Справа № 163/1575/18 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С.С.
Провадження № 22-ц/802/177/19 Категорія: 26 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А. І., Русинчука М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін у місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 13 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) звернулося до суду із даним позовом, посилаючись на те, що між Банком та ОСОБА_1 17.03.2015 року укладено кредитний договір, який складається із заяви відповідача, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у сумі 2500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту не виконав, у зв'язку з чим станом на 03.07.2018 року утворилась заборгованість на суму 14522,80 грн., в тому числі: 136,75 грн. - заборгованість за кредитом; 3275,16 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; а також пеня в сумі 9943,14 грн. та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина), 667,75 грн. (процентна складова).

На підставі наведеного АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 13 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні даного позову.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, тому апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу в межах її доводів.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення у повній мірі не відповідає.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.03.2015 року банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складає між ними договір про надання банківських послуг.

За умовами договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 2500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,6 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 7, 9-23).

Згідно з пунктом 1.1.7.11 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання.

Відповідно до пункту 2.1.1 Умов банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої та підписаної клієнтом.

Пунктом 2.1.1.2.12 встановлено, що після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну її дії банком випускається картка на новий термін, за що клієнтом вноситься плата згідно діючих тарифів.

Як видно з матеріалів справи, відповідач у рамках кредитного договору отримував лише одну кредитну картку. Разом з цим, позивачем доказів про надання відповідачу зазначеної платіжної картки, її номер, суду не надано.

Згідно з пунктом 2.1.1.12.6. Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом і Овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

Банк у позові та в апеляційній скарзі покликається на те, що відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 03.07.2018 року вона становить 14522,80 грн., та складається з: 136,75 грн. - заборгованість за кредитом; 3275,16 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; а також пеня в сумі 9943,14 грн. та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 667,75 грн. - штраф (відсоткова складова).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору не передбачено нарахування процентів за користування кредитом та інших платежів після закінчення строку дії договору.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) висловила правову позицію, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, у частині вимог про стягнення з відповідача відсотків та неустойки, нарахованих за кредитним договором, після спливу строку кредитування, який обмежений строком дії договору, слід зазначити, що банк, як кредитор, позбавлений права нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, що відповідає вище наведеному правовому висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії договору визначено п.1.1.7.11 Умов і правил і він закінчився 17.03.2016 року, отже цього ж дня закінчився і строк кредитування, тому, починаючи з 18.03.2016 року банк не мав права нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором.

З наведеного слідує, що вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

З банківської виписки, яка надана банком разом з апеляційною скаргою та знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що відповідач після закінчення терміну дії договору продовжував повертати кредитну заборгованість, сплативши останній платіж 29.11.2017 року. Сума повернення за період з 18.03.2015 по 29.11.2017 становила 3065,08 грн., що видно з розрахунку і виписки з рахунку.

Із розрахунку заборгованості також вбачається, що станом на 31.03.2016 року заборгованість відповідача за наданим кредитом складає 2455,40 грн. Станом на цю ж дату дані про наявність прострочених відсотків, пені, штрафів відсутні. Також вбачається, що відповідач до 29.11.2017 року вносив кошти на погашення заборгованості, які в загальному становлять 3065,08 грн.

Виходячи зі змісту наданої апеляційному суду виписки з рахунку, видно, що банком щомісяця нараховувалися страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту», що складає значну частину суми боргу, пред'явленої до стягнення банком з відповідача, окрім нарахованих процентів і неустойки. Однак, ні в анкеті-заяві, ні у Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні в положеннях наявних у справі Умов та правил не передбачено таких платежів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково дають підстави для її задоволення. Суд, відмовляючи в позові, дійшов помилкового висновку, що лише неможливість визначити заборгованість через суперечності у розрахунку тягне за собою недоведеність позовних вимог і є підставою для відмови в позові.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на наведене апеляційний суд доходить висновку, що з урахуванням вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України та правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), та беручи до уваги подальше повне погашення тіла кредиту відповідачем, підстави для задоволення позову та у повній мірі апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове - про відмову у позові з інших підстав.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 13 листопада 2018 року в даній справі скасувати.

В позові Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді