справа №176/2331/19
провадження №2/176/818/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

21 грудня 2019 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гусейнова К.А.,

секретаря с/з Бабенко Г.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втрати право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 , та стягнути судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що їй на праві приватної власності, належить будинок АДРЕСА_1 . Відповідач зареєстрований у будинку, але фактично в ньому не проживає з 18.06.2014 року, витрат по утриманню не несе. Реєстрація останнього мала лише формальний характер. Її звернення до суду із даною позовною заявою є однією з форм захисту власником своїх прав. Реєстрація місця проживання відповідача в будинку створює для неї перешкоду у користуванні майном. Так, вона вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб. Оскільки відповідач довгий час не проживає у зазначеному будинку, а реєстрація мала лише формальний характер, всі витрати по утриманню будинку вона несе самостійно. Також, реєстрація відпоавідача унеможливлює отримання житлової субсидії, адже при її розрахунку враховується сукупний дохід усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила його задовольнити та пояснила, що відповідач в 2014 році зареєструвала ОСОБА_2 , який є сином її знайомої. Він попросив його зареєструвати, але не проживав там. Ця реєстрація була формальна.

Відповідач ОСОБА_2 , який викликався шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України у судове засідання не з`явився, відзиву щодо позову не надав.

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про слухання справи у спосіб, передбачений законом, та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280, 281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів.

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування №3308 від 27.08.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дудник Т.В., та згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Жовтоводське міжміське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_1 є власницею будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8, 9).

Як вбачається з довідки про склад сім`ї №1344-14-24-15, виданої Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, у будинку за адресою: АДРЕСА_1 окрім позивачки ОСОБА_1 , зареєстровані проживаючими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.15).

З акту про не проживання особи за місцем реєстрації, засвідченого свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 18.06.2014 року, фактично не проживає (а.с.16).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідству із позивачкою, через один будинок. Проживає там з 2013 року. ОСОБА_2 не знає і жодного разу не бачив, щоб він перебував в будинку АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що є сусідом позивачки, проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 2008 року. ОСОБА_2 не бачив в будинку АДРЕСА_1 ні разу, його речей в будинку позивачки немає.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Із роз`яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це.

Позивач, ставлячи питання про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 ,посилається на те, що відповідач в спірному будинку не мешкає, а вона, в свою чергу, змушена оплачувати комунальні послуги за особу, яка фактично не проживає і не користується житлом, також позивач позбавлена можливості оформити субсидію, так як при її обчисленні враховуються доходи всіх зареєстрованих на житловій площі осіб, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище.

Оскільки відповідач, не проживає і не користується даним житловим приміщенням, що є приватною власністю, не виявив наміру проживати у будинку вчиненням відповідних дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачів до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 131, 141, 247, 263-265, 273, 280-282, 287, 288, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користуваннябудинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до або через суд першої інстанції, а матеріали справи надсилаються судом за правилами, що діяли до набрання чинності діючої редакції ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 23.12.2019 року.

Суддя Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області К.А. Гусейнов