Дата документу 05.02.2019 Справа № 310/9293/15-ц
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 310/9293/15

Провадження №22-ц/807/790/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Бєлки В.Ю., Дашковської А.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року в складі судді Полянчука Б.І. в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначала, що 03 липня 2013 року між нею та TOB «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50009541, за умовами якого вона отримала кредит в розмірі 254 560, 80 грн., що на дату укладання договору складало еквівалент 31 200,00 доларів США, суми додаткового кредиту: 85 914,25 грн., що на дату укладення договору складало еквівалент 10 530,00 доларів США, призначеним як оплата страхових платежів за договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору, а всього 340 475,05 грн. із застосуванням процентної ставки 9,90 річних, на строк 60 місяців, зі змінною процентною ставкою. Цільове призначення кредиту - купівля автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов НОМЕР_1, об'єм двигуна 1 984 куб. см., рік випуску 2013.

12 липня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладений договір застави транспортного засобу №50009541, яким забезпечуються вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» за вищезазначеним кредитним договором. Через складну ситуацію в країні та значним здорожчанням національної валюти у неї виникла заборгованість по вищевказаному кредитному договору.

02 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 926 щодо звернення стягнення на автомобіль марки VOLKSWAGEN модель Tiguan, кузов № НОМЕР_1, рік виробництва 2013, колір білий, державний номер НОМЕР_2 на суму 578 207,16 грн.

Вищевказаним виконавчим написом нотаріус запропонував задовольнити вимоги відповідача за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного рухомого майна, переданого в заставу, за невиплачену в період з 25 січня 2015 року по 03 квітня 2015 року заборгованість, станом на 03 квітня 2015 року у розмірі несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) в сумі 51 532, 26 грн., штрафні санкції за вимоги щодо сплати - 3 277, 51 грн., штрафу за порушення терміну повернення кредиту - 50 912, 16 грн., суми кредиту - 472 485, 23 грн., що становить 578 207, 16 грн.

09 липня 2015 року відповідач пред'явив до виконання вищезазначений напис до відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області та 16 липня 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області Курасовою Н.І., на підставі виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 48115828 та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Вважає дії відповідача незаконними та необґрунтованими, вищевказаний виконавчий напис вчинений з численним порушеннями законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню.

При вчиненні оскаржуваного напису нотаріус не отримував від відповідача повного комплекту первинних бухгалтерських документів щодо здійснення повного чи часткового погашення, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що сума нарахованої відповідачем заборгованості по сумі кредиту та штрафні санкції, зазначені в оскаржуваному написі, за користування нею кредитним-коштами, є безспірними. Підготовлені відповідачем розрахунки боргу по нарахованих штрафних санкціях не можуть братись до уваги в якості відображення правових підстав для стягнення відповідних сум та доказів безспірності грошових вимог товариства до неї, оскільки такі розрахунки є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача. Вважає, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо безспірності заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування її думки та позиції, та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Сума невиконаних зобов'язань вказана у виконавчому написі не може складати 578 207 грн. 16 копійок, оскільки у зв'язку з частковим погашенням боргу перед відповідачем є істотно меншою. Крім того, відповідач мав поінформувати її про розмір заборгованості до моменту вчинення виконавчого напису і в разі відсутності заперечень зі її сторони стосовно розміру заборгованості зазначена сума набула би статусу безспірної.

Зазначила, що згідно наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» № 296/5 від 22.02.2012 року вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту держання боржником письмової вимоги про усунення порушень, однак вона жодних повідомлень про усунення порушень не отримувала ні від відповідача ні від будь-кого іншого.

Враховуючи зазначене, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 02 липня 2015 року, зареєстрований у реєстрі за № 926, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 з метою задоволення вимог TOB «Порше Мобіліті» в сумі 578 207 грн. 16 копійок, яким запропоновано звернути стягнення на рухоме майно згідно договору застави транспортного засобу, посвідченого 12.07.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріальні округу Бродським В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 984.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що суд першої інстанції не з'ясував чи встановлена безспірність вимог ТОВ «Порше Мобіліті», чи дотримана була відповідачем процедура повідомлення заставодержателя належним чином відповідно до вимог Закону України «Про заставу», залишивши поза увагою те, що розмір заборгованості, який відповідачем запропоновано погасити позивачеві відрізняється від розміру заборгованості, зазначеного у заяві на вчинення виконавчого напису та виконавчому написі нотаріусу, тобто вказані суми не узгоджувались із нею, як боржником та не є безспірними. Про відсутність безспірності свідчать і наступні дії сторін, а саме: звернення ТОВ «Порше Мобіліті» у травні 2016 року з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та її звернення до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору недійсним.

Останнім рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 02 липня 2015 року, зареєстрований у реєстрі за №926, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 з метою задоволення вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» в сумі 578 207 грн. 16 коп., яким звернуто стягнення на рухоме майно згідно договору застави транспортного засобу, посвідченого 12.07.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бродським В.В. та зареєстровано в реєстрі за №984.

Стягнуто з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 487 грн. 20 коп. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Порше Мобіліті» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неповно та не об'єктивно було з'ясовано момент звернення позивача до відповідача із заявами щодо перегляду умов кредитування, зміни валюти кредитування, зміну графіку платежів та зміст таких заяв; момент звернення відповідача до позивача із позовною заявою про стягнення заборгованості та збитків відповідно до Кредитного договору; момент звернення позивача до відповідача із зустрічною позовною заявою про визнання недійсним кредитного договору. Також неповно було досліджено докази, які підтверджують розмір заборгованості за кредитним договором станом на дату складання вимоги та на дату вчинення виконавчого напису нотаріуса, складові такої заборгованості та умови договору, які передбачають нарахування такої заборгованості. Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що позивач не була належним чином повідомлена про необхідність дострокового повернення кредиту. Апелянтом було повністю дотримано процедуру направлення вимоги щодо дострокового повернення кредиту. Відмінність сум, зазначених у вимозі щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості та виконавчому написі нотаріуса, не є підставою для висновку про відсутність безспірності заборгованості.

ОСОБА_1 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, представник Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області до суду апеляційної інстанції не з'явилися, повідомлені про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України. ( т.2 а.с.236;251 ; т.3 а.с.1.).

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника ТОВ «Порше Мобіліті», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про необхідність дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, існування спору між позивачем та відповідачем щодо розміру заборгованості за кредитним договором на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляє аргументи, викладені в апеляційній скарзі з таких мотивів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Судом встановлено, що 03 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір №50009541, згідно якого товариство надало позивачці кредит в сумі 254 560,80 грн., що в еквіваленті за курсом Національного банку України до долара США становить 31 200,00 доларів США, додатковий кредит в сумі 85 914,25 грн., що в еквіваленті за курсом Національного банку України до долара США становить 10 530,00 доларів США строком на 60 місяців, на придбання автомобіля марки Volkswagen Tiguan кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1984 куб. см., рік випуску 2013 року, зі сплатою 9,90 % відсотків річних, а позичальник зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов кредитного договору (т.1, а.с. 4-15).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу №50009541 від 12 липня 2013 року. Відповідно до умов цього договору предметом застави є автомобіль Volkswagen Tiguan кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1984 куб. см., рік випуску 2013 року (т.1, а.с.16-17).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.3. зазначеного договору застави, заставодавець з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №50009541 від 03.07.2013 року щодо своєчасного повернення кредиту, своєчасної плати за користування кредитом передає у заставу заставодержателю належний йому на праві власності автомобіль марки Volkswagen Tiguan кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1984 куб. см., рік випуску 2013 року.

Згідно з п.п. 5.1., 5.2. договору застави заставодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором, яке виникає у заставодержателя у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем за кредитним договором, шляхом добровільної передачі предмета застави у власність заставодержателя або шляхом звернення стягнення на предмет застави.

За домовленістю сторін заставна вартість предмета застави становить 318 201,00 грн.

Судом встановлено, що з 25 січня 2015 року ОСОБА_1 припинила виконувати умови кредитного договору і станом на 03.04.2015 року у неї виникла кредитна заборгованість у розмірі 582 342,69 грн., яка складається з дострокового повернення невиплаченої суми кредиту у розмірі 527 532,92 грн., що є еквівалентом за курсом Національного банку України 22 450,12 доларам США із застосуванням курсу валют на день розрахунку 03.04.2015 року; несплачених чергових платежів у сумі 51 532,26 грн.; штрафних санкцій у сумі 3 277,51 грн.

13.01.2015 року та 22.04.2015 року ОСОБА_1 зверталась до ТОВ «Порше Мобіліті» із заявами щодо перегляду умов кредитування, зміни валюти кредитування, зміни графіку платежів (т.1, а.с. 24-25).

У зв'язку з систематичним порушенням умов кредитного договору відповідач надіслав ОСОБА_1 письмову вимогу про дострокове повернення кредиту від 03.04.2015 року (т.1, а.с.53).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором, ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 із заявою про вчинення виконавчого напису на договорі застави транспортного засобу, посвідченого 12.07.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бродським В.В., який зареєстровано в реєстрі за №984, з метою звернення стягнення заборгованості в сумі 578 207 грн. 16 коп., з яких: 51 532,26 грн. - несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу), 3 277, 51 грн. - штрафні санкції за вимоги щодо сплати; 50 912,16 грн. - штраф за порушення терміну дострокового повернення кредиту; 472 485,23 грн. - сума кредиту в перерахунку з доларів США станом на 03.04.2015року. До заяви відповідачем додано: договір застави транспортного засобу, кредитний договір, зведена облікова виписка по рахунках боржника із зазначеним суми заборгованості та відміткою про те, що заборгованість на день звернення за виконавчим написом не погашена з рахунку, несплачені рахунки, копію листа, який направлявся позивачці з вимогою погасити заборгованість, повідомлення поштового відділення про надсилання листа позивачу, довіреність представника стягувача (т.1, а.с.106-128).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 02.07.2015 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 976 про звернення стягнення на вказаний автомобіль, що належить на праві власності ОСОБА_1 для задоволення вимог відповідача в розмірі 578 207,16 грн. (т.1, а.с.19).

ТОВ «Порше Мобіліті» зверталось до ОСОБА_1 з позовом від 29.09.2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором (т.1, а.с.146-151), а ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору недійсним (т.1, а.с.161-168).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

У статті 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

У частині першій статті 23 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

У статті 26 цього Закону визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно до частини першої статті 50 цього Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

При цьому частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Такі вимоги є імперативними і не можуть виконуватися на розсуд стягувача.

У статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно зі статтею 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пов'язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимог про усунення порушення зобов'язання або передання предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - тривалістю в 30 днів, та пов'язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже й подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави.

Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, такими документами для одержання виконавчого напису є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Системний аналіз статей 24, 26, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статті 87 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» свідчить, що процедура звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів.

Перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника і здійснення державної реєстрації. Цей етап спрямований на забезпечення (а) прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру звернення стягнення та спосіб звернення стягнення, який буде кредитор застосовувати; (б) інтересів інших учасників обороту, яким має бути забезпечено достовірну інформацію про процедуру звернення стягнення та спосіб звернення стягнення.

Другий, етап вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог.

Недотримання одного із етапів процедури звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц зроблено висновок, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення запеченого обтяженням зобов'язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується безспірність заборгованості боржника та стягувачем не зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, задовольнивши позов, правильно вирішив спір, а правильне по суті і законне рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_6