову самочинно, спочатку треба її прийняти в експлуатацію, оформити право власності, а вже наступним кроком буде проведення поділу-виділу відповідно до вищезазначеної Інструкції.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року N 146 (далі - Методичні рекомендації), які діяли до 21.05.2017 року, тобто були діючими на час виникнення спірних правовідносин.

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року N 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

З технічного паспорту на будинок, складеного МБТІ від 13.03.2017 року вбачається, що до складу спірного житлового будинку АДРЕСА_1 входять літ. «А-1» - одноповерховий житловий будинок з узаконеною прибудовою літ. «а» 1917 р. споруди, літ «Б-1» одноповерховий житловий будинок з узаконеною прибудовою літ. «б1» - 1928 р. споруди, в якому є самовільно побудований коридор 3-7 пл. 4,2 кв.м., надвірні узаконені господарські споруди: літ. «Д», «Л», «О», «П», «Т», «У», «Ш», «Є», «Ю» - сараї, літ. «Н-1» бесідка, літ. «Е» літня кухня, та самовільні побудовані сараї - літ. «Ч» та літ. «Щ», а також літ. «З» недобудоване, огорожа, замощення.

Про факт самовільного виконання будівельних робіт за адресою знаходження спірного домоволодіння свідчить також лист Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області від 11.10.2016 року (а.с.90 т.1).

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про можливість задоволення первісного позову, не врахував, що до складу спірного жилого будинку та надвірних споруд входять самовільно побудовані споруди.

Відповідно до правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30.09.2015 року по справі № 6-286цс15, не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Така ж правова позиція висловлена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04.12.2013 по справі № 6-130цс13: об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Таким чином, судом неправильно застосовані норми статей 358, 364, 367, 376 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення спору, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

В п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначено, якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Вирішуючи справу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що правовстановлюючі документи про право власності на відповідні частки у домоволодінні на ім'я ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не надані, а в матеріалах інвентарної справи вони відсутні. Є тільки документи про те, що колишній власник 30/100 часток у домоволодінні - ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 24 т.1), також помер колишній співвласник 19/100 часток домоволодіння ОСОБА_15 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 23 т.1), спадкові справи після їх смерті у спадковому реєстрі не виявлені (а.с. 54-57 т.1).

За таких обставин немає підстав робити висновки про розмір часток відповідачів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у спірному домоволодінні, що в свою чергу не дає можливості вирішити спір щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, оскільки при вирішенні цього спору слід виконати вимоги ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України відповідно до яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Крім того, задовольняючи позов щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд не звернув увагу на те, що відповідно до висновку експерта № 125-034 для обслуговування спірного будинку та прибудинкової території рішенням виконкому Миколаївської міської ради № 1291 від 08.08.1955 року була виділена земельна ділянка площею 771,0 кв.м. Фактична загальна площа земельної ділянки складає 782 кв.м. (а.с. 116-117 т.1).

Дані про те, що відповідним органом приймалось рішення про збільшення розміру земельної ділянки, на якій розташовані спірні споруди, в справі відсутні.

За висновком № 125-034 від 12 червня 2017 року судової будівельно-земельно-технічної експертизи, експертом до розрахунків взята площа земельної ділянки 771 кв.м., але яким чином проходять межі такого розміру земельної ділянки експертом не визначено. Таким чином, експертом врахована площа земельної ділянки за відсутності документів, що підтверджують правомірність права користування.

Відтак, колегія суддів вважає, що відсутність даних про винесення в натурі меж земельної ділянки по АДРЕСА_1, користувачами якої є сторони по справі, позбавляє суд можливості встановити порядок користування земельною ділянкою.

За такого рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п.п.2, 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні як первісного так і зустрічного позовів, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Оскільки апеляційна скарга частково задоволена, відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь ОСОБА_7 слід стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1653,60 грн. (а.с.1 т.2).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, подану її представником ОСОБА_9, задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2018 року скасувати та ухвали нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про виділ часток домоволодіння в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 551,20 грн. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Л.М. Прокопчук

Судді: Н.В. Самчишина

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 08 лютого 2019 року.