ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року м. Чернівці

Справа № 713/16/19

Провадження №22-ц/822/846/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.,

секретар Андрушків С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 червня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, головуючий у І-й інстанції Кириляк А.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» у січні 2019 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 03 квітня 2014 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 11 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та інші платежі на умовах, передбачених договором.

Станом на 22 листопада 2018 року відповідач порушує зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 30 640, 40 грн., що складається із нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 18 496, 11 грн, за пенею 10 209,03 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн; штрафу (процентна складова) 1 435,26 грн, а тому просив позов задовольнити.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 червня 2019 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

На зазначене рішення АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, без належної оцінки доказів, з порушенням норм матеріального права та порушення процесуального права.

Зокрема, зазначає, що підписуючи анкету-заяву, відповідач власноручним підписом засвідчив, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладання та згоден з його умовами та зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Відсутність підпису позичальника на цих Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Окрім того, відповідно до заяви відповідач зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Отже, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладанням договору з банком. Саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.

На апеляційну скаргу представник відповідача Калінін С ОСОБА_2 . подав відзив, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин четвертої та шостої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами четвертої та шостої статті 19, частини першої статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що між ним та відповідачем ОСОБА_1 склалися правовідносини, укладено кредитний договір, порушення кредитного зобов`язання відповідачем та існування кредитної заборгованості.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 03 квітня 2014 року відповідачем підписана анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» скорочено «А-Банк».

Згідно з частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтями 638, 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі і згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною третьою статті 12 та частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами першою, другою статті 229 ЦПК України визначено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Судом встановлено, що 03 квітня 2014 року між А-Банком та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої відповідач приєднався саме до Умов і Правил надання банківських послуг у А-Банку, що визнає сам позивач у відповіді на відзив, вказуючи на те, що співробітником банку помилково було використано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем в зазначений період кредитного договору у розмірі і на умовах, обумовлених у позові саме з позивачем АТ КБ «Приватбанк».

Згідно з анкетою-заявою відповідач 03 квітня 2014 року оформила договірні правовідносини з А-Банком, інших доказів про укладення в зазначений період кредитних правовідносин АТ КБ «Приватбанком» не надано.

Також не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу наданий позивачем до позовної заяви розрахунок кредитної заборгованості, довідка про видачу кредитних карток та виписка по рахунках, оскільки позивачем не доведено сам факт укладання кредитного договору саме 03 квітня 2014 року, а не в інший день.

Крім того, з довідки про видачу кредитних карток, наданої АТ КБ «Приватбанком», видно, що 03 квітня 2014 року ОСОБА_1 кредитні картки не видавалися, а відкриття кредитної картки НОМЕР_1 мало місце 20 лютого 2014 року (а.с. 93), а наступна була видана 11 лютого 2015 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами укладення між банком та відповідачем 03 квітня 2014 року договору б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, зробив правильний та обґрунтований висновок про недоведеність і необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні вимог статей 77, 78 ЦПК України на підтвердження обставин, яким обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком в силу вимог частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України.

Апеляційна скарга також не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, безпідставними є викладені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи в частині закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 60 ЦПК України встановлено, що під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Ціна позову в даній справі становить 30 640, 40 грн, отже, вказана справа є малозначною.

Апеляційна скарга підписана представником АТ КБ «Приватбанк» Криловою О.Л. на підставі довіреності №832-К-Н-О від 14 березня 2019 року та є чинною строком до 22 лютого 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_3 має право від імені АТ КБ «Приватбанк» подавати та підписувати апеляційні скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак