Справа № 139/12/19
УХВАЛА

про відмову у забезпечення позову

07 лютого 2019 року смт Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в особі судді Коломійцевої В.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за її позовом до Фермерського господарства «Вищеольчедаївське» в особі голови ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та витребування її з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки та витребувати її з чужого незаконного володіння.

06 лютого 2019 року через канцелярію суду подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони ФГ «Вищеольчедаївське» в особі голови ОСОБА_2 проводити будь-які сільськогосподарські роботи (внесення добрив, обробка, орання, посів сільгоспкультур) на земельній ділянці площею 5,1545 га, яка знаходиться на території Обухівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області щодо якої укладено договір оренди зі ОСОБА_3 20.11.2011 року до закінчення розгляду справи по суті.

Посилалася на те, що спірна земельна ділянка знаходиться в оренді і з метою її використання фермер приступить до робіт, повязаних з внесенням мінеральних добрив, оранки землі та таке інше, що може бути підставою предявлення до неї претензій матеріального характеру, а тому, виходячи з цього, просила задовольнити заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст.150 ЦПК України).

Як роз'яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановлені зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З заяви про забезпечення позову та позовної заяви вбачається, що спір між сторонами виник з приводу чинності укладеного між ФГ «Вищеольчедаївське» в особі голови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору оренди земельної ділянки, вартість якої становить 51039 грн 23 коп та власником якої на даний час є позивач.

Разом з тим, оцінюючи співмірність заявлених позивачем вимог із заходами забезпечення позову, суд виходить з того, що ОСОБА_1 не надано жодного доказу того, які можливі втрати може понести відповідач у разі відмови у задоволенні позову, якщо йому заборонити проводити сільськогосподарські роботи на орендованій ним земельній ділянці (упущена вигода). Вказана обставина підтверджується тим, що у поданій заяві ОСОБА_1 в порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України навіть не спробувала оцінити можливі втрати господарства та внести пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Крім того, відповідач, згідно Закону України «Про фермерське господарство» є фермерським господарством, а отже здійснює підприємницьку діяльність щодо вироблення товарної сільськогосподарської продукції, здійснення її переробки та реалізації з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих йому у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

ОСОБА_1 в поданій заяві жодним чином не обґрунтовано та не надано доказів того, що заборона ФГ «Вищеольчедаївське» обробляти землю не перешкоджатиме у здійсненні йому господарської діяльності. Навпаки, така перешкода випливає із самої суті підприємницької діяльності фермерських господарств, яка невідривно повязана із обробітком землі. Тому, в даному випадку, суд виходить з того, що обмеження можливості господарюючого субєкта (а тим більше фермерського господарства) користуватися та розпоряджатися оброблюваною ним землею може призвести до незворотних наслідків.

Також, заявником не зазначено, яким чином проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на спірній земельній ділянці за оспорюваним правочином договором оренди, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про визнання договору оренди недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Наведені в заяві підстави для забезпечення позову, а саме те, що до позивача можливо будуть заявлені вимоги по відшкодуванню понесених витрат на проведення сільськогосподарських робіт і що можуть виникнути труднощі із поверненням земельної ділянки в разі задоволення позову, свідчать лише про імовірне порушення її прав, однак імовірність виникнення такої ситуації в майбутньому не може слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність захисту, шляхом обрання такого виду забезпечення позову.

Крім того, сторони у разі задоволення позову не будуть позбавлені можливості застосувати наслідки визнання договору оренди землі недійсним у вигляді реституції.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявнику слід відмовити у задоволенні її заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-154, 258-261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня складення ухвали суду.

Суддя: