ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1147/19 Справа № 202/2098/18 Суддя у 1-й інстанції - Зосименко С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 14 грудня 2017 року на перехресті вул.Воронезької та пр.Слобожанського у м.Дніпрі відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під його керуванням, внаслідок чого його автомобілю завдані механічні пошкодження. Шкода була заподіяна з причини порушення відповідачем ПДР.

У зв язку із вищезазначеним просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати на ремонт автомобіля у розмірі 65 310 грн, витрати на складання звіту у розмірі 1800 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн, та судовий збір у розмірі 711,11 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що саме він поніс витрати (збитки) по відновленню пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, то він на власний розсуд, самостійно та вільно скористався своїм правом звернення із позовом до відповідача, дане право є абсолютним і не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції, оскільки апеляційна скарга не містить жодних нових доказів або доводів, які б не досліджувалися судом першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 грудня 2017 року о 15 годині 58 хвилин на перехресті вул. Воронезької та пр. Слобожанського у м. Дніпрі відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням позивача.

Учасниками ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 15). Згідно даного повідомлення ОСОБА_2 свою вину у вчиненні ДТП визнав. У судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти визнання вини відповідача у вчиненні даного ДТП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ПрАТ «ЮНІВЕС» згідно полісу № АМ/2093078 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 16).

Автомобіль Ford Transit, д/н НОМЕР_3, належить на праві власності ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.19). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_1, була застрахована ПрАТ «СК «Здорово» згідно полісу № АМ/1653689 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.17). Даний поліс станом на 14 грудня 2017 року є діючим (а.с.42).

Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду було складено учасниками ДТП за участю представника ПрАТ «СК «Здорово» ОСОБА_4

Автомобіль Mitsubishi Lancer, д/н НОМЕР_4, належить на праві власності ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.12).

В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю НОМЕР_2, завдано пошкодження та вартість відновлювального ремонту згідно звіту № 3318 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 23 лютого 2018 року складає 98 141,06 грн (а.с.20-23). Вартість визначення розміру збитку, завданого власнику, згідно звіту № 3318 склала 1 800 грн (а. с. 36).

Автомобіль Mitsubishi Lancer, д/н НОМЕР_4, було відремонтовано, що підтверджується актом виконаних робіт № 5 від 16 березня 2018 року (а.с.37). Згідно даного акту, рахунку-фактури (а.с.39) та квитанції до прибуткового касового ордеру (а.с.38) вартість ремонту автомобіля становила 65 310 грн.

ОСОБА_2 повідомив ПрАТ СК «Здорово» про дорожньо-транспортну пригоду, про що свідчить повідомлення від 15 грудня 2017 року, яке було прийняте представником СК «Здорово» ОСОБА_4 (а.с.64-65).

Власник пошкодженого автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_5 звернувся до ПрАТ «СК «Здорово» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 66).

Позивачем до позову та представником позивача у судовому засіданні не надано доказів на підтвердження того, що ПрСК «СК «Здорово» не було виплачено страхове відшкодування за заявою власника автомобіля НОМЕР_2, або виплачене страхове відшкодування не у повному обсязі погасило завдану матеріальну шкоду.

Встановивши зазначені обставини та керуючись положеннями ст.ст.22,29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1194 ЦК України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та встановленим обставинам у справі.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобовязанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобовязаним субєктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобовязання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обовязок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обовязку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобовязання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обовязку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналогічний висновок міститься у постанові ОСОБА_6 Верховного Суду

від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.

Пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ.

Аналізуючи вищезазначене, слід зазначити, що при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню в зв'язку з пошкодженням автомобіля, з'ясуванню підлягають вартість транспортного засобу, вартість його ремонту і зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту; при цьому розмір страхового відшкодування залежить і від того, чи погоджується власник транспортного засобу на визнання такого транспортного засобу фізично знищеним.

ОСОБА_5 подав до ПрАТ СК «Здорово» заяву про виплату страхового відшкодування та вказав реквізити, на які просив перерахувати страхове відшкодування, однак чи було виплачено власнику пошкодженого транспорту страхове відшкодування та в якому саме розмірі, сторонами не зазначено.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції вважає, що законних підстав для відшкодування шкоди позивачу відповідачем не має, оскільки саме на страховика покладений відповідний обовязок у межах суми страхового відшкодування, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові № 14-176цс18 від 04 липня 2018 року.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа № 6-2808цс15).

Згідно вимог ст.ст. 133,139,141 ЦПК Українисума витрат за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 800 грн, та витрати по сплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції також підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що саме він поніс витрати (збитки) по відновленню пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, то він на власний розсуд, самостійно та вільно скористався своїм правом звернення із позовом до відповідача, дане право позивача є абсолютним і не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована не заслуговують на увагу, як такі, що є надуманими та необґрунтованими, оскільки спростовуються висновками Верховного Суду, викладеними у постанові № 14-176цс18 від 04 липня 2018 року, за змістом яких саме на страховика покладений обовязок з відшкодування завданих збитків у межах суми страхового відшкодування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до особистого тлумачення позивачем норм права, передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

ОСОБА_7