ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 635/3421/18

провадження № 22-ц/818/4880/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Коваленко І.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2019 року в складі судді Назаренка О.В.,

у с т а н о в и в:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовна заява, з урахуванням уточнень мотивована тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2010 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 02 березня 2010 року до повноліття дитини. Зазначає, що з часу ухвалення рішення в нього погіршилось матеріальне становище у зв`язку з тим, що він має іншу сім`ю, сплачує аліменти на іншу дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та утримує непрацездатну матір. Крім того, погіршився стан його здоров`я. Посилаючись на вказані обставини, просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду, до 500 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

26 грудня 2018 року ОСОБА_3 подала до суду відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що вказані позивачем обставини не є підставами для зменшення розміру аліментів, оскільки за діючим законодавством батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виповнилося 23 роки, а отже ОСОБА_1 не зобов`язаний його утримувати. Крім того, позивач має заборгованість по аліментам на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інших неповнолітніх дітей у позивача не має.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо зменшення розміру аліментів.

27 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час ухвалення рішення про стягнення аліментів він мав постійне місце роботи та був офіційно працевлаштований, тому мав можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу). На теперішній час він не працює та має постійний, мінливий дохід. Він сплачує аліменти на утримання іншої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , допомагає непрацездатній матері, яка є пенсіонеркою за віком та має ряд захворювань. Крім того, його стан здоров`я погіршився. Рішення суду першої інстанції ухвалено без врахування цих обставин, які свідчать про наявність підстав для зменшення розміру аліментів.

Відповідачка рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2010 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 02 березня 2010 року до повноліття дитини.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 березня 2018 року і до досягнення сином 23 річного віку, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також 10000 грн, сплачених за навчання сина.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Згідно з частинами першою, третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що ОСОБА_1 не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та є підставою для звільнення від сплати заборгованості з аліментів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що на його утриманні знаходиться повнолітній син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріалами справи не підтверджено. Відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягувались аліменти на утримання повнолітнього сина по ІНФОРМАЦІЯ_4 ріку.

Доводи про те, що на утриманні позивача перебуває непрацездатна мати, а стан здоров`я ОСОБА_1 погіршився, є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин матеріали справи також не містять не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.П.Коваленко

О.Ю.Тичкова