Провадження №2/523/4578/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"18" грудня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участі секретаря Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 24971,44грн., посилаючись на те що він за договором позики від 02.08.2018р. передав відповідачу грошові кошти в розмірі 24 050,00грн. ОСОБА_2 в свою чергу, отримавши грошові кошти зобов`язався повернути їх в строк до 02.08.2019р., однак свої зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 24050,00грн., пеню за кожен день прострочки грошового зобов`язання за період з 01.08.2019р. по 05.09.2019р. в розмірі 854,44грн., 3% річних в розмірі 67,00грн., за порушення грошового зобов`язання за той же період. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, про що свідчить поштове повідомлення.

За письмовою згодою позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 02.08.2018р. ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 24 050,00грн. ОСОБА_2 , в свою чергу, отримавши грошові кошти в повному обсязі зобов`язався їх повернути в строк до 02.08.2019р.

Факт укладання між сторонами договору позики та виникнення у ОСОБА_2 обов`язку по поверненню позичених грошових коштів підтверджується представленою з боку позивача копією розписки від 02.08.2018р.

За твердженням позивача, в обумовлений сторонами в договорі строк, ОСОБА_2 позичені грошові кошти не повернув, прийняті на себе зобов`язання не виконав.

Причини невиконання зазначеного грошового зобов`язання та цільове використання позичених грошових коштів правового значення для розгляду справи по суті не мають.

Правовідносини сторін виникли з зобов`язального права та регулюються главою 71, розділом ІІІ, Книгою п`ятою Цивільного кодексу України, зокрема статтею 1046 ЦК України, згідно змісту якої за договором позики, який згідно зі ст. 1047 цього ж Кодексу був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В силу статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Отже, одностороння відмова ОСОБА_2 від повного виконання зобов`язання, яке виникло у нього за договором позики від 02.08.2018р. є недопустимою, та дає суду можливість дійти висновку, що пред`явлені позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

З боку відповідача суду не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в частині стягнення суми боргу.

У ст.1050 ЦК України передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у цій справі позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Прострочення грошового зобов`язання слід вважати не 01.08.2019р., а наступний день після закінчення строку виконання зобов`язання за договором позики, тобто з 03.08.2019р.

Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних за порушення грошового зобов`язання в розмірі 65,00грн., за період з 03.08.2019р. по 05.09.2019р., від суми боргу 24 050,00грн.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, то такі позовні вимоги є безпідставні та не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). Отже, пеня, яку просить стягнути позивач є одним із видів забезпечення основного зобов`язання, в даному випадку договору позики.

Відповідно до ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За положеннями ч.2 ст.215, ч.1 ст.216 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Позивачем суду не надано письмового забезпечувального договору, яким би сторони договору встановили відповідальність позичальника ( ОСОБА_2 ) у вигляді неустойки, з метою належного виконання договору порки.

Слід повторно наголосити, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Втім, позивачем позовні вимоги в частині стягнення боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення не пред`явлені.

Зважаючи на викладене, правових підстав для стягнення з відповідача пені, суд не вбачає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 768,40грн.

Керуючись ст.ст.525,533,549,1054 ЦК України; ст.ст.12,13,76,141,259,263-265,268, 279, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн НОМЕР_1 ) місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 24 050 (двадцять чотири тисячі п`ятдесят) гривень 00 копійок, 3% річних за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 65,00 (шістдесят п`ять) гривень 00 копійок, судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 18 грудня 2019р.

Суддя