Ухвала

Іменем України

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 727/5226/17

провадження № 61-943ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 вересня 2018 рокута постанову Чернівецького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року за заявою ОСОБА_6 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в порядку регресу, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в порядку регресу.

ОСОБА_4 пред'явив до суду зустрічний позов до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним.

Під час розгляду справи, у вересні 2018 року,представником ОСОБА_6 - ОСОБА_8, була подана заява про забезпечення первісного позову, яка обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити в майбутньому або зробити неможливим виконання судового рішення у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 вересня 2018 року заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8, задоволено частково.

Забезпечено позов шляхом заборони на відчуження Ѕ частки у житловому будинку АДРЕСА_1, який належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, до розгляду справи по суті і набрання рішенням суду законної сили.

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погодившись з указаним судовим рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 вересня 2018 року залишено без змін.

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_4,в якій, посилаючись на порушення судаминорм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову у вказаній справі.

Касаційна скарга мотивована тими, що суду не надано доказів про існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовуОСОБА_6 до нього про стягнення заборгованості в порядку регресу. Крім цього, забезпечення позову є неспівмірним з ціною позову. Суди не з'ясували вартість його частки у житловому будинку.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності судових рішень.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що між сторонами існує спір, предметом якого є стягнення заборгованості в порядку регресу на суму 25 600 доларів США та що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Указане відповідає роз'ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із того, що підставою для забезпечення позову відповідно до частини другої статті 149 ЦПК Україниє наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, та враховуючи можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивача за первісним позовом в разі встановлення неправомірних дій відповідача, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов до правильного висновку про забезпечення позову шляхом заборони на відчуження Ѕ частки у житловому будинку АДРЕСА_1, який належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, до розгляду справи по суті і набранням рішенням суду законної сили.

Крім цього, судами установлено, що ОСОБА_4 має іноземне громадянство та може в будь-який час змінити місце проживання.

Застосований судом вид забезпечення позову у повній мірі захищає права ОСОБА_6 на випадок можливого ухвалення рішення на його користь.

Доводи касаційної скарги про те, що вид забезпечення позову є неспівмірним із ціною позову є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 належними та допустимими доказами не спростував ту обставину, що вартість частки в будинку значно перевищує ціну позову, що є його процесуальним обов'язком (статті 12, 81 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в порядку регресу; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 вересня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року за заявою ОСОБА_6 про забезпечення позову у справі, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю.В.Черняк