КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року місто Київ

Справа 361/2697/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/17184/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року, (у складі судді Селезньової Т.В., ухвалу складено 31.10.2019 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна між подружжям,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року позивач звернулась з даним позовом до суду.

В жовтні 2019 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову. Заяву мотивувала тим, що рішенням районного суду від 09.06.2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Також 09.06.2016 року Броварським міськрайонним судом Київської області винесено ухвалу, якою було затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачем про поділ спільного майна подружжя та закрито провадження у справі.

Водночас на момент затвердження мирової угоди про поділ спільного майна подружжя існувало й інше майно, яке набуте позивачем під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 та яке за мировою угодою від 09.06.2016 не було поділено між подружжям.

Позивач в квітні 2019 року вже зверталась з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, але ухвалою суду від 12.04.2019 року було відмовлено в задоволенні заяви. ОСОБА_2 мала підстави вважати, що майно, яке є спільною сумісною власністю позивача та відповідача може бути відчужене відповідачем на користь третіх осіб без згоди позивача, та у разі невжиття заходів забезпечення позову, це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. На сьогодні відповідач вчиняє дії, спрямовані на відчуження майна, яке є предметом позову, розміщуючи на інтернет ресурсах об`яви щодо продажу цього майна.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно восени минулого року відповідачем без відома ОСОБА_2 здійснено реєстрацію лише на його ім`я об`єктів нерухомості, що належать до їх спільної сумісної власності. В зв`язку з чим ОСОБА_2 звернулась з такою заявою до суду, в якій просила вжити заходи забезпечення позову:

1. накласти арешт на майно, що є предметом спору у даній справі про поділ майна:

1) нежитлову будівлю літ. «Б» загальною площею 184,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 106);

2) нежитлову будівлю загальною площею 39 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 106);

3) матеріали, конструктивні елементи та обладнання, які були використані в процесі будівництва (створення) нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,2370 га кадастровий номер :00:058:0503 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема:

- складського приміщення загальною площею 120 кв. м.;

- навісу над зоною складування готових бетонних виробів площею 250 кв. м.

4) Ѕ частину нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці загальною площею 2 га, кадастровий номер :01:037:0007 за адресою: Київська область, Броварський район, с. Гоголів, зокрема:

- нежитлова будівля (ангар) літер В загальною площею 2198кв.м;

- контрольно-диспетчерський пункт з ангарами, нежитлова будівля, площею 936,2кв.м;

- нежитлова будівля (ангар) літер А для літаків площею 678,1кв.м;

5) матеріали, конструктивні елементи та обладнання, які були використані в процесі будівництва (створення) нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,3021 га, кадастровий номер :00:034:1002 за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема:

- авіаційний цех літер А площею 2914,6кв.м;

- приміщення цеху металоконструкцій площею 2000 кв.м.;

- приміщення складу нафтопродуктів літ. «Ж-1» площею 16,3 кв.м.

6) матеріали, конструктивні елементи та обладнання, які були використані в процесі будівництва (створення) нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,5091 га, кадастровий номер :00:038:0521 за адресою. АДРЕСА_2 , зокрема:

- виробничо-складського корпусу з кімнатами відпочинку літ. Ж-2 площею 1440,6 кв.м.;

- майстерні з офісним приміщенням літ."3-3" з прибудовою літ з-З, площею 827,6 кв.м.;

- виробничого корпусу №2 літ. "И-2" площею 912,9 кв.м.;

- виробничого корпусу №4 літ. "Л-2" площею 887,2 кв.м.;

- прибудова літ. "б" площею 6,8 та 7 кв.м. до накриття для будівельних механізмів літ. "Б" інв.№ 11-01/669-6 (реєстраційним номер 106 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно);

- прибудова літ. "61" площею 12 кв.м. до накриття для будівельних механізмів літ. "Б" інв.№ 11-01/669-6 (реєстраційний номер 106 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно);

- прибудова літ. "62" площею 8,2 кв.м. до накриття для будівельних механізмів літ. "Б" інв.№11-01/669-6 (реєстраційний номер 106 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно).

2. накласти заборону ОСОБА_1 та іншим особам проводити будь-які дії , пов`язані із знесенням та знищенням майна, зазначеного вище у пунктах 1-6;

3. заборонити всім суб`єктам державної реєстрації та/або нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії у розумінні закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», крім надання інформації з реєстру, щодо майна, зазначеного вище у пунктах 1-3; :

4. заборонити шляхом заборони всім суб`єктам державної реєстрації та /або нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії у розумінні закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», крім надання інформації з реєстру, щодо такого майна:

- земельної ділянки площею 0,3021 га, розташованої в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :00:034:1002;

- земельної ділянки площею 0,5091 га, розташованої в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :00:038:0521.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на майно, що є предметом спору у даній справі про поділ майна:

1) нежитлову будівлю літ. «Б» загальною площею 184,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 106);

2) нежитлову будівлю загальною площею 39 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 106);

3) матеріали, конструктивні елементи та обладнання, які були використані в процесі будівництва (створення) нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,2370 га кадастровий номер :00:058:0503 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема:

- складського приміщення загальною площею 120 кв. м.;

- навісу над зоною складування готових бетонних виробів площею 250 кв. м.

4) Ѕ частину нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці загальною площею 2 га, кадастровий номер :01:037:0007 за адресою: Київська область, Броварський район, с. Гоголів, зокрема:

- нежитлова будівля (ангар) літер В загальною площею 2198кв.м;

- контрольно-диспетчерський пункт з ангарами, нежитлова будівля, площею 936,2кв.м;

- нежитлова будівля (ангар) літер А для літаків площею 678,1кв.м;

5) матеріали, конструктивні елементи та обладнання, які були використані в процесі будівництва (створення) нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,3021 га, кадастровий номер :00:034:1002 за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема:

- авіаційний цех літер А площею 2914,6кв.м;

- приміщення цеху металоконструкцій площею 2000 кв. м.;

- приміщення складу нафтопродуктів літ. «Ж-1» площею 16,3 кв. м.

6) матеріали, конструктивні елементи та обладнання, які були використані в процесі будівництва (створення) нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,5091 га, кадастровий номер :00:038:0521 за адресою. АДРЕСА_2 , зокрема:

- виробничо-складського корпусу з кімнатами відпочинку літ. Ж-2 площею 1440,6 кв. м.;

- майстерні з офісним приміщенням літ."3-3" з прибудовою літ з-З, площею 827,6 кв. м.;

- виробничого корпусу №2 літ. "И-2" площею 912,9 кв. м.;

- виробничого корпусу №4 літ. "Л-2" площею 887,2 кв. м.;

- прибудова літ. "б" площею 6,8 та 7 кв. м. до накриття для будівельних механізмів літ. "Б" інвентарний № 11-01/669-6 (реєстраційним номер 106 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно);

- прибудова літ. "61" площею 12 кв. м. до накриття для будівельних механізмів літ. "Б" інв.№ 11-01/669-6 (реєстраційний номер 106 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно);

- прибудова літ. "62" площею 8,2 кв. м. до накриття для будівельних механізмів літ. "Б" інв.№11-01/669-6 (реєстраційний номер 106 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно).

В заяві щодо забезпечення інших заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 15.11.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову від 29.10.2019 року, яка була подана через канцелярію суду 30.10.2019.

В апеляційній скарзі посилається на порушення норм процесуального права, зокрема ст. 151 ЦПК України та зазначає, що суд помилково прийшов до висновку , що подана заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Зазначає, що в своїй заяві від 29.10.2019 року про забезпечення позову позивач вказує, що випадково натрапила в інтернет ресурсі на оголошення відповідача про продаж якоїсь земельної ділянки разом з само-будовами (надає фотокопії цих невідомих оголошень). При цьому позивач не може надати джерело цих оголошень (посилання на це оголошення в мережі інтернет, а також власника ресурсу, на якому розміщена ця заява). Відтак відповідач вважає, що позивачем не було надано суду жодного належного й допустимого доказу в розумінні ст.ст. 76-80,83 ЦПК України, які б свідчили про необхідність вжиття заходів з метою запобігання ускладненню чи унеможливленню виконання рішення суду або ефективного захисту прав позивача.

Посилається на те, що районним судом при прийнятті ухвали від 31.10.2019 року про накладення арешту на всі (без можливості їх будь-якої ідентифікації) матеріали, конструктивні елементи та обладнання, які були використані в процесі будівництва (створення) нерухомого майна порушив принцип співмірності заявлених позивачем позовних вимог та вжитим заходам забезпечення позову.

В своїй заяві про забезпечення позову від 29.10.2019 року, яка була подана через канцелярію суду , позивач просить суд накласти арешт на майно, яке не відповідає заявленим позовним вимогам. В свою чергу районний суд 31.10.2019 року не надав належної правової оцінки цьому зловживанню з боку позивача та не застосував заходи зустрічного забезпечення , що передбачено ст. 154 ЦПК України.

В оскаржуваній ухвалі, суд не встановивши взагалі наявність та/або відсутність цього майна, період його придбання, власника цього майна, завчасно надав спірному майну статус «придбаного у шлюбі».

Ухвалою від 03 грудня 2019 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу про відкриття провадження у справі позивач отримала 07 грудня 2018 року, таким чином мала достатньо часу для укладення угоди з адвокатом та подачі відзиву на подану апеляційну скаргу, що свідчить про недоведеність поважних причин пропуску строку для подачі відзиву.

З огляду на викладене та вимоги ст. 360 ЦПК України, відповідно до яких подача відзиву є правом сторони, колегія суддів ухвалила відмовити в задоволенні клопотання позивача про продовження їй строку для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.

Позивач заперечувала проти задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

За ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивачів від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивачів, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Задовольняючи заяву позивача, суд встановив, що між сторонами існує спір щодо майна, арешт на яке просила накласти позивач, а відчуження такого майна призведе до неможливості ефективного захисту прав позивача в обраний нею спосіб та в межах заявлених вимог.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини, які суд вважав встановленими є доведеними, висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність заявником обставин, які б свідчили про можливість та намагання відповідача відчужити спірне майно, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про необхідність забезпечення, суд має виходити з принципу пропорційності, і зважувати можливі негативні наслідки, яких обґрунтовано можна очікувати, і які можуть наступити як у разі застосування заходу забезпечення так і у разі незастосування такого заходу. За обставинами даної справи суд врахував, що по своїй правовій суті забезпечення позову є тимчасовим обмеженням прав, і тому за принципом пропорційності таке обмеження права особи до вирішення справи по суті має бути найменшим у порівнянні з тими небажаними наслідками, які можуть настати для заявника у разі невжиття такого заходу. Суд вірно встановив, що є обґрунтовано можливим відчуження відповідачем майна, з приводу якого заявлено спір, і крім того також є можливим вчинення відповідачем дій, направлених на видозмінення майна, зменшення або збільшення його обсягу і вартості, зміну його правового режиму. При цьому суд враховував характер спірного майна, зокрема майна, яке на стадії виникнення спору ще не набуло статусу об`єкту нерухомості, що підлягає реєстрації (перебуває у стадії створення, матеріали, обладнання, тощо).

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення та ефективний захист її прав.

Доводи відповідача про те, що в ухвалі суду, без дослідження доказів зроблено висновки про те, що спірне майно є спільним майном подружжя не відповідають дійсності.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд, не даючи наперед оцінку правовому режиму спірного майна (чи є воно спільним сумісним та чи знаходиться воно у особистій власності відповідача), виходив лише з того, що на даний час відсутні підстави вважати позов явно необґрунтованим, а тому дійшов висновку, що такий позов має бути забезпеченим.

Оскільки арешт накладено на майно, яке за позовними вимогами позивач просить поділити, відсутні підстави вважати, що обраний позивачем вид забезпечення позову є неспівмірним з заявленими вимогами.

Доводи скарги про те, що суд не встановив наявність чи відсутність майна, а також час його придбання не впливають на законність ухвали про забезпечення позову, а обставини на які посилається скаржник мають встановлюватись під час розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Посилання на незастосування заходів зустрічного забезпечення також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки застосування заходів зустрічного забезпечення не є безумовним обов`язком суду за обставинами даної справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді