ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/740/19Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/581/17 Категорія: 302000000 Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Вініченко Б.Б.
секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

орган, уповноважений здійснювати представництво інших осіб (скаржник)

Черкаська місцева прокуратура,

позивач - ДП «Черкаське лісове господарство»,

відповідач ОСОБА_1 ,

треті особи - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Старовойтов Олександр Сергійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27.09.2019 (ухвалене у залі судових засідань Черкаського районного суду о 12 год. 37 хв., повний текст складено 04.10.2019, суддя в суді першої інстанції Тептюк Є.П.) у цивільній справі за позовом керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Старовойтов Олександр Сергійович, про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та скасування її державної реєстрації,

в с т а н о в и в :

21.03.2017 Черкаська місцева прокуратура в інтересах держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство» звернулась до суду з даним позовом, яким просила скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1105 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту за кадастровим №:03:001:0045, загальною вартістю 54 140,00 грн., за ОСОБА_1 , винесене 30.12.2014 державним реєстратором в особі приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О.С., індексний №18489454; витребувати у ОСОБА_1 вищевказану земельну ділянку, яка належить останньому на підставі договору купівлі-продажу №4767 від 30.12.2014, на користь держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство»; стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Черкаської області судовий збір у розмірі 4000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказано на те, що заочним рішенням Черкаського районного суду від 20.04.2015 встановлено незаконність передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки, площею 0,1105 га, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту, кадастровий №:03:001:0045, визнано незаконним та скасовано розпорядження Черкаської РДА про передачу земельної ділянки ОСОБА_2 , визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1105 га, виданий ОСОБА_2 , та скасовано державну реєстрацію.

У ході виконання зазначеного судового рішення Черкаською місцевою прокуратурою встановлено, що речове право на спірну земельну ділянку перейшло до ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2014 №4767, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О. С.

Ураховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з користування ДП «Черкаське лісове господарство» незаконно, не з його волі, вона відповідно до положень статті 388 ЦК України підлягає витребуванню із незаконного володіння ОСОБА_3 , як добросовісного набувача, на користь держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство».

Справа розглядалася судами неодноразово. Судовий розгляд здійснюється після скасування постановою ВС від 12.09.2018 рішення Черкаського районного суду від 18.10.2017 та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 21.11.2017 з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 27.09.2019 позовні вимоги у справі залишено без задоволення з посиланням на те, що допущена в минулому органом виконавчої влади «помилка» не повинна створювати негативні наслідки для набувачів земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які, проявивши розумну обачність, не могли передбачити, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, а тому правомірно сподівалися на мирне володіння своїм майном. Задоволення позовних вимог у справі про витребування земельної ділянки буде непропорційним втручанням у права власника на мирне володіння своїм майном.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора Черкаської області подав через відділення поштового зв`язку 29.10.2019 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти рішення про задоволення позовних вимог у справі. Скаржник зазначає, що факт протиправності розпорядження РДА спірною земельною ділянкою та, як наслідок, незаконність її набуття у власність ОСОБА_2 встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. Отже право власності до ОСОБА_1 (останнього власника) перейшло також неправомірно. Тому право власності держави на спірну земельну ділянку є порушеним.

Якщо майно було набуто безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч.3 ст.388 ЦК України), що відображено в правовому висновку ВС від 16.01.2019 у справі №327/2366/15-ц.

Останній власник земельної ділянки вправі захистити своє право шляхом пред`явлення вимог про відшкодування збитків.

В силу видимих природних властивостей спірної земельної ділянки, її власник, проявивши розумну обачність, мав знати про те, що вона відноситься до земель лісогосподарського призначення, що свідчить про наявність підстав для втручання в його право власності на підставі визначених законодавством умов. Отже таке обмеження права особи, на думку скаржника, буде пропорційним та законним.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 та третя особа по справі без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 просили суд апеляційну скаргу прокурора відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважають його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2015 у справі №707/581/14-ц позов прокурора Черкаського району задоволено повністю та визнано протиправним та скасовано розпорядження Черкаської РДА Черкаської області №109 від 17.04.2008 «Про передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Геронимівської сільської ради» в частині припинення права користування та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,1105га, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту. Визнано недійсним державний акт серії ЯЖ №104390 від 14.05.2008 на право власності на земельну ділянку, площею 0,1105 га, виданий ОСОБА_2 , кадастровий №:03:001:0045.

Суд вказав, що спірні земельні ділянки передано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказані земельні ділянки на момент здійснення передачі відносились до категорії земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство». Тобто, ОСОБА_6 порушила вимоги п.3 ч.1 ст.32 ЛК України, які на той момент були чинними.

Вказане судове рішення набрало законної сили.

Станом на момент прийняття оспорюваного розпорядження РДА повноваження щодо розпорядження земельними лісовими ділянками площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території за межами населених пунктів, було надано обласним державним адміністраціям, що передбачено п.5 ч.1 ст.31 ЛК України (т.1, а.с.12-17).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.03.2017 вбачається, що земельна ділянка, площею, 0,1105 га, що розташована на території Геронимівської сільської ради Черкаського району, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий №:03:001:0045 належить на праві приватної власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, серія та №4767 від 30.12.2014. Відомості про даний правочин вніс до державного реєстру приватний нотаріус Старовойтов О.С. Номер запису про право власності: 8321155. Попередній власник земельної ділянки ОСОБА_2 (т.1, а.с.18-20).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.12.2014 ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняв у власність земельну ділянку, площею 0,01105 га, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району. Земельна ділянка належить продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЖ №104390, виданого на підставі розпорядження Черкаської РДА Черкаської області від 17.04.2008 №109. Продаж вчинено за 56000,00 грн., які отримані продавцем від покупця повністю до підписання договору. Щодо земельної ділянки відсутні судові спори. Якщо третя особа на підставах, що виникли до продажу земельної ділянки, пред`явить до покупця позов про її витребування, покупець повинен повідомити про це продавця та подати клопотання про залучення його до участі у справі. Продавець повинен вступити у справу на стороні покупця (т.1, а.с.21-23).

Прокурор у справі вказує на те, що спірна земельна ділянка вибула незаконно із власності держави, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної, при цьому скасування судом правовстановлюючого документа - державного акту на право власності на земельну ділянку свідчить про фактичну відсутність повноважень у ОСОБА_2 на розпорядження вищевказаною земельною ділянкою, отже її має бути витребувано у теперішнього власника, як добросовісного набувача, на підставі положень ст.388 ЦК України.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у, зокрема, цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином у даній справі є встановленою та обставина, що спірна земельна ділянка вибула із власності держави незаконно, так як РДА, приймаючи розпорядження про передачу її у власність фізичній особі, вийшла за межі своїх визначених законом повноважень, оскільки розпорядження землями лісогосподарського призначення площею до 1 га відносилося, на момент прийняття скасованого розпорядження РДА, до повноважень ОДА (п.5 ч.1 ст.31 ЛК України ).

Зазначене встановлено заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2015 у справі №707/581/14-ц, яке набрало законної сили.

У статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У свою чергу ч.1 ст.388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За правовим висновком ВС від 16.01.2019 у справі №372/2366/15-ц захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно від добросовісного набувача.

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Зазначена норма передбачає вичерпний перелік підстав, в разі наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

Далі, згідно ч.ч.2, 3 ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.

Згідно зі статтями 83, 84 ЗК України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

З системного аналізу викладених правових норм вбачається, що державні органи або органи місцевого самоврядування уповноважені вирішувати питання про надання іншим учасникам цивільних правовідносин у власність чи користування земельних ділянок, якщо це віднесено до їх компетенції відповідними нормативно-правовими актами.

У даній же справі встановлено, що спірна земельна ділянка була надана громадянину внаслідок виходу відповідного органу державної влади за межі властивих йому повноважень.

Отже якщо право розпорядження спірною земельною ділянкою державної власності було прийняте РДА з перевищенням повноважень, тобто спірна земельна ділянка вибула з володіння власника держави, поза його волею, слід дійти обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для витребування зазначеної земельної ділянки від добросовісного набувача ОСОБА_1 в порядку статті 388 ЦК України.

Такі правові висновки викладені у постанові ВП ВС від 30.05.2018 у справі №368/1158/16-ц.

Крім того, у постанові ВП ВС від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 вказано на те, що у спорах щодо земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Відповідно доводи сторони відповідача і третьої особи по справі про те, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісового фонду є безпідставними, оскільки суд не має права вдаватися до переоцінки обставин і доказів, які встановлені заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2015, яким позов прокурора Черкаського району задоволено повністю та визнано протиправним та скасовано розпорядження Черкаської РДА Черкаської області №109 від 17.04.2008 «Про передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Геронимівської сільської ради», що є порушенням ст.82 ЦПК України, а також принципу правової певності, який передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, що набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Фактичне перебування спірної ділянки у власності відповідача як земель лісогосподарського призначення, не лише порушує право власності держави на них, а також унеможливлює контроль за збереженням і відтворенням лісу, раціональним використанням землі та забезпечення іншим громадянам конституційного права на доступ до споживання природних властивостей лісу (стаття 13 Конституції України, стаття 66 ЛК України).

Далі, щодо втручання держави у право на мирне володіння майном колегія суддів виходить з наступного.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

Отже, відшкодування завданих збитків, зокрема, на підставі ст. 661 ЦК України або статті 1 Першого протоколу перебуває у безпосередньому зв`язку із поведінкою особи під час набуття такого майна, наявності прямих заборон у законодавстві на набуття у власність відповідного майна та інших факторів, і не є абсолютним.

Таким чином, встановлення порушення статті 1 Першого протоколу, виправданість втручання у право власності та надання відповідної компенсації напряму корелюються із законністю набуття майна, поведінкою набувача під час його придбання та наявністю суспільного інтересу, з метою задоволення якого таке втручання здійснюється.

Вказане відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року (провадження№ 14-76цс18).

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не виявлено невідповідності заходу втручання держави у право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Визначаючи пропорційність здійсненого втручання у права та інтереси відповідача, Суд оцінює баланс інтересів сторін - з однієї сторони - врахувавши інтереси держави України, з іншої - інтереси окремої особи, що заслуговують на врахування та повагу. Проте, у наведеному з`ясуванні інтереси громадян цілої держави, з урахуванням усіх інших наведених судом міркувань, мають переважати у цьому спорі над інтересами окремої особи, яка набула майно за відсутності належної волі власника, від неуповноваженої особи, у спосіб, що не відповідає праву.

Доводи заперечень представника відповідача ОСОБА_1 про те, щодо непропорційності та незаконності втручання держави щодо права власника на мирне володіння майном, не можуть бути враховані, виходячи, крім іншого, і із висловленої ЄСПЛ позиції у справі «Гамер проти Бельгії» (Hamer v. Belgium, заява № 21861/03), а саме: «Власники заміського будинку могли мирно та безперервно користуватися ним протягом тридцяти семи років. Офіційні документи, сплачені податки та виконані будівельні роботи свідчили про те, що органи влади знали або повинні були знати про існування цього будинку протягом тривалого часу. А після того, як порушення було встановлене, сплинули ще п`ять років, перш ніж були пред`явлені звинувачення. Тим самим органи влади допомагали закріпити ситуацію, яка могла лише завдати шкоди охороні лісової території, на захисті якої стояв закон. Однак у національному законодавстві не було жодного припису про узаконення будівлі, побудованої у лісовій зоні. Окрім як шляхом приведення місця забудови до його первинного стану, ніякий інший спосіб захисту не був належним з огляду на беззаперечне втручання у цілісність лісової зони, в якій не дозволялась жодна забудівля (§ 83-86). З урахуванням цих підстав ЄСПЛ визнав втручання у право власності заявниці пропорційним (§ 88)».

З державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЖ №104390, що належав продавцю ОСОБА_2 та на підставі якого відбувся перехід права власності на спірну земельну ділянку за договором купівлі-продажу між Сиротою та ОСОБА_1 вбачається, що дана ділянка межує з однієї сторони з ділянкою ОСОБА_8 , а з трьох інших стороні з землями ДП « Черкаське лісове господарство».

З фотокарток, що містяться в матеріалах справи і достовірність яких не оспорюється сторонами, також вбачається, що спірна земельна ділянка хоч і не покрита лісовою рослинністю, але безпосередньо межує з лісовими насадженнями.

Крім того, на момент вчинення договору купівлі - продажу спірної земельної ділянки, в провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебувала справа за позовом прокурора до ОСОБА_2 ., яким оспорювалась законність отримання ним у власність вказаного нерухомого майна, та усі процесуальні документи, прийняті судом по цій справі містилися у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Отже, силу об`єктивних, видимих природних властивостей самої земельної ділянки, проявивши розумну обачність, вивчивши належним чином правовстановлюючі документи та технічну документацію на земельну ділянку, зокрема, і проект її відведення, на спірну земельну ділянку, де зазначено, що вказана земельна ділянка обліковується за ДП «Черкаське лісове господарство`як ліси І групи (т.2 а.с.191-219), продавець ОСОБА_2 міг та повинен був знати про те, що ця ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, однак не повідомив покупцеві ОСОБА_1 про те, що ділянка відноситься до земель лісового фонду, а тому вибуває з володіння держави з порушенням вимог закону, про що в свою чергу покупець ОСОБА_1 не знав і не міг знати, відповідно, він і являється добросовісним набувачем спірного майна.

При цьому колегія суддів враховує, що під час розгляду судами спору між сторонами було надано докази відсутності будівель чи споруд на спірній земельній ділянці, крім того, відповідач ОСОБА_1 не позбавлений права заявляти вимоги про відшкодування йому збитків, продавцем ОСОБА_2 який продав йому спірну земельну ділянку, зокрема, на підставі вимог ст. 661 ЦК України.

Суд першої інстанції вказані обставини не врахував та не надав їм належної оцінки, неповно встановив обставини справи, внаслідок чого допустив неправильне застосування наведених норм матеріального права та порушення нормпроцесуального права та дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги у справі є такими, що підлягають до задоволення, адже наявні правові підстави для витребування у відповідача, як добросовісного набувача, земельної ділянки, яка вибула з володіння власника (держави) поза його волею внаслідок виходу за межі наданих повноважень відповідним державним органом (РДА). Крім того, слід скасувати, яке є похідним, відповідне рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на спірну земельну ділянку, оскільки її витребувано судом на користь законного власника.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27.09.2019 у даній справі слід скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права ст.388 ЦК України, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог у справі.

На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та позовних вимог у справі з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору за розгляд цієї справи судами у сумі 12161,20 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27.09.2019 у цивільній справі за позовом керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Старовойтов Олександр Сергійович, про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та скасування її державної реєстрації - скасувати.

Позовні вимоги керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство» до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та скасування її державної реєстрації задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 0,1105 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту за кадастровим №:03:001:0045, загальною вартістю 54 140,00 грн., яка належить останньому на підставі договору купівлі-продажу №4767 від 30.12.2014, на користь держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство».

Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1105 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту за кадастровим №:03:001:0045, загальною вартістю 54 140,00 грн., за ОСОБА_1 , винесене 30.12.2014 державним реєстратором в особі приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим Олександром Сергійовичем, індексний №18489454.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Черкаської області судовий збір у сумі 12161,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 24.12.2019.

Суддя-доповідач

Судді