Справа 206/3888/18
Провадження 2/206/77/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про усунення від спадкування,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

12 липня 2018 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнень від 19 грудня 2018 року просить усунути ОСОБА_2 від спадкування за ОСОБА_6. Надати йому право на спадкування із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування за ОСОБА_2 (а.с.2-7, 86-87).

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 77 років померла ОСОБА_6. ОСОБА_6 (дівоче прізвище - ОСОБА_1) приходилась тіткою позивачу ОСОБА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_8 мають спільних батьків. ОСОБА_8 є батьком позивача. ОСОБА_6 неодноразово змінювала прізвище: з ОСОБА_8 на ОСОБА_2, з ОСОБА_2 на ОСОБА_8, з ОСОБА_8 на ОСОБА_6. ОСОБА_6 заповіт оформити не встигла. Спадкоємцями за ОСОБА_6 за законом є її онука ОСОБА_2 та позивач. Він є спадкоємцем третьої черги по праву представлення. Останні роки життя ОСОБА_6 через похилий вік та самотність потребувала сторонньої допомоги. Відповідач жодної допомоги померлій не надавала: а ні матеріальної, а ні допомоги по хатній роботі, а ні допомоги по обслуговуванню життєдіяльності старенької бабусі. Поодинокі візити відповідачки до померлої бабусі були пов'язані з отриманням від останньої коштів, зокрема, відповідачка з'являлась до померлої бабусі на свій день народження. ОСОБА_6 потребувала сторонньої допомоги, таку допомогу їй надавав позивач. Позивач підтримував близькі родинні стосунки із померлою тіткою, вітав зі святами, допомагав їй фінансово: оплачував комунальні послуги за померлу, купляв ліки та продукти, допомагав у хатніх справах та у питанням по обслуговуванню життєдіяльності старенької тітки. Таким чином, спілкування позивача з тіткою (спадкодавицею), її матеріальне забезпечення, надання допомоги у хатній роботі (прибирання, закупівля продуктів та ліків) та у питанням по обслуговуванню життєдіяльності старенької тітки і спадкодавиці), яка знаходилась у безпорадному стані через похилий вік є підставою для зміни черговості отримання спадщини позивачем.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач ОСОБА_2 надала письмовий відзив на позовну заяву, за змістом якого, остання вважала вимоги позивача необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. Вона є онукою померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6. ОСОБА_6 є матір'ю ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5. Отже спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є вона. Вона постійно навідувала бабусю та телефонувала їй, цікавилася її життям. При відвідуванні бабусі допомагала по хатній роботі і господарству. Вітала бабусю зі святами, а при необхідності купувала їй ліки. Бабуся не була тяжко хворою, не находилася в безпорадному стані. Вона з 2016р. по 2018р. офіційно працювала, тому візити до бабусі не були пов'язані з отриманням від неї коштів. Твердження позивача, що він оплачував комунальні послуги за ОСОБА_6 нічим не підтверджуються, оскільки в наданих квитанціях зазначено платника ОСОБА_6, а не позивача. Вона особисто також сплачувала комунальні послуги на прохання бабусі, а квитанції віддавала їй. Вона має проблеми зі здоров'ям та тяжкі захворювання, у зв'язку з чим тривалий час з травня 2017р. по грудень 2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні. Має 2 групу інвалідності, у зв'язку з чим отримує соціальну допомогу. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.100-102, 123-125).

14 січня 2019 року представником позивача за довіреністю ОСОБА_3 подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що твердження відповідача, що вона постійно навідувала та телефонувала бабусі, цікавилась її життям, допомагала по хатній і господарчій роботі та у питанні по обслуговуванні життєдіяльності бабусі, вітала зі святами, купляла ліки та продукт, візити не були пов'язані з отриманням від неї коштів не підтверджуються належними, достовірними доказами. Твердження відповідача, що померла не знаходилася в безпорадному стані також не підтверджено жодним доказом. Відповідачка в період з 17.12.2016р. по 28.02.2018 року працювала, вказане вказує на фінансову можливість відповідача допомагати померлій бабусі. Відповідачу встановлена 2гр. інвалідності з 27 лютого 2018 року. Отже, відповідач втратила працездатність вже після смерті ОСОБА_6 і мала фінансову можливість останній надавати фінансову допомогу, проте, нехтувала таким своїм обов'язком - ухилялася від виконання обов'язку щодо утримання померлої. Таким чином, сам відповідач надав суду докази своїх умисних дій чи своєї бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю - бабусі, що підтверджують можливість відповідача піклуватися про померлу, яка потребувала сторонньої допомоги. Позивач не заперечує, що відповідач є онукою померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6. ОСОБА_6 не була зобов'язана складати заповіт.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову, з підстав викладених у ньому. Зазначили, що відповідач не надала жодних доказів на підтвердження надання допомоги бабусі. Позивач доглядав тітку, що підтверджується показами свідків.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову і просила відмовити. Пояснила, що вона допомагала бабусі по можливості, бабуся не потребувала сторонньої допомоги, робила все сама.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

23 липня 2018 року ухвалою судді по даній справі відкрито загальне позовне провадження (а.с.19).

17 серпня 2018 року від третьої особи Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності (а.с.24).

Ухвалою судді від 10 жовтня 2018 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду (а.с.70).

31 липня 2019 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом розглянуто клопотання/заяви, заслухано пояснення та заперечення сторін та їх представників, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, допитано свідків.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_7 народився позивач ОСОБА_1, батьками якого є ОСОБА_8 і ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1від 09 жовтня 1967 року (а.с.11 з обороту).

З копії актового запису про народження № 49 від 31 березня 1937 року видно, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_11 батьками якого записано ОСОБА_12 і ОСОБА_13 (а.с.9).

З посвідки про народження серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася ОСОБА_14 батьками якої є ОСОБА_12 і ОСОБА_13 (а.с.8 з обороту).

З копій свідоцтв про укладення шлюбу, свідоцтв про розірвання шлюбу вбачається та витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу і державну реєстрацію шлюбу, що ОСОБА_15 змінювала прізвище на ОСОБА_2 і ОСОБА_6 (а.с.12-13, 40-41).

ІНФОРМАЦІЯ_10 народився ОСОБА_9 батьками якого є ОСОБА_16 і ОСОБА_17, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 16 березня 1982 року (а.с.39).

ІНФОРМАЦІЯ_9 народилася ОСОБА_2 батьками якої є ОСОБА_9 і ОСОБА_18, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 20 лютого 1987 року (а.с.38).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_9 про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 від 09 лютого 2018 року (а.с.27).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 76 років померла ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце смерті м. Синельникове (а.с.8).

Після її смерті відкрилася спадщина.

Зі спадкової справи яка була заведена Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою вбачається, що після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про прийняття спадщини звернулася онука спадкодавця, ОСОБА_2 та племінник спадкодавця, ОСОБА_1 ( а.с.24-47).

Відповідно до довідки виконкому Писарівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 15 серпня 2018 року ОСОБА_1 доглядав за померлою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_11. до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 яка проживала за адресою АДРЕСА_1 надавав матеріальну та іншу допомогу та здійснив її поховання за свої кошти (а.с.55).

На підтвердження матеріальної допомоги спадкодавцю позивачем надано десять квитанції про сплату комунальних послуг з вересня 2017р. по грудень 2017р. платником у яких зазначено ОСОБА_6 (а.с.56-59).

З трудової книжки відповідача ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 видно, що з 17.12.2016р. по 28.02.2018р. вона була офіційно працевлаштована в Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» (а.с.112-113).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 є інвалідом 2 групи з 27 лютого 2018 року у зв'язку з загальним захворюванням строком до 01 березня 2019р. та отримує соціальну допомогу з 31.05.2018р. по 01.03.2019р. (а.с.118-119).

З наданих копій виписок з медичної картки ОСОБА_2 з 22.05.2017р. по 06.12.2017р. перебувала на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради (а.с.114-117).

Також допитаний в судовому засіданні свідок з боку позивача по справі: ОСОБА_19 пояснила, що вона є сусідкою померлої ОСОБА_6 і депутатом Писарівської сільської ради. Онуку ОСОБА_2 вона бачила на похованні бабусі і у 2016р. В розмовах ОСОБА_6 казала, що надіється лише на ОСОБА_1. Він допомагав їй по господарству, купував ліки. Приїжджав раза два на місяць, або передавав ліки автобусом. Витрати на поховання ОСОБА_1 взяв на себе. ОСОБА_6 мала хворобу, але до лікарні йти не хотіла. Вона проживала у будинку ОСОБА_1, бо у будинку сина її чи онуки були несприятливі умови для проживання. ОСОБА_20 не допомагала бабусі. За пів року до смерті ОСОБА_6 пересувалася сама, готувала собі їжу сама.

Допитаний свідок з боку відповідача: ОСОБА_21 пояснив, що він працює водієм. ОСОБА_2 знає понад сім років, він її підвозив, коли вона їздила до бабусі. Потім вона кудись зникла і тривалий час навіть не відповідала на телефон, потім з'ясувалася, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як передбачено ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.

Згідно з ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1266 ч.1 ЦК України відповідач ОСОБА_2, як онука померлої по лінії батька, являється спадкоємцем за правом представлення на майно баби, то повинна спадкувати за правом представлення.

На дотримання вказаних правових позицій наголошує і Вищий спеціалізований суд України у листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказавши, що: «5.3. Спадкування за правом представлення мас місце у випадках встановлених ст. 1266 ЦК, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Норми ст. 1266 ЦК застосовуються лише щодо відносин при спадкуванні за законом (глава 86 ЦК).

Перелік осіб (спадкоємців), які мають право на спадкування за правом представлення, встановлений нормами ст. 1266 ЦК, є вичерпним.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_2 є спадкоємцем майна своєї баби ОСОБА_6 по праву представлення, є спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину.

Позивач ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення, на підставі якого усунути відповідача ОСОБА_2 від спадкування за ОСОБА_6, приймаючи до уваги її ставлення до баби протягом тривалого часу її життя, яка ухилялася від надання їй допомоги, яка в наслідок похилого віку перебувала у безпорадному стані, не могла самостійно облаштувати власне життя, а догляд за нею здійснював лише позивач.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Даною нормою чітко встановлено, що суб'єкти наступної черги спадкоємців одержують право на спадкування у разі усунення від права на спадкування суб'єктів попередньої черги. Таким чином, суб'єктам наступної черги спадкоємців і належить право вимоги (право позову) про усунення від права спадкування.

Дійсно позивач ОСОБА_1 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Проте, слід зазначити, що спадкодавець ОСОБА_6 є рідною сестрою ОСОБА_11 про що свідчить посвідка про народження і запис акта про народження, які містяться в матеріалах справи, проте батьком позивача у свідоцтві про народження зазначено ОСОБА_8, отже не підтверджено взагалі родинні відносини. Також не надано доказів того, що батько позивача помер.

Отже взагалі не підтверджено, що позивач є спадкоємцем по праву представлення і є спадкоємцем другої черги.

Частиною 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Статтею 266 СК України визначено, що повнолітні внуки, правнуки зобов'язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»роз'яснив, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

У цій же постанові ВСУ роз'яснив, що при застосуванні правила ч 5 ст. 1224 ЦК України, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної правової норми, при вирішенні такої справи необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте умисно ухилявся від обов'язку щодо її надання, оскільки сам лише факт тривалого не спілкування спадкоємця зі спадкодавцем сам по собі не може бути підставою для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Таким чином, для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність наступних обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, оскільки лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_6 померла у віці 76 років.

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, страждає на тяжке захворювання, у зв'язку з чим тривалий час перебуває на стаціонарному лікуванні.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, підтвердили факт того, що спадкодавець ОСОБА_6 самостійно пересувалася, готувала собі їжу і не була в безпорадному стані, позивач приїздив до неї рази два на місяць.

Отже, доказів того, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані, додатково потребувала допомоги та просила про неї у відповідача ОСОБА_2, а також те, що відповідач, маючи змогу надати допомогу, умисно ухилялась від її надання, матеріали справи не містять.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як було зазначено у рішенні вище, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування, чого в судовому засіданні при розгляді даної справи доведено та встановлено не було, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2018 року.

Суддя А.О. Сухоруков