Постанова
Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 638/16793/15-ц

провадження № 61-13290св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України на постанову апеляційного суду Харківської області від 17 січня 2018 року у складі суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Маміної О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,
відповідачі: квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України, відділ державної міграційної служби у Дзержинському районі м. Харкова,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України (далі КЕВ м. Харкова), відділу державної міграційної служби у Дзержинському районі м. Харкова про визнання права користування жилими приміщеннями, посилаючись на те, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, проживає в кімнаті АДРЕСА_1 , яка була надана йому на підставі засідання житлової комісії Харківського Університету повітряних сил від 20 лютого 2007 року. 31 липня 2015 року між ним та КЕВ м. Харкова укладено договір № 1 найму приміщення та договір № 2 про надання послуг щодо утримання нерухомого майна й відшкодування витрат за наданні комунальні послуги. З метою сплати комунальних послуг за користування наданим йому житловим приміщенням КЕВ м. Харкова відкрито особовий рахунок на його ім`я, та на який він сплачує грошові кошти за надані комунальні послуги. Оскільки він поселився в надане житло на підставі засідання житлової комісії Харківської університету повітряних сил від 20 лютого 2007 року та договорів № 1 та № 2 КЕВ м. Харкова, то в разі передачі будинку до комунальної власності,новий власник може заперечувати правомірність його проживання, що спонукає його звернутись до суду за визнанням його наймачем та визнання за ним права користування вищезазначеним житлом.
Просив суд визнати за ним право користування житловою кімнатою АДРЕСА_1 , житловою площею 12, 5 кв м., а також наймачем кімнати АДРЕСА_1 , житловою площею 12, 5 кв. м, зобов`язавши відділ державної міграційної служби у Дзержинському районі м. Харкова здійснити реєстрацію його місця проживання за вищевказаною адресою.

Не погоджуючись із пред`явленим позовом, КЕВ м. Харкова звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство оборони України, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Вимоги зустрічного позову обґрунтовано тим, що за адресою: АДРЕСА_2 , розміщений житловий будинок Міністерства оборони України, який обліковується у КЕВ м. Харків, відповідно до акта прийому-передачі основних засобів від 29 грудня 2006 року будинок передано в експлуатацію КЕВ АДРЕСА_3 зазначеного житлового будинку відповідно до витягу з протоколу №3 засідання житлової комісії Харківського університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба від 20 лютого 2007 року надана на час проходження військової служби у Харківському гарнізоні ОСОБА_1 03 червня 2015 року до КЕВ м. Харків надійшла скарга від мешканця квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_2 , який зазначає, що його сусіди ОСОБА_1 та ОСОБА_3 останні 8 років за вказаною адресою не проживають, але здають кімнати в піднайом стороннім особам. Під час комісійної перевірки КЕВ м. Харків відомчого житлового фонду Міністерства оборони України встановлено, що у кімнаті № 6, наданій військовослужбовцю ОСОБА_1 , мешкає стороння особа ОСОБА_4 17 червня 2015 року ОСОБА_1 надіслано припис щодо звільнення житлового приміщення від сторонніх осіб у триденний термін. Відповідно до акта повторної перевірки житлових приміщень за адресою: АДРЕСА_5 від 03 грудня 2015 року встановлено, що в кімнаті № 6 мешкають сторонні особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_6 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право користування житловою кімнатою АДРЕСА_1 , житловою площею 12, 5 кв. м. Визнано ОСОБА_1 наймачем кімнати АДРЕСА_1 , житловою площею 12, 5 кв. м. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні зустрічного позову КЕВ м. Харкова відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Згідно статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», військовослужбовці мають право на отримання житла для постійного проживання. Приймаючи до уваги викладене, тривалість проживання позивача у кімнаті № НОМЕР_2 в квартирі АДРЕСА_7 , сумлінне користування позивача зазначеним приміщенням, своєчасну оплату комунальних послуг, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Щодо зустрічного позову КЕВ м. Харкова, у матеріалах справи наявні акти проведення перевірки житлових приміщень за адресою: АДРЕСА_5 від 03 грудня 2015 року, від 17 червня 2015 року, проте відомості у них суперечливі. Наприклад, акт від 03 грудня 2015 року містить інформацію про те, що виявлені сторонні особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зі слів ОСОБА_7 проживають за адресою близько пів року; зі слів ОСОБА_8 законний наймач не проживає там протягом 8 років. Окрім того, як вбачається із багаточисленних заяв ОСОБА_9 , що містяться в матеріалах справи, до начальника КЕВ м. Харкова він звернувся з метою виселення квартирантів, щоб йому надали ще одну кімнату за цією адресою, а тому у суду є сумніви щодо істинності та правдивості цих тверджень, питання щодо викливу будь-яких свідків для підтвердження своєї позиції позивач за зустрічним позовом не порушував. Таким чином, права та інтереси зустрічного позивача не порушені.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Харківської області від 17 січня2018 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні позову КЕВ м. Харкова Міністерства оборони України відмовлено з інших підстав.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що, обґрунтовуючи своє право на захист, ОСОБА_1 в позовній заяві посилається на те, що у разі передачі будинку до комунальної власності новий власник може заперечувати правомірність його проживання у кімнаті АДРЕСА_1 . Між тим, зазначені обставини, з якими ОСОБА_1 пов`язує порушення свого права, не настали. З пояснень ОСОБА_1 встановлено, що ордер на спірну кімнату йому не видавався, кімнатою на цей час він користується на підставі договіру найму приміщення укладеного 31 липня 2015 року між КЕВ м. Харкова в особі начальника Сального О. А. (наймодавець) з однієї сторони та військовослужбовцем ОСОБА_1 (наймач) з іншої сторони. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК України, які регулюють правовідносини, що виникли із договору найму житла. Між сторонами укладено строковий договір найму, тому відсутні підстави визнавати за ОСОБА_1 право користування та визнавати його наймачем житлового приміщення на невизначений строк в розумінні статті 9 ЖК України. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що КЕВ м. Харкова не зазначено, в чому подягає порушення їх прав ОСОБА_1 . Суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, водночас вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню з інших підстав. Так, КЕВ м. Харкова просить визнати ОСОБА_1 , таким що втратив користування житловим приміщенням на підставі статті 116 ЖК України. Між тим, при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Главами 58, 59 ЦК України визначено правове регулювання договорів майнового найму і найму житла, а положеннями статті 391 ЦК України захищено права власника від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння. Вимог про розірвання договору найму, про виселення позивачем за зустрічним позовом заявлено не було. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що дія договору найму від 31 липня 2015 року є припиненою. Оскільки відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 проживає у гуртожитку на підставі цивільно-правового договору, то власник гуртожитку має право звернутися до суду за захистом своїх прав на підставі положень ЦК України.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі КЕВ м. Харкова просить скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови у позові КЕВ м. Харковата ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що прапорщик ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . В його паспорті місцем проживання вказано адресу військової частини: АДРЕСА_8 , що підтверджує ті обставини, що ОСОБА_1 не потребує житлової площі в гуртожитку Харківського університету Повітряних Сул у м. Харкові. Спірне житло неолбхідне для забезпечення службовим житлом інших військовослужбовців.

Враховуючи те, що за доводами касаційної скарги оспорюється правильнісить вирішення апеляційним судом позовних вимог КЕВ м. Харкова, в іншій судове рішення касаційним судом не переглядається з огляду на межі касаційного перегляду справи (стаття 400 ЦПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Суди установили, що відповідно до акта прийому-передачі основних засобів від 29 грудня 2006 року, житловий будинок, розміщений за адресою: АДРЕСА_2 , передано в експлуатацію КЕВ м. Харкова.

Згідно протоколу № 3 засідання житлової комісії Харківського університету Повітряних Сил від 20 лютого 2007 року прапорщику ОСОБА_1 надано кімнату № 6 в квартирі АДРЕСА_7 .

ОСОБА_1 не перебував на квартирному обліку у ОСОБА_10 з 02 грудня 1992 року по 24 лютого 2009 року, житлом за рахунок Міністерства оборони України забезпечувався за адресою: АДРЕСА_6 (житлова площа 12, 5 кв. м).

31 липня 2015 року між КЕВ м. Харкова в особі начальника Сального О. А. (наймодавець) з однієї сторони та військовослужбовцем ОСОБА_1 (наймач) з іншої сторони укладено договір найму приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 на 3 поверсі, має загальну площу 21, 1 кв. м і належить наймодавцеві на праві оперативного управління. При цьому, приміщення надано наймачеві для використання як тимчасове житло на час проходження служби/праці у військових частинах та інших військових формуваннях Збройних Сил України у м. Харкові.
31 липня 2015 року між КЕВ м. Харкова в особі начальника Сального О. А. (балансоутримувач) з однієї сторони та військовослужбовцем ОСОБА_1 (споживач) з іншої сторони укладено договір № 2 про надання послуг щодо утримання нерухомого майна та відшкодування витрат за надані комунальні послуги, предметом якого є зі сторони балансоутримувача зобов`язання утримувати житловий будинок та прибудинкову територію в належному стані та надавати комунальні послуги, а зі сторони споживача сплачувати квартирну плату та комунальні послуги за водопостачання, водовідведення, опалення, електричну енергію.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 06 липня 2015 року № 692, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до положень статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Згідно із пунктом 2.1 договору приміщення надається в найм на строк, обумовлений цим договором, з моменту фактичного вселення наймача у приміщення наймодавця. Строк найму може бути зменшено у разі звільнення наймача зі Збройних Сил України (вказаний строк є датою припинення договору).
За змістом розділу 8 договору найму приміщення він діє до 31 грудня 2015 року. Цей договір вважається щодороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією зі сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, тобто договір найму приміщення не припинився в силі пункту 2.1, а в порядку розділу 8 договір не розірвано, колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 проживає у гуртожитку на підставі цивільно-правового договору, а тому не може бути виселений із займаного приміщення на підставі статті 116 ЖК України.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandisрішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Доводи касаційної скарги є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а окаржуване судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Харківської області від 17 січня 2018 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

В. М. Сімоненко