Справа № 521/7406/18
Провадження 2/521/488/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Коблової О.Д.,

за участю секретаря судового засідання Барвенко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні вказаного складу суду перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що 31 липня 1992 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2. За період шлюбу сторонами було придбано у спільну власність нежитлове приміщення офіс, загальною площею 46,8 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 148/1 (Свідоцтво про право власності САС № 914847 від 04.11.2010 року) та нежитлове приміщення офіс, загальною площею 46,7 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 148/1 (Свідоцтво про право власності САС № 628010 від 02.03.2009 року).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 травня 2015 року шлюб розірвано.

Вирішити питання про розподіл спільного майна у добровільному порядку відповідач відмовляється, тому позивач змушений звернутися до суду з цією позовною заявою.

Представник позивача у відкрите судове засідання зявився, заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Сторона відповідача у відкрите судове засідання зявилася, заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити у задоволення позову.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін за суттю спору і підставами звернення до суду, дослідивши представлені суду докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виниклим між сторонами по справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 1992 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 травня 2015 року шлюб розірвано.

В період шлюбу було придбано нежитлове приміщення офіс, загальною площею 46,8 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 148/1 (Свідоцтво про право власності САС № 914847 від 04.11.2010 року) та нежитлове приміщення офіс, загальною площею 46,7 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 148/1 (Свідоцтво про право власності САС № 628010 від 02.03.2009 року). Право власності на вказані нежитлові приміщення зареєстровані за ОСОБА_2.

Судом встановлено, що спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є нежитлове приміщення офіс, загальною площею 46,8 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 148/1 (Свідоцтво про право власності САС № 914847 від 04.11.2010 року) та нежитлове приміщення офіс, загальною площею 46,7 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 148/1 (Свідоцтво про право власності САС № 628010 від 02.03.2009 року), оскільки відповідно до ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, придбане подружжям в період шлюбу, належить чоловіку й дружині на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене законом чи договором; у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як наголошує ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до ст.63 СК України.

Разом з тим у постановах від 25.11.2015, 12.10.2016 ВСУ висловив правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст.60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Матеріали справи не містять спростування того, що спірне майно є саме обєктом спільного сумісної власності подружжя.

Положеннями ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно вимог ст.ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 2, 49, 76-83, 133,141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити.

Розділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на нежитлове приміщення офіс, загальною площею 46,8 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 148/1 (Свідоцтво про право власності САС № 914847 від 04.11.2010 року) та визнання за ОСОБА_2 права власності на нежитлове приміщення офіс, загальною площею 46,7 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 148/1 (Свідоцтво про право власності САС № 628010 від 02.03.2009 року).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30- денний строк з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя О.Д. Коблова