Справа № 331/4302/19
Провадження № 2 /331/1776/2019
УХВАЛА

26 вересня 2019 року суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Жукова О.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Наше місто» , Районної адміністрації по Волзнесенівському району Запорізької міської ради про визнання наймачем житлового приміщення, укладання (зміну) договору найму житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати його членом сім`ї наймача - ОСОБА_2 ; визнати його наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 замість померлого наймача ОСОБА_2 ; зобов`язати Районну адміністрацію Вознесенівського району Запорізької міської ради прийняти розпорядчий документ щодо зміни договору найму житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з наймача ОСОБА_2 на наймача ОСОБА_1 ;зобов`язати Комунальне підприємство «Наше місто» укласти (змінити) договір найму житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_1 .

Суддя , дослідивши матеріали позовної заяви , приходить до наступних висновків.

Визначити підсудність суду - означає з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду (ст.15 ЦПК).

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

За загальними правилами підсудності справ позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебуванням, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст.27 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 30ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 24 жовтня 2018 року зроблено висновок, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Тлумачення частини першої статті 30 ЦПК України свідчить, що правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів пов`язаних з правом особи на нерухоме майно (виникненням, зміною, припиненням), про недійсність договорів щодо такого майна та застосування наслідків недійсності договору, з приводу невиконання умов договору, предметом якого є нерухоме майно, з приводу звернення стягнення на нерухоме майно.

З тексту позовної заяви вбачається, що спір виник із договору найму жилого приміщення ,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до територіальної юрисдикції Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Виходячи з вищенаведеного,враховуючи,що позивачем заявлено вимоги про про визнання наймачем житлового приміщення, укладання (зміну) договору найму житлового приміщення , та спір виник з приводу нерухомого майна, суддя з урахуванням положень п.1 ч.1ст. 31 ЦПК України приходить до висновку, що позовну заяву слід передати на розгляд Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя , тобто за місцем знаходження нерухомого майна.

Керуючись ст. ст. 31, 187 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Наше місто» , Районної адміністрації по Волзнесенівському району Запорізької міської ради про визнання наймачем житлового приміщення, укладання (зміну) договору найму житлового приміщення передати на розгляд Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: О.Є. Жукова

26.09.2019