Справа № 150/661/18
Провадження по справі №2/150/11/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 січня 2019 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П.

за участі секретаря Горбей О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, посилаючись на те, що рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області було присуджено до стягнення з нього на користь відповідача аліменти на утримання сина в розмірі по 1 500,00 грн. щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Втім, на разі позивач працює на приватному підприємстві «Б.В.В.-БУД» підсобним робітником, отримуючи регулярний дохід, а тому просить суд змінити спосіб стягуваних з нього аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку. Також зазначив, що присуджена судом сума аліментів у розмірі 1500,00 грн. є для нього непосильною, у зв'язку із тим, що позивач утримує непрацездатну мати, якій встановлено ІІ-гу групу інвалідності.

ОСОБА_1 подав до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутність, зазначивши, що у разі чергової неявки відповідача та її представника просить суд ухвалити у справі заочне рішення. Окрім того, надав суду довідку на підтвердження отриманих ним доходів у 2018 році, а також довідку, видану державним виконавцем, із якої слідує, що заборгованість по аліментах у позивача відсутня.

Відповідач та її представник в судове засідання не з'явилися. 14.12.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Як слідує із відзиву на позовну заяву, відповідач зазначає, що у випадку, якщо суд прийде до висновку про зміну способу стягнення аліментів, просить задоволити позов частково та стягнути з ОСОБА_1 на її користь для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/2 всіх видів доходу (заробітку) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту набрання рішенням суду законної сили.

28.01.2019 відповідач подала до суду клопотання про розгляд поданих нею клопотань у їхню відсутність, посилаючись на те, що ОСОБА_4 хворіє, а її представник зайнятий в іншому судовому процесі.

Надаючи оцінку клопотанням відповідача та доданим до них документам суд зауважує на наступному.

Відповідно до положень ст. 14 ЦПК України, Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді АРК та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом ДСА України від 17.12.2013 за №173, розділу ХІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням ОСОБА_5 суддів України 26.11.2010 № 30 (у редакції рішення ОСОБА_5 суддів України від 02 березня 2018 року № 17) обмін електронними документами між судом, фізичними особами та учасниками судового процесу забезпечується засобами підсистеми електронного суду. Подання процесуальних, інших документів до суду в електронній формі допускається виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, а саме її підсистеми «Електронний суд» з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Попри це, відповідач, яка в своїх заявах, адресованих суду зазначає про те, що є працівником Вінницького міського суду, а тому не може не бути поінформованою про порядок подання до суду документів в електронній формі, вкотре подала до суду клопотання за допомогою електронної пошти суду, яка не є частиною підсистеми «Електронний суд», а також без використання власного електронного цифрового підпису. Таким чином, усі подані відповідачем в ході розгляду даної справи клопотання та додані до них документи, шляхом направлення на електронну пошту суду не відповідають вимогам процесуального законодавства та не можуть слугувати доказами на підтвердження будь-яких обставин.

Окрім того, суд зауважує на тому, що втретє, будучи у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи повідомленою, відповідач до суду не з'являється, явку уповноваженого представника також не забезпечує.

Так, 14.12.2018 відповідач направила на електронну пошту суду відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи, у якому посилається на те, що є консультантом Вінницького міського суду, а тому просить слухання справи призначити після закінчення звітного періоду, після 20.01.2019. Також зазначила, що бажає скористатися правовою допомогою адвоката. Підстави, які завадили відповідачеві з 30.11.2018 (дня отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі) скористатися правовою допомогою адвоката вказане клопотання не містить. Також клопотання не містить й обґрунтувань та відповідних доказів на їх підтвердження, в чому саме перебування відповідача на посаді консультанта вказаного суду, звітний період чинять останній перешкоди у явці за судовим викликом, а також обґрунтування вказаних у клопотанні строків відкладення розгляду справи - понад місяць.

Разом із цим, з метою забезпечення відповідачеві її права на справедливий суд, захист її інтересів кваліфікованим адвокатом, суд відклав розгляд справи на іншу дату, а саме на 17.01.2019.

16.01.2019 на електронну пошту суду відповідач вдруге направляє клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що її адвокат зайнятий у іншому процесі, а також на бажання взяти особисту участь в судовому процесі. При цьому, документи на підтвердження поважності причин неявки представника відповідача в судове засідання надано в порушення положень ЦПК України (учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення). Докази на підтвердження поважності причин неявки відповідача в судове засідання не надано та посилання на такі не містить подане до суду клопотання. Разом із клопотанням про відкладення розгляду справи відповідач надіслала до суду зустрічний позов та клопотання про витребування доказів.

З метою забезпечення відповідачеві її права на справедливий суд, захист її інтересів кваліфікованим адвокатом, суд вдруге відклав розгляд справи на іншу дату, а саме на 29.01.2019.

28.01.2019 на електронну пошту суду відповідач, в черговий раз, надсилає клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, посилаючись на те, що її представник 29.01.2019 буде зайнятий в іншому судовому процесі на підтвердження чого надала суду ксерокопію ухвали Верховного Суду, сама ж ОСОБА_2 посилається на те, що хворіє, відповідні докази відсутні. Дослідивши зміст документу, що наданий суду на підтвердження поважності причин неявки представника відповідача до суду, а саме ксерокопію ухвали суд не вбачає із її змісту, що адвокат ОСОБА_6 є учасником процесу чи представником сторони. Інших доказів суду надано не було.

Окрім того, відповідач зазначає, що просить питання про прийняття зустрічного позову та клопотання про витребування доказів розглянути у її відсутність та відсутність її адвоката, в подальшому слухання відкласти на іншу дату.

Зважаючи на зазначене вище, а саме невідповідність нормам процесуального законодавства направлених до суду клопотань, їх кількість, а також причини, на які посилається відповідач як на поважність неявки за судовими викликами, відсутність підтверджень поважності таких причин, суд вбачає в діях відповідача ОСОБА_4 зловживання наданими їй процесуальним законом правами, що окрім того призводить до порушення розумних строків розгляду справи та затягування судового процесу. А також, суд не вбачає із зазначених вище клопотань поважності причин неявки за судовими викликами, а тому, в порядку ст.ст. 280 та 281 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень зі сторони позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази в їх сукупності та співставленні, надані суду сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітній син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 06 лютого 2015 року присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (ОСОБА_1) аліменти на утримання сина в розмірі 1 500,00 грн. з індексацією відповідно до закону, починаючи з 11 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Втім, ОСОБА_1 в поданому до суду позові посилається на те, що з 23 квітня 2018 року він працює на приватному підприємстві «Б.В.В.-БУД» підсобним робітником, за що отримує заробітну плату, на підтвердження чого надав суду довідку від 28 січня 2019 року №7, видану директором ПП «Б.В.В.-БУД» ОСОБА_7, розмір якої у листопаді та грудні 2018 року склав по 7 200,00 грн.

Окрім того, як слідує із наданої суду копії довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №755569, мати позивача - ОСОБА_5 непрацездатна та їй присвоєно ІІ-гу групу інвалідності.

У зв'язку із чим, ОСОБА_1 посилається на те, що його майновий стан змінився та він просить суд визначити спосіб стягнення аліментів на утримання дитини в 1/4 частки від заробітку.

ОСОБА_2 в відзиві на позовну заяву не заперечила проти визначення способу стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання сина в частці від заробітку (доходу) та просила визначити її в розмірі 1/2 частки але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття… Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_5 України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України).

Відповідно до ст.. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального становища або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи, що позивачем наведено обставини щодо наявності підстав зміни способу стягнення аліментів, що полягають у його працевлаштуванні та отриманні стабільного доходу, зокрема у листопаді та грудні 2018 року заробітна плата позивача склала 7 200,00 грн. в місяць, наявності непрацездатної матері, якій встановлено ІІ-гу групу інвалідності, а також те, що зі зміною способу стягнення аліментів, а саме в частці від заробітку також у відзиві на позовну заяву погодилася ОСОБА_2 та просила визначити його в розмірі 1/2 від усіх видів доходу (заробітку) ОСОБА_1 але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи також майновий стан ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 щодо зміни способу стягнення аліментів і визначення їх у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку підлягає до задоволення, що гарантуватиме отримання дитиною надійного стабільного утримання з боку батька в межах мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою в ч.2 ст.182 СК України, а також позбавить позивача та відповідача від необхідності в майбутньому звертатися з позовом до суду про зміну розміру аліментів при підвищенні соціальних гарантій чи при зменшенні доходів платника аліментів.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 76-81, 83, 89, 141, 256-265,, ч.4 ст.268, ст.ст.273, 274-279, 280-284 ЦПК, на підставі ст.ст.150, 179, 180, 181, 182, 183 СК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - задоволити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються у твердій грошовій сумі з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 для утримання малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 визначивши їх у частці від доходу в розмірі однієї чверті (1/4 частини) його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття - 16.08.2026.

Припинити з часу набрання рішенням законної сили стягнення аліментів з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), що проводиться на підставі рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 06 лютого 2015 року у справі №150/1027/14-ц.

Рішення може бути оскаржено на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 лютого 2019 року.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН