Провадження №2/359/111/2019
Справа №359/6120/17
РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей та сімї Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_1, який був зареєстрований 10 березня 2006 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, а також визначити місце проживання малолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: м. Київ, вул. Руданського, буд.4-6 кв.21.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: служба у справах дітей та сімї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, залишений без розгляду.

В ході підготовчого провадження ОСОБА_1 предявила зустрічний позов до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей та сімї Бориспільської районної державної адміністрації Київської області. В обґрунтування якого вказала на те, що з 10 березня 2006 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від цього шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. До жовтня 2016 року ОСОБА_1 разом з чоловіком та дітьми проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3. 22 серпня 2016 року ОСОБА_1 уклала контракти про надання освітніх послуг у сфері освіти з НВК «Міжнародний ліцей міжрегіональної академії управління персоналом» №170/1 та №165, згідно з яким дочка та син перебували у даному навчальному закладі з середини жовтня 2016 року. Сплату коштів за навчання позивач здійснювала самостійно. Починаючи з травня 2016 року сімя переїхала до дачного кооперативу в с. Вишеньки Бориспільського району, де знаходиться будинок ОСОБА_2 В жовтні 2016 року ОСОБА_2 разом з дітьми забирали позивача з роботи, по дорозі між ними сталась сварка, внаслідок якої ОСОБА_2 привіз позивача з дітьми до її помешкання в с. Вороньків Бориспільського району, висадив з дітьми без будь-яких речей, відключив телефон та до вересня 2016 року більше не приїздив. З того часу неповнолітні діти весь час проживають разом з позивачем, яка самостійно матеріально забезпечує дітей. При цьому, ОСОБА_2 не підтримував ні з позивачем, ні з дітьми ніяких відносин, матеріально їх не забезпечував, не приймав участь у їх вихованні та жодної допомоги їм не надавав. В подальшому розпорядженням Бориспільської РДА №891 від 30 листопада 2017 року тимчасово місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, було визначено з батьком, а ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю. Разом з цим, позивача не допускали до помешкання, де проживає син, заблокували його мобільний телефон. Крім цього, позивач є фізичною особою-підприємцем з 18 червня 2004 року та має стабільний дохід, тому може матеріально забезпечити себе та своїх дітей. В свою чергу, ОСОБА_2 протягом останніх пяти років не працює, що викликає сумніви у фінансовій можливості забезпечити дітей. У звязку з цим, ОСОБА_1 просить визначити місце проживання дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матірю за адресою: АДРЕСА_1

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_6 підтримали позов у повному обсязі та просили суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 надали відзив на позовну заяву в обґрунтування якого вказали на те, що за змістом позовних вимог ОСОБА_1 в повній мірі піклується про фізичне та психологічне здоровя дітей, здатна фінансово забезпечити належний рівень життя дітей та створити відповідні умови для їх фізичного, духовного і морального розвитку, на відміну від ОСОБА_2 Проте, ОСОБА_2 вважає доводи, викладені у позовній заяві, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, розпорядженням Бориспільської РДА №891 від 30 листопада 2017 року «Про встановлення графіку спілкування громадянина ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_4 та громадянки ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3В.», а також ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2018 року ОСОБА_1 заборонено чинити будь-які перешкоди у спілкуванні та зустрічах батька з дочкою ОСОБА_4 та зобовязано виконувати графік зустрічей та спілкування з дитиною. Проте, ОСОБА_1 вказані вимоги не виконує, можливість спілкування батька з дочкою, а брата з сестрою обмежується. Тому ОСОБА_1 порушує право на участь у вихованні та житті власної дочки, що залишає негативний слід у свідомості емоційно-вразливої дитини. На переконання ОСОБА_2 дії ОСОБА_1 щодо небажання налагоджувати стосунки без залучення малолітніх дітей у дорослі сварки, агресивна поведінка з її боку та її співмешканців, що були підставою для низки звернень до правоохоронних органів, тому ОСОБА_1 не в змозі забезпечити безпечне та здорове середовище для фізичного та психологічного розвитку дітей. Тому ОСОБА_2 просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник служби у справах дітей та сімї Бориспільської районної державної адміністрації ОСОБА_7 при вирішення справи поклалась на розсуд суду та при ухваленні рішення просила враховувати висновок органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації від 10 січня 2019 року.

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, допитавши свідків, а також дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до наступних висновків та встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 10 березня 2006 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб (т.1 а.с.3). Від цього шлюбу у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.4,5).

Відповідно до ст.160 та ч.1 ст.161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

За змістом ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ОСОБА_6 Української РСР від 27 лютого 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з вимогами абз.2 ч.1 та ч.2 ст.161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сімї, складеного комісією Вороньківської сільської ради, від 22 травня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає ІНФОРМАЦІЯ_4. Умови проживання родини добрі. В квартирі чисто, прибрано. Житло утримується в належному санітарному стані. Для дітей створені всі умови для нормального проживання та навчання, зокрема є власні ліжечка, письмовий стіл, шафа. В родині панує взаєморозуміння, теплі та добрі відносини (т.1 а.с.154,155).

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець у сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами та має стабільний дохід розмір якого за 2018 рік становить 129680 гривень 05 копійок (т.1 а.с.156, т.2 а.с.3).

За місцем свого проживання ОСОБА_1 характеризується тільки з найкращого боку. В с. Вороньків Бориспільського району створила власний невеличкий заклад громадського харчування, де працює постійний колектив. Користується великим авторитетом серед жителів села. Завжди привітна, безвідмовна, трудолюбива і чесна, уважна, чуйна, доброзичлива і відкрита. З ОСОБА_1 дуже легко знайти вирішення будь-яким проблемам та питанням. За час її роботи як ФО-П жодних нарікань, скарг від громадян села, що відвідують її заклад, від сільського голови, не було. Прекрасна мати, завжди турбується за своїх дітей, щоб вони були стильно вдягнені, мали все необхідне для виховання та проживання. Приймає активну участь у громадському житті села. По можливості, завжди надає благодійну допомогу сільській раді для потреб громадян (т.1 а.с.153).

Водночас, встановлено, що ОСОБА_2 працює в ТОВ «Бігметр» на посаді менеджера зі збуту з окладом у розмірі 3520 гривень на місяць. Дана обставина підтверджується довідкою, наданою директором ТОВ «Бігметр» ОСОБА_8 від 13 листопада 2017 року та копією трудової книжки, виданою на його імя (т.1 а.с.68,229-230).

За змістом акту обстеження умов проживання від 17 вересня 2018 року, складеного комісією служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, буд.4-6 кв.21. Квартира є трикімнатною, умови проживання добрі, в квартирі прибрано, в наявності необхідні меблі та побутова техніка. Дитина має окрему кімнату, необхідні меблі та інше приладдя (ліжко, письмовий стіл). Усі належні умови для проживання дитини створено (т.1 а.с.43-44, т.2 а.с.32).

Аналізуючи характеристики з місця проживання, рівень матеріального забезпечення обох батьків, а також житлово-побутові умови, суд вважає, що ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 мають всі необхідні умови для забезпечення належного рівня матеріального забезпечення малолітніх дітей, їх розвитку та навчання.

Разом з цим, відповідно до висновку органу опіки і піклування про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, затвердженого Бориспільською РДА №48/07-46-181 від 10 січня 2019 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають відповідне матеріальне забезпечення для належного утримання дітей. Як матір, так і батько характеризуються позитивно, але дійти спільної згоди у вирішенні питання визначення місця проживання сина та дочки не спромозі. На даний час малолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком за адресою: м. Київ, вул. Руданського, буд.4-6 кв.21, малолітня ОСОБА_4 з матірю за адресою: АДРЕСА_2. Зясувавши думку малолітнього хлопчика ОСОБА_3, останній виявив бажання проживати разом з батьком. Тоді як з психологічної характеристики дівчинки ОСОБА_4 встановлено більший зв'язок з матірю. Тому, на переконання членів органу опіки та піклування Бориспільської РДА з метою захисту прав дітей доцільно визначити місце проживання ОСОБА_3 з батьком, а ОСОБА_4 з матірю (т.2 а.с.58-59).

У відповідності до ч.5 та ч.6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За правилами ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд не вбачає підстав не погоджуватись з рекомендаціями, викладеними у висновку органу опіки та піклування Бориспільської РДА від 10 січня 2019 року.

Зокрема за рекомендацією органу опіки та піклування визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком, а малолітньої ОСОБА_4 з матірю сприятиме збереженню соціальних звязків та місця навчання дітей, які на даний час склались та є стійкими.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Так, ОСОБА_3, якому на даний час виповнилось 12 років, тому його згода для визначення місця проживання також має враховуватись, виявив бажання проживати разом з батьком, про що особисто пояснив на засідання комісії у справах дітей Бориспільської РДА, а також з огляду на характеристику ОСОБА_3 наданої Вороньківською загальноосвітньою школою та висновком психологічного обстеження дитини (т.1 а.с.220, 222-224).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що особисто знайома зі сторонами по справі, проживає в одному будинку разом з ОСОБА_1, поверхом вище. В сімї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були гарні стосунки. У 2016 році від людей свідок дізналась, що ОСОБА_3 ходить до Вороньківської школи. У 2016 році свідок дійсно бачила дітей у с. Вороньків разом з ОСОБА_1 Зі слів малолітнього ОСОБА_3 свідку стало відомо, що його батько проживає в м. Києві та батько забирає його. Одного разу у березні свідок була очевидцем конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час якого викликали співробітників поліції.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що працює секретарем у Вороньківській школі. ОСОБА_1 привела свого сина до школи у 2016 році. Дитина була охайною. В літку 2017 року матір давала грошові кошти на поїздку сина на відпочинок під час літніх канікул. Батька свідок бачила в школі у 2017 році. У 2018 році батько прийшов до школи та забрав документи сина.

Вказані показання свідків судом оцінюються критично, оскільки відповідно до положення ч.4 ст.77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Показання вказаних свідків не містять інформації, зокрема щодо ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків по відношенню до малолітньої дочки та сина, особистої прихильності дітей до одного за батьків, будь-яких інших суттєвих обставин, які мають бути враховані під час вирішення спору щодо місця проживання дітей.

Судом встановлено, що між сторонами по справі існують конфліктні відносини причиною яких, зокрема є відсутність згоди у вирішенні питання щодо місця проживання спільних малолітніх дітей. Вказана обставина у повній мірі підтверджується наступними доказами: висновком т.в.о. нач. СДОП Бориспільського ВП по зверненню ОСОБА_1 від 18 червня 2017 року, згідно якого ОСОБА_2 за адресою: с. Вороньків, вул. Миру, 2 вчинив сварку (т.1 а.с.111); протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13 жовтня 2017 року за заявою ОСОБА_1, згідно якої ОСОБА_2 забрав сина з місця проживання та не повернув, на телефонні дзвінки не відповідав (т.1 а.с.112); витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23 грудня 2012 року, згідно якого ОСОБА_2 наніс ОСОБА_1 тілесні ушкодження, провадження у справ закрито (т.1 а.с.149); наданих ОСОБА_2 роздруківок його переписки з ОСОБА_1 за допомогою смс-повідомлень (т.1 а.с.237-248); аудіозаписами телефонних розмов (т.2 а.с.10, 34), скаргою ОСОБА_2, адресованої службі у справах дітей Бориспільської РДА, щодо невиконання ОСОБА_1 розпорядження Бориспільської РАД №891 від 30 листопада 2017 року щодо встановлення графіку спілкування з дітьми (т.1 а.с.66-67, 191).

Згідно з положенням ч.1 ст.4 та ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.13 та ч.2 ст.264 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Тому, суд звертає увагу на ту обставину, що суд не вправі вийти за межі предявлених позовних вимог, інакше це буде порушенням принципу диспозитивності.

Так, при зверненні до суду з первісним позовом ОСОБА_2 просив визначити місце проживання малолітніх сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 разом з ним за адресою: м. Київ, вул. Руданського, буд.4-6 кв.21. Незважаючи на те, що судом під час судового розгляду встановлено за доцільне та таким, що відповідає інтересам та бажанню дитини, визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 Проте, суд враховує, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року позов ОСОБА_2 залишений без розгляду. Тому суд позбавлений можливості визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком, оскільки ним не предявлена дана вимога. Разом з цим, визначити місце проживання сина з матірю суд також вважає необґрунтованим, зважаючи на особисте бажання дитини, сталі умови проживання та графік навчання, які на даний час склались.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд вважає за доцільне визначити місце проживання лише малолітньої ОСОБА_5 разом з матірю за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанцій від 31 січня 2018 року (т.1 а.с.93) вбачається, що при зверненні до суду ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок. Предявлений нею позов задоволений частково. Водночас, суд позбавлений можливості визначити співвідношення в межах якого задоволено позов ОСОБА_1, оскільки предявлений нею позов має немайновий характер. З огляду на це, з суд вважає, що ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 704 гривень 80 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ч.5 та ч.6 ст.19, ст.160, абз.2 ч.1 та ч.2 ст.161 СК України, ч.1 ст.4 та ч.1 ст.5, ч.1 та ч.2 ст.89, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 разом з матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_3.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, прож в ІНФОРМАЦІЯ_9, І.н. на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06 лютого 2019 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський