Справа № 755/1591/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2019 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Астахової О.О.,

при секретарі Якименко Т.С.,

за участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

представника заінтересованої особи ОСОБА_4

свідка ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В :

29 січня 2019 року заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 на строк 6 місяців, а саме: заборонити йому перебувати в місцях проживання постраждалої особи ОСОБА_1; заборонити наближатися на відстань 100 метрів до місць проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1; заборонити наближатися на відстань 100 метрів до місць роботи постраждалої особи ОСОБА_1; заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися їз нею; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1, або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто та через третіх осіб; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань 100 метрів до дошкільного навчального закладу дитини постраждалої особи ОСОБА_1

Обґрунтовуючи вимоги тим, що заявник ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з заінтересованою особою ОСОБА_3 Від даного шлюбу у них народилась спільна дитина. Сімейні відносини із ОСОБА_3 не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство, що зумовило її звернення з позовом до суду про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини.

Заявник вказує, що заінтересована особа стосовно неї вчиняв як психологічний вплив, словами принижував, нецензурно висловлювався, ображав, так і фізичний вплив, який виражався у нанесенні тілесних ушкоджень.

Згідно з висновком експертного дослідження № 1419/ж від 25 вересня 2018 року при огляді заявника виявленні синці, вказані пошкодження у вигляді синців спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитися 24 вересня 2018 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров'я).

Заявник вказує, що ОСОБА_3 постійно погрожує їй листами через електронну пошту.

04 січня 2019 року ОСОБА_3 здійснив напад на заявника за місцем її роботи за адресою: АДРЕСА_4, що змусило її звернутись із заявою до правоохоронних органів. За даною заявою органами поліції зареєстроване кримінальне провадження та внесено дані до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075.

Посилаючись на звернення заявником до працівників поліції щодо психологічного впливу з боку заінтересованої особи, надання висновку експертного дослідження стосовно тілесних ушкоджень спричинених заявниці, доручення довідки виданої слідчим щодо внесення відомостей до єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, ОСОБА_1 вказує на наявність вагомих підстав побоюватися за своє життя та життя своєї дитини, що зумовило її звернення з даною заявою до суду.

Ухвалою від 04 лютого 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису (а.с. 24).

07.02.2019 року заінтересованою особою подано відзив на заяву про видачу обмежувального припису. Зі змісту якого убачається, що ОСОБА_3 заперечує проти даної заяви, оскільки доводи, якими заявник обгрунтовує заявлені вимоги не відповідають фактичним обставинам справи. Заперечив щодо застосування до заявника як фізичного так і психологічного насильства. Більше того, зазначив, що 04.01.2019 року у зв'язку із нанесенням йому заявником тілесних ушкоджень, в нього діагностовано струс головного мозку, що підтверджується відповідним консультативним висновком. Крім того, зазначає, що подана ОСОБА_1 заява направлена на обмеження його прав як батька на спілкування із сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

За таких обстави, просив просив відмовити у задоволенні заяви.

У судовому засіданні заявник та представник заявника підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити з підстав якими обґрунтовується заява.

Заявник пояснила, що психологічне та фізичне насильство щодо неї з боку ОСОБА_3 мало місце 24.09.2018 року за місцем їхнього проживання по АДРЕСА_1 коли заінтересована особа штовхав її, ображав нецензурною лайкою та погрожував. А також 17.11.2018 року, коли вона приїхала за означеною адресою їхнього місця проживачання забрати свої особисті речі, де знову щодо неї з боку чоловіка було застосовано психологічне насильство, що також підтверджується і показами свідка. 04.01.2019 року - останній раз ОСОБА_3 застосував до неї як психологічне так і фізичне насильство, наслідком чого стало її чергове звернення до правоохоронних органів. Вказані дії з боку ОСОБА_3 змушують її побоюватись за своє життя та здоров'я.

У судовому засіданні заінтересована особа та його представник заперечували проти заяви про видачу обмежувального припису, вважали її недоведеною та необгрунтованою, а також такою, що не відповідає дійсним обставинам справи. З підстав, якими обгрунтовується відзив на заяву просили відмовити у її задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 з 06 червня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із заінтересованою особою - ОСОБА_3

Від шлюбу учасники справи мають малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заявник 29 серпня 2018 року зверталась із заявою до органів поліції, про свідчить копія відповідного талону-повідомлення.

25 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась в приміщення відділу потерпілих, звинувачених та інших осіб Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи з заявою на біль в місцях ушкоджень, які наніс ОСОБА_3 24 вересня 2018 року, з її слів. При огляді виявлено синці - 3 на правій боковій поверхні шиї в нижній третині червоно-багрового кольору, незвичайної та подовженої форми, неоднорідні, розміри 1х06, см., 1,7х0,5 см. і 1,5х 1 см..

Відповідно до висновку експертного дослідження № 1419/ж від 25 вересня 2018 року вказані ушкодження у вигляді синців спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитись 24 вересня 2019 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень(за критерієм тривалості розладу здоровя)(а.с. 9-10).

17 листопада 2018 року о 10 годині 46 хвилин на спецлінію 102 надійшло повідомлення, що за адресою: АДРЕСА_1, у ОСОБА_1 виник конфлікт з її чоловіком - ОСОБА_3. На місце події було направлено автопатруль, який прибув за вказаною адресою, заявниця повідомила що хоче забрати свої речі, що і зробила в присутності ОСОБА_3 та поліції, відповідно до листа № 419-аз/125/50-2018від 29 грудня 2018 року (а.с.12-13).

Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, 05 січня 2019 року зареєстроване кримінальне провадження № 0000075 за заявою ОСОБА_1 від 04 січня 2019 року, зі змісту заяви убачається, що невстановлена особа, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_4, нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14).

Заявник зазначила, що нею подано до Подільського районного суду м. Києва позовну заяву про розірвання шлюбу. Вказує, що ОСОБА_3 систематично застосовує фізичне насильство відносно неї та морально принижує. Заявник неодноразово зверталася до працівників поліції із заявами про відкриття кримінального провадження по факту нанесення тілесних ушкоджень.

Враховуючи наведене, звернулася до суду із відповідною заявою.

Як убачається із матеріалів справи, у вересні 2018 року заявник зверталась до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_3

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.20118 року, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

За положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до довідки № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання заявника ОСОБА_1 значиться за адресою: АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Дніпровського району м. Києва. (а.с.8).

Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. п. 3, 4, 14, 15, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 даного Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, подружжя; колишнє подружжя.

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо свого чоловіка ОСОБА_3, заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне насильство (принижує), застосовує фізичне насильство, внаслідок якого потерпіла отримувала тілесні ушкодження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 даного Закону).

Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Під час судового розгляду судом встановлено, що між подружжям склалися неприязні відносини, які виникли з різних сімейних питань.

Заявник вказує, що вона переїхала з місця постійного проживання по АДРЕСА_1 і проживає із спільною дитиною сторін окремо від заінтересованої особи. При цьому ні місця її проживання, ні місця роботи, ні дошкільного навчального закладу до яких ближче ніж на 100 метрів вона просить суд заборонити наближатись заінтересовані особі, вона повідомляти відмовляється.

Таким чином, заходи тимчасового обмеження, які просить застосувати заявник щодо заінтересованої особи не містять необхідних даних для покладання відповідних обов'язків.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до роз'яснень, наведених в пунктах 10, 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

З вищевикладеного убачається, що звернення заявника із заявою до органів поліції та наявність висновку експертного дослідження щодо отримання легких тілесних ушкоджень, не підтверджує факт домашнього насильства над заявницею, оскільки вони стосуються конфлікту між заявником та ОСОБА_3 з приводу поділу та користування майном, спілкування батька з дитиною.

В діях останнього не встановлено факту застосування домашнього насильства у визначених Законом формах щодо ОСОБА_7

Відсутні підтвердження, що саме заінтересована особа вчинила домашнє насильство та є беззаперечним кривдником.

Допитаний у судовому засіданні свідок не зміг підтвердити наявність фізичного або психологічного насильства між сторонами 17.11.2018 року, під час перебування спільного на той час проживання сторін за адресою: АДРЕСА_1. Показав суду, що прибув на виклик та перебуваючи у квартирі приблизно 15-20 хвилин залишив квартиру разом із заявником, коли остання зібрали свої особисті речі. Між сторонами виник словесний конфлікт, проте ні фізичного ні психологічного насильства не відбувалось.

Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Заявником не заперечувалось, що заінтересованою особою не вчинювалось домашнього насильства відносно малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та не надано будь-яких належних та допустимих доказів з цього приводу.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 294, 350, 350-1 - 350-8, 354, ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству, суд -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з дня отримання копії рішення, яка вручається учасникам справи негайно після його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я: О.О.Астахова