Дата документу 30.01.2019 Справа № 310/7034/15-ц
Запорізький апеляційний суд
Є. у. № 310/7034/15 Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко А.І.
№ провадження Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

секретар: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2015 року у складі судді Крамаренка А.І. у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Свято», третя особа ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Свято» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно.

В позові зазначено, що 29.12.1993 року між Фондом комунального майна Бердянської міської ради та товариством покупців державної комерційної фірми «Свято» був укладений договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу фірми «Свято», який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

08.08.1998 року між ТОВ «Свято» та приватним малим підприємством «Подолянка» був укладений договір купівлі-продажу будівлі цілісного майнового комплексу, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і розташована на земельній ділянці площею 550 кв. м

Відповідно до наказу директора ПМП «Подолянка» № 3 від 20.12.2002 року у зв'язку з закриттям підприємства та надходженням заяви ОСОБА_4 на придбання приміщення, 20.12.2002 року було укладено договір купівлі-продажу частини споруд цілісного майнового комплексу, розташованого в АДРЕСА_1. Вартість об'єкту згідно договору становить 30000 грн.

Незважаючи на повне виконання нею умов договору, ПМП «Подолянка» не виконало своїх обов'язків щодо передачі цього майна. Проте вона вселилась до спірної частини споруд цілісного майнового комплексу дек і мешкає по теперішній час. Проте документів на право власності на це нерухоме майно не отримала.0. Крім того, їй стало відомо, що право власності на це майно зареєстровано за ПМП «Подолянка, яке ліквідовано у грудні 2012 року.

На теперішній час у зв'язку з відсутністю ПМП «Подолянка» вона не має можливості оформити своє право на спірну частину нерухомого майна .

Посилаючись на ці обставини, просила визнати дійсним договір купівлі-продажу від 20.12.2002 року частини будівель майнового комплексу, розташованого в АДРЕСА_1, укладений в простій письмовій формі між ПП «Подолянка» та нею, визнати за нею право власності на 1/5 частину частини будівель майнового комплексу, розташованого в АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літера «Г», ганок літера «г», літня кухня літера «Д», гараж літера «Ж», оглядова яма літ. «Ж», навіс літера «»И»,, сараї літери «З,К», надбудова літера «Л», козирок до «Д», ворота №7, паркан №8, хвіртка №9, сходи до «Л», замощення 11.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2015 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 20.12.2002 року частини будівель цілісного майнового комплексу, розташованого в АДРЕСА_1, укладений в простій письмовій формі між ПМП «Подолянка» та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/5 частину будівель майнового комплексу, розташованого в АДРЕСА_1, укладений в простій письмовій формі між ПП «Подолянка» та нею, визнати за нею право власності на 1/5 частину частини будівель майнового комплексу, розташованого в АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літера «Г», ганок літера «г», літня кухня літера «Д», гараж літера «Ж», оглядова яма літ. «Ж», навіс літера «»И»,, сараї літери «З,К», надбудова літера «Л», козирок до «Д», ворота №7, паркан №8, хвіртка №9, сходи до «Л», замощення 11.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції визнав право власності на майно, яке не узаконене. Також посилається на те, що правочин вчинено за зловмисною домовленістю, оскільки ОСОБА_5 який є чоловіком позивача продає своїй дружині нерухомість, нотаріально цей договір не посвідчують. Крім того вважає, що вона та інші співвласники домоволодіння мали право на першочергову купівлю-продаж частини нерухомого майна.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Спірні правовідносини між сторонами виникли до 01.01.2004 року, тому для вирішення даного спору підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Зі справи видно, що 20.12.2002 року між ПМП «Подолняка» та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, за яким ПМП «Подолянка» продало, а ОСОБА_4 купила частину будівель цілісного майнового комплексу, що розташований у АДРЕСА_1. Вартість об'єкту згідно договору визначена 30000 грн.

Договір нотаріально не був посвідчений у зв'язку з ліквідацією ПМП «Полдоляка».

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", яка підлягає застосуванню до вирішення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114, ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу частини будівель цілісного майнового комплексу, що відбулося повне або часткове виконання договору, при цьому ПМП «Подолянка» ухилився від його нотаріального посвідчення, оскільки із матеріалів справи не вбачається, що позивач зверталась до відповідача із пропозицією нотаріально посвідчити правочин, а відповідач, будучи повідомленим про таку пропозицію, ухилився від її виконання.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2015 року по цій справі скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Свято», третя особа ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: