ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6199/19 Справа № 195/1554/18 Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року по справі за позовом Нікопольської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Томаківської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа - Державне підприємство "Марганецьке лісове господарство" про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням ,-

В С Т А Н О В И Л А:

03 жовтня 2018 року Нікопольська місцева прокуратура звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі Томаківської районної державної адміністрації до відповідача ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням. Просила, стягнути з відповідача шкоду в розмірі 68044 грн. 35 коп., заподіяну самовільною рубкою лісу на рахунок спеціального фонду місцевого бюджету (а.с.1-7).

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року позовні вимоги Нікопольської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Томаківської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа - Державне підприємство "Марганецьке лісове господарство" про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Томаківської районної державної адміністрації шкоду, заподіяну державі в розмірі 68044, 35 грн. Вирішено питання судових витрат (а.с.58-63).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову (а.с. 67-69).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 лютого 2018 року ОСОБА_1 спиляв 7 стовбурів дерев породи акація біла різного діаметру в полезахисній лісовій смузі, розташованій на північно - східному напрямку між с. Сергіївка та с. Петрівка Томаківського району Дніпропетровської області, чим здійснив незаконну порубку дерев та спричинив істотну матеріальну шкоду інтересам держави в сфері охорони природного навколишнього середовища.

Вироком Томаківського районного суду від 10.04.2018, який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винним, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 246 Кримінального кодексу України (а.с.9-10).

Порядок та розміри визначення шкоди заподіяної лісу внаслідок незаконного вирубування дерев встановлено відповідно Постанови Кабінету міністрів України від 23 липня 2008 р. № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».

Відповідно до інформації наданої Державним підприємством "Марганецьке лісове господарство", вказана полезахисна смуга згідно матеріалів лісовпорядкування не належить до Державного лісового фонду, полезахисні лісові смуги - це штучно створені насадження лінійного типу для захисту сільськогосподарських угідь (а.с.11).

Відповідно до розрахунку ДП «Марганецьке лісове господарство» від 29 березня 2018 року, шкода заподіяна самовільною порубкою дерев відповідачем становить 68044,35 грн. (а.с. 12).

Відповідно до інформації ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 05 лютого 2019 року, земельна ділянка розташована на території Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), форма власності державна, категорія - землі сільськогосподарського призначення і згідно державної статистичної звітності перебуває у землях запасу (а.с. 38 ).

Згідно інформації Управління державної казначейської служби України у Томаківському районі Дніпропетровської області на території Томаківського району відкрито рахунки з кодом класифікації 24062100 (а.с.13-14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив із їх законності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» зазначено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Місцеві державні адміністрації відповідно до п. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель, лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів.

Крім того, п. 4 ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що місцева державна адміністрація вживає заходів до відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону довкілля підприємствами, установами, організаціями і громадянами.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Отже, виконувач обов`язків керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, в даному випадку мав право звернутися з позовною заявою до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого на здійснення відповідних функцій у даних правовідносинах, а саме Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області.

Доводи апеляційної скарги, що прокурор повинен був звернутися до суду в інтересах розпорядника земель, Головного управління держгеокадастру в Дніпропетровській області є помилковими, оскільки Томаківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області є належним позивачем, так як місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Порядок розподілу платежів між державним та місцевим бюджетом, які зараховано на аналітичні рахунки відкриті у Казначействі України та Головних управліннях Казначейства, врегульовано Порядком казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №43 від 29 січня 2013 року.

Отже, порядок нарахування збитку заподіяної шкоди навколишньому природному середовищу, стягнення коштів на відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності та порядок його виконання визначені законом.

Статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно ст.107 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Лісового кодексу України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Згідно зі ст. 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 гектара.

Статтею 69 Лісового кодексу України визначено, що спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом-лісорубним квитком або лісовим квитком, що видається безоплатно.

Таким чином, порубка дерев визнається незаконною, якщо вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено.

Незаконна порубка лісу та не відшкодування в подальшому збитків, завданих злочином, завдає шкоди охоронюваним інтересам держави в сфері захисту та відтворенні лісів України, місцевому та державному бюджетам, що у свою чергу негативно впливає на економічну незалежність та безпеку держави.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою ( ч.4 ст.61 ЦПК України).

За приписами ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 ст. 1166 ЦК України, встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

За ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що шкода завдана природному навколишньому середовищу неправомірними діями відповідача підлягає відшкодуванню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги, що вирубані дерева, які є полезахисною смугою не належать до Державного лісового фонду, з посиланням на відповідь слідчого Томаківського ВП ДП "Марганецьке лісове господарство" ДП "Марганецький лісгосп" від 29.03.2018 року за №104/04, колегія суддів відхиляє, оскільки в даній відповіді зазначено, що полезахисні лісові смуги - це штучно створені насадження лінійного типу для захисту сільськогосподарських угідь, які виконують переважно захисні, протиерозійні, кліматорегулюючі та інші корисні функції (а.с.31).

Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Відповідно до ст. 4 Лісового кодексу України, до лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 гектара.

Згідно з п. 7 "Порядку поділу лісів на категорії та виділення особлтво захисних ділянок", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 733 від 16.05.2007 року до категорії захисних лісів відносяться лісові ділянки, що виконують функцію захисту навколишнього природного середовища та інженерних об`єктів від негативного впливу природних та антропогенних факторів, зокрема лісові насадження лінійного типу (полезахисні лісові смуги, державні захисні лісові смуги, лісові смуги уздовж забудованих територій населених пунктів).

Крім того, відповідно до ст. 60 Закону України "Про охорону природного навколишнього середовища" особливій охороні підлягають природні території та об`єкти, що мають велику екологічну цінність як унікальні та типові природні комплекси, для збереження сприятливої екологічної обстановки, попередження та стабілізації негативних природних процесів і явищ. Природні території та об`єкти, що підлягають особливій охороні, утворюють єдину територіальну систему і включають території та об`єкти природно-заповідного фонду, курортні та лікувально-оздоровчі, рекреаційні, водозахисні, полезахисні та інші типи територій та об`єктів, що визначаються законодавством України.

Згідно зі ст. 68 Закону України "Про охорону природного навколишнього середовища" та п. 1 ч. 1 ст. 105 та ст. 107 Лісового кодексу України громадяни несуть відповідальність за порушення лісового законодавства та зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, зокрема шляхом незаконної порубкии дерев у захисних та інших лісових насадженнях.

Посилання в апеляційній скарзі на відповідь Томаківської РДА Дніпропетровської області на запит суду за вих. №01-55-236/0/377-19 від 31.01.2019 року, де зазначено, що установа не являється власником вирубаних дерев на зазначеній земельній ділянці, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ст. 7 Лісового кодексу України, ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють державні органи влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до п. 3 ст. 16 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель, лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів.

Колегія суддів також відхиляє посилання в апеляційній скарзі на відповідь на адвокатський запит відділу у Томаківському районі Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 05.02.2019 року, в якому зазначено, що земельна ділянка, на якій були спиляні дерева належить до земель сільськогосподарського призначення і є угіддями згідно Постанови КМУ 1051 група 002 підгрупа 02 (пасовища) згідно 6-зем графа 12 (пасовища), оскільки як вбачається з адвокатського запиту, в ньому зазначена зовсім інша земельна ділянка, а не та, на якій ОСОБА_1 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи апеляційним судом відхиляються, оскільки судом першої інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

При цьому колегія суддів зауважує, що, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи те, що спір по суті судом першої інстанцій вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: