Справа № 450/3129/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/1868/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Курій Н.М.,

суддів Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

за секретаря Матяш С.І.,

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Бідули Г.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Леонтьєва Олега Валентиновича на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 квітня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Кукси Д.А.,

в с т а н о в и в:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до суду, в якій зазначила, що вона, ОСОБА_1 , та відповідач, ОСОБА_2 , є співвласниками земельної ділянки для колективного садівництва, кадастровий номер :09:000:0319, загальною площею 0,0656 га, що розташована на території Садово-городнього товариства «Черешня» Чишківської сільської ради Пустомитівського району, Львівської області, яка належить їм на праві спільної часткової власності у наступних частках: 2/3 ідеальної частини земельної ділянки - позивачу; 1/3 ідеальної частини земельної ділянки - відповідачу. Позивач вказувала, що право власності на спірну земельну ділянку виникло у сторін у зв`язку з спадкуванням за законом після смерті ОСОБА_3 , який був батьком позивача, згідно з рішення Пустомитівського районного суду у Львівській області у справі №2-1316/55/11 від 19.06.2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області у справі №1316/55/11 від 03.09.2015 року. Право власності позивача на спірну земельну ділянку у розмірі 2/3 ідеальної частки підтверджується, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої ОСОБА_1 є власником 1/3 частки земельної ділянки на підставі рішення суду №2-1316/55/11 від 19.06.2014 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до якого ОСОБА_1 є власником 1/3 частки земельної ділянки на підставі договору дарування 1/3 частки земельної ділянки, укладеного 29.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Гавриловою В.А. Відповідно до п. 3 договору купівлі-продажу частки земельної ділянки від 29.06.2016 року: цільове призначення спірної земельної ділянки: 01.06 для колективного садівництва, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання: для колективного садівництва (згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 від 22.06.2016 року); у використанні вказаної земельної ділянки встановлено обмеження щодо заборони змінювати цільове призначення без проекту зміни цільового призначення і згідно з Довідкою про правовий статус, про обмеження (обтяження) прав на земельну ділянку, виданою Відділом Держгеокадастру у Пустомитівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області №407 від 17.06.2016 року). Позивач зазначала, що з 2008 року - після смерті її батька ОСОБА_3 , вказана земельна ділянка перебуває виключно у володінні та користуванні відповідача, а позивач позбавлена можливості користуватись належною їй власністю. ОСОБА_1 вказала, що іншої земельної ділянки, крім частки у спірній земельній ділянці, вона немає. Натомість, відповідач володіє на праві власності іншою земельною ділянкою у цьому ж садово-городньому товаристві «Черешня», а саме земельною ділянкою АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,05 га. ОСОБА_1 зазначала, що з урахуванням того, що: частка відповідача у праві власності на спірну земельну ділянку становить 1/3 та є незначною; належна відповідачу частка не може бути виділена в натурі без втрати цільового призначення - використання для колективного садівництва, тобто земельна ділянка є неподільним об`єктом; спільне володіння і користування спірною земельною ділянкою є неможливим через відносини, які склалися між сторонами спору; відповідач є власником іншої земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення садівництва на території СТ «Черешня» Чишківської сільської ради, вирішити спір в інший спосіб є неможливим, оскільки відповідач відмовляється від мирного вирішення конфліктної ситуації. Таким чином, припинення права власності відповідача на спірну земельну ділянку з виплатою відповідної компенсації не завдасть ОСОБА_2 жодної шкоди та не позбавить можливості у майбутньому займатися веденням садівництва.

09.02.2017 року на адресу суду надійшло заперечення на позовну заяву представника відповідача адвоката Леонтьєва О.В., який вважав позовну заяву необґрунтованою, такою, що містить твердження, які не підкріплені доданими до неї матеріалами, а відтак такою, що не підлягає задоволенню. Предтавник відповідача зазначив, що за час вступу у володіння на праві власності своєю часткою земельної ділянки, позивач не зверталась до відповідача з питанням про вирішення порядку користування земельною ділянкою, можливості її поділу. Вказав, що бездоказовими є твердження позивача про неможливість поділу земельної ділянки без втрати цільового призначення, оскільки у справі відсутні будь-які висновки компетентних органів про неможливість поділу земельної ділянки в натурі. Вважав, що неможливість спільного володіння земельною ділянкою також не підтверджено доказами, оскільки позивач не зверталась до відповідача чи компетентних органів про вирішення порядку користування земельною ділянкою. Зазначив, що наявність іншої земельної ділянки в садово-городньому кооперативі «Черешня» ніяким чином не підтверджує відсутність заподіяння істотної шкоди внаслідок позбавлення права власності на частину спірної земельної ділянки, навпаки, завдана шкода відповідачу буде значною. Вказав, що відповідач є інвалідом, постійно проживає у приміщенні на цій земельній ділянці, веде домашнє господарство та підсобне господарство. Припинення права власності на цю земельну ділянку унеможливить проживання і користування житлом, а також ведення господарства як умова отримання екологічних продуктів для забезпечення свої життєдіяльності та підтримання здоров`я.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/3 ідеальну частину земельної ділянки, кадастровий № :09:000:0319, площею 0,0656 га, яка розташована на території Садово-городнього товариства «Черешня» Чишківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області.

Ухвалено виплатити на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну їй 1/3 частину земельної ділянки, кадастровий № :09:000:0319, площею 0,0656 га, яка розташована на території Садово-городнього товариства «Черешня» Чишківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області у розмірі 56 606, грн. 34 коп., яка внесена ОСОБА_1 як судовий депозит на депозитний рахунок для внесення застав та судового депозиту за наступними реквізитами : р/р НОМЕР_1 , одержувач Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, банк одержувача Державна казначейська служба України м. Київ, МФО 820172, .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 ідеальну частину земельної ділянки, кадастровий № :09:000:0319, площею 0,0656 га, яка розташована на території Садово-городнього товариства «Черешня» Чишківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 квітня 2019 року оскаржив представник ОСОБА_2 адвокат Леонтьєв О.В. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним та прийнятим із порушенням норм матеріального права за неповного з`ясування обставин справи та при невідповідності висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що суд порушив норми матеріального права щодо неврахування при винесенні рішення істотної шкоди інтересам співвласниці спірної земельної ділянки відповідачки по справі ОСОБА_4 . Вказує на те, що за час вступу у володіння на праві власності своєю часткою земельної ділянки, позивач не зверталась до відповідача з питанням про вирішення порядку користування земельною ділянкою, можливості її поділу. Не зверталась позивач з цими питаннями щодо захисту порушеного права з відповідними позовними заявами і до суду. Неможливість спільного володіння земельною ділянкою також не підтверджено належними та допустимими доказами в розумінні ст. 77,78 ЦПК України. Представник відповідача зазначає, що суд прийняв до уваги лише висновок 08/02-17я експертного будівельно-технічного дослідження від 28.02.2017 про неможливість поділу зазначеної земельної ділянки, в якому зазначено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №2-1316/55/11 від 19.06.2018 визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину будівельних матеріалів, які знаходяться на земельній ділянці, площею 0,0656 га, яка розташована на території СГ «Черешня» Чишківської сільської ради Пустомитівської району Львівської області. Представник відповідача зазначив, що вищевказане рішення суду покладено в основу спростування доводів відповідача щодо відсутності на спірній земельній ділянці об`єкту нерухомості, а відтак неможливості поділу земельної ділянки. Вважає, що преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися та встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Представник відповідача зазначає, що об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю використаних у його будівництві будівельних матеріалів, результатів виконаних робіт, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності сторонам і підлягати поділу між ними. Вказує на те, що відсоток готовності незавершеного будинку не з`ясовувався, ніхто не заперечує, що він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, а між сторонами існує конфліктна ситуація щодо використання недобудованого будинку. Зазначає, що відповідач ОСОБА_5 є пенсіонером, людиною з інвалідністю, живе на соціальну допомогу отримує пенсію за інвалідністю. Вона проживає і працює на цій земельній ділянці з часу її купівлі покійним чоловіком ОСОБА_3 , займається городництвом, садівництвом та тваринництвом (вирощує курей), а плоди, вирощені на земельній ділянці та результати тваринництва і перебування на свіжому повітрі дають їй належні умови проживання. Вважає, що позбавлення її права власності на земельну ділянку фактично позбавить права користування належними ОСОБА_2 1/3 частини «будівельних матеріалів», тобто житлового будинку. А отже, шкода, яка буде заподіяна їй буде значною та істотною. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бідула Г.Д. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга є безпідставною. Посилається на викладені у постановах висновки Верховного Суду України, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.12.2018 року у справі №908/1754/17, у якій зазначено, що «припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності, як про це зазначили суди попередніх інстанцій». Також зазначає, що належним та ефективним способом захисту права власності одного із учасників спільної власності є припинення права власності іншого співвласника, якщо співвласникам неможливо надати у володіння та користування ту частину спільного майна в натурі, що відповідає їхнім часткам у спільній власності, тобто виділити частки в натурі чи встановити порядок користування. Стверджує, що позивачем ОСОБА_1 з врахуванням принципу диспозитивності при зверненні до суду із позовом про припинення права власності ОСОБА_2 на підставі ст. 365 ЦК України обрала єдиний можливий, належний та ефективний спосіб захисту, який призведе до вирішення спору між учасниками справи по суті з врахуванням рівноваги між правами сторін у справі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач ОСОБА_2 та її адвокат Леонтьєв О.В. в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання (арк. спр. 71,72, том 2), а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розгляд справи проводити у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Бідули Г.Д., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнитиз таких підстав.

Судом встановлено такі обставини.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.06.2014 року, у цивільній справі № 2-1316/55/11, за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право власності по 1 / 3 ідеальній частині земельної ділянки, площею 0,0656 га, яка розташована на території СТ «Черешня» Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 10.10.2002 року, серії ІІІ-ЛВ № 009349, виданого Чишківською сільською радою народних депутатів та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1779, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.спр. 10-16, том 1).

Відповідно до договору дарування, посвідченого 29.06.2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гавриловою В. А., зареєстрованого в реєстрі за № 978, ОСОБА_6 подарував ОСОБА_1 , 1 / 3 ідеальну частику земельної ділянки, площею 0,0656 га, яка розташована на території СТ «Черешня» Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (арк. спр. 21-23, том 1).

Отже, сторони у справі є співвласниками земельної ділянки, кадастровий № :09:000:0319, площею 0, 0656 га, яка розташована на території Садово-городнього товариства «Черешня» Чишківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області в таких частках: позивачу ОСОБА_1 належить 2/3 ідеальної часини земельної ділянки, відповідачу Адам ОСОБА_7 - 1/3 ідеальна частина земельної ділянки.

Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 від 22.06.2016 року цільове призначення спірної земельної ділянки: для колективного садівництва, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання: для колективного садівництва; згідно з Довідкою про правовий статус, про обмеження (обтяження) прав на земельну ділянку, виданої Відділом Держгеокадастру у Пустомитівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 407 від 17.06.2016 року, у використанні вказаної земельної ділянки встановлено обмеження щодо заборони змінювати цільове призначення без проекту зміни цільового призначення; право власності на вказану земельну ділянку належало ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18.06.2002 року та державного акту серії ІІ-ЛВ №009349 від 10.10.2002 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка перебуває у володінні та користуванні відповідачки, а позивачка позбавлена можливості користуватись належною їй власністю.

Крім того, суд виходив з того, що відповідачка ОСОБА_2 забезпечена житлом та є одноосібним власником однокімнатної квартири, загальною площею 45,6 кв.м (житлова площа 21,7 кв.м) за адресою: АДРЕСА_2 , яка придбана нею 10.05.2011 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №100874432 від 19.10.2017 року.

Посилання відповідачки ОСОБА_2 про те, що на спірній земельній ділянці розташований садовий будинок, в якому вона проживає, суд першої інстанції спростував таким.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.06.2014 року, у цивільній справі № 2-1316/55/11, встановлено, що на спірній земельній ділянці знаходяться будівельні матеріали та за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 визнано право власності на 1/3 (за кожним) частину будівельних матеріалів, які знаходяться на земельній ділянці, площею 0,0656 га, яка розташована на території СТ Черешня Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (арк. спр. 10-16, том 1).

А тому, суд першої інстанції зробив висновок, що на спірній земельній ділянці не розташовані об`єкти нерухомого майна.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/3 ідеальну частину земельної ділянки, кадастровий № :09:000:0319, площею 0,0656 га, яка розташована на території Садово-городнього товариства «Черешня» Чишківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області.

Однак, апеляційний суд із зазначеними вище висновками суду першої інстанції не погоджується та вважає такі помилковими, з огляду на наведене нижче.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17 зроблено висновок, що ст. 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3).

Закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку в спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Стороною позивача до суду першої інстанції подано висновок №08/02-17я експертного будівельно-технічного дослідження по заяві гр. ОСОБА_1 склдений 28.02.2017 року, розподіл спірної земельної ділянки площею (кадастровий номер :09:000:0319) 656,0 кв.м., яка розташована на території садівничого товариства «Черешня» в с.Чишки Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення якої - ведення колективного садівництва, у відповідності до ідеальних частин співвласників - по 1/3 та 2/3 ідеальних частинах, із збереженням її цільового призначення неможливий у зв`язку з тим, що у випадку її розподілу утворяться дві нові земельні ділянки площами 437,30 кв.м та 218,70 кв.м, які не відповідатимуть статуту садівничого товариства «Черешня», її цільовому призначенню (ведення колективного садівництва) та діючим нормам і правилам (арк. спр. 97-100, том 1).

Ринкова (оціночна) вартість спірної земельної ділянки згідно з поданим ОСОБА_1 висновком про вартість, складеним оцінювачем ТзОВ «Термін ЛТД» для укладення цивільно-правової угоди на 23.06.2016 року, становить 105406 грн., в т.ч. вартість 1/3 частки - 35135,33 грн. (арк.спр. 45, том 1).

Ринкова вартість спірної земельної ділянки згідно з поданим ОСОБА_2 висновком про вартість, складеним оцінювачем ПП «Західний експертно-консалтинговий центр» для прийняття управлінських рішень на 19.04.2017 року становить 169819 грн., в т.ч. вартість 1/3 частки - 56606,34 грн. (арк. спр. 115-141, том 1).

Із матеріалів справи встановлено, що на виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України ОСОБА_1 внесено на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області вартість частки ОСОБА_2 у спірному майні в сумі 56606,34 грн., що підтверджується: квитанцією №21 ТВБВ №10013/03 ЛОУ «Ощадбанк» від 07.12.2016 року на суму 35135,33 грн. (арк. спр. 2, том 1); квитанцією №0.0.892185009.1 ЛМВ «Гуцульське» ЗГРУ ПАТ «ПриватБанк» від 14.11.2017 року на суму 11471,00 грн. (арк. спр. 165, том 1); квитанцією №0.0.892189071.1 ЛМВ «Гуцульське» ЗГРУ ПАТ «ПриватБанк» від 14.11.2017 року на суму 10000,00 грн. (арк. спр. 164, том 1).

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення, взяв до уваги зазначені вище обставини, однак, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши висновок №08/02-17я експертного будівельно-технічного дослідження по заяві гр. ОСОБА_1 склдений 28.02.2017 року, поданий до суду першої інстанції стороною позивача, критично оцінює такий і не бере до уваги, оскільки зроблений експертом висновок про те, що розподіл спірної земельної ділянки площею 656,0 кв.м., яка розташована на території садівничого товариства «Черешня» в с.Чишки Пустомитівського району Львівської областівідповідно до ідеальних частин співвласників - по 1/3 та 2/3 ідеальних частинах, із збереженням її цільового призначення неможливий у зв`язку з тим, що у випадку її розподілу утворяться дві нові земельні ділянки площами 437,30 кв.м та 218,70 кв.м, які не відповідатимуть статуту садівничого товариства «Черешня», її цільовому призначенню (ведення колективного садівництва) та діючим нормам і правилам, в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами, не встановлює того факту, що 1/3 частину земельної ділянки яка належить відповідачці, неможливо виділити в натурі та що спірну земельну ділянку можна вважати неподільним об`єктом.

Крім того, суд апеляційної інстанції, з урахуванням цільового призначення земельної ділянки, дійшов висновку, що 1/3 частина спірної ділянки, що належить на праві власності відповідачу, не може вважатись незначною.

Матеріалами справи встановлено, що питання про встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою відповідно до часток сторін та усунення перешкод в користуванні позивачу своєю часткою ні в судовому, ні в позасудовому порядку не вирішувалось.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд першої інстанції, припинивши право ОСОБА_2 на 1/3 ідеальну частину земельної ділянки, не надав належної оцінки тому, що те що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача ОСОБА_2 .

Та обставина, що відповідачка ОСОБА_2 забезпечена житлом та є одноосібним власником однокімнатної квартири, загальною площею 45,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , сама по собі не є підставою для висновку про те, що може бути припинено право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину земельної ділянки, на якій знаходяться будівельні матеріали і право власності на 1/3 частину на ці будівельні матеріали визнано за ОСОБА_2 .

Посилання відповідачки ОСОБА_2 на те, що на спірній земельній ділянці розташований будинок, в якому вона проживає, а тому припинення власності на 1/3 цієї земельної ділянки не може відбутися, суд першої інстанції не взяв до уваги та виходив з того, що на спірній земельній ділянці не розташовані об`єкти нерухомого майна, оскільки рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 червня 2014 року у цивільній справі №2-1316/55/11 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 визнано право власності на 1/3 (за кожним) частину будівельних матеріалів, які знаходяться на земельній ділянці площею 0,0656 га, яка розташована на території СТ Черешня Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Натомість на спірній земельній ділянці є об`єкт незавершеного будівництва, що підтверджується: технічним паспортом на садовий будинок АДРЕСА_3 в кооперативі СТ АДРЕСА_4 » від 03.10.2008 року (арк.спр. 81-86, том 1), в якому на плані будівлі та в характеристиці будівель та спород відображено: цокольний поверх та перший поверх; листом голови кооперативу від 06.11.2008 року №34 про те, що на земельній ділянці АДРЕСА_3 в садово АДРЕСА_5 городньому товаристві АДРЕСА_4 збудовано АДРЕСА_6 (арк. спр. 31, том 1).

Зазначений вище об`єкт незавершеного будівництва є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності і підлягати поділу між сторонами.

Ураховуючи право відповідачки ОСОБА_2 на 1/3 частину будівельних матеріалів, що в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підпадає під визначення «майно», апеляційний суд вважає, що припинення права ОСОБА_2 на 1/3 ідеальну частину земельної ділянки, завдасть істотної шкоди її майновим інтересам, оскільки питання про припинення права власності на 1/3 будівельних матеріалів, що знаходяться на спірній земельній ділянці, не вирішувалось.

За наведених обставин, посилання позивача ОСОБА_1 на те, що у відповідачки наявна інша земельна ділянка в садово-городньому кооперативі «Черешня», жодним чином не підтверджує відсутність заподіяння істотної шкоди внаслідок позбавлення права власності ОСОБА_2 на частину спірної земельної ділянки.

Заявляючи вимогу про припинення права власності відповідача на 1/3 частини спірної земельної ділянки, ОСОБА_1 не навела достатніх правових і фактичних підстав існування у неї переважного права на спірне майно, порушення іншою стороною її прав як власника земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції вважає, що не можна у примусовому порядку за приписами ст.365 ЦК України припинити право власності за вимогою іншого співвласника, навіть якщо попередньо було внесено певну суму грошових коштів на депозитний рахунок суду, оскільки таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_2 .

З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку, що 1/3 частина земельної ділянки не є незначною, а наявними у справі доказами безспірно не підтверджується неможливість поділу спірної ділянки або виділу в натурі часток та неможливість спільного користування, а тому, з урахуванням того, що припинення права власності ОСОБА_2 на 1/3 ідеальну частину земельної ділянки, кадастровий № :09:000:0319, площею 0,0656 га, яка розташована на території Садово-городнього товариства «Черешня» Чишківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, у задоволенні позову ОСОБА_1 належить відмовити.

Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Леонтьєва Олега Валентиновича задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 квітня 2019 рокускасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/3 ідеальну частину земельної ділянки, кадастровий №:09:000:0319, площею 0,0656 га, яка розташована на території Садово-городнього товариства «Черешня» Чишківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області; виплати на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за належну їй 1/3 частину земельної ділянки, кадастровий №:09:000:0319, площею 0,0656 га, яка розташована на території Садово-городнього товариства «Черешня» Чишківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області у розмірі 56606 грн. 34 коп., яка внесена ОСОБА_1 як судовий депозит; визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 ідеальну частину земельної ділянки, кадастровий №:09:000:0319, площею 0,0656 га, яка розташована на території Садово-городнього товариства «Черешня» Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.