ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1023/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.,

за участю секретаря: Расулової А.А.

представника позивача Журавської М.О.

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Дарницького району міста Києва до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

Позивач у жовтні 2018 року звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якій просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі однієї третини частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обгрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виховання та утримання своєї дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує дитині необхідне харчування, не спілкується з нею в обсязі необхідному для нормального самоусвідомлення, не створює умов належних умов проживання і розвитку, не цікавиться її здоров'ям та нехтує її потребами.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та обставини викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі та просила суд відмовити у задоволенні позову. Відзиву на позов до суду не подала.

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд прийшов таких висновків.

За даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у місті Києві 21.09.2018 року, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, записані ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Реєстрація народження ОСОБА_4 проведена, відповідно до ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері).

Наказом № 157 від 27.08.2018 року Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_4 постановлено на первинний облік, як дитину, яка залишилась без батьківського піклування.

За змістом повідомлення Дитячої клінічної лікарні №3 Солом'янського району м. Києва від 26.09.2018 року за № 122-513/02 ОСОБА_3 відвідувала свою дочку ОСОБА_3, яка перебуває в лікарні з 04.09.2018 року, лише один раз - 25.09.2018 року.

Як вбачається з актів обстеження умов проживання дитини ОСОБА_4 від 13.07.2018 року та від 25.07.2018 року, затвердженого начальником Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, в будинку № 2 попров. Любарському в м.Києві, стан житлового приміщення незадовільний, санітарно-гігієнічні умови проживання незадовільні, в будинку кімнати захаращенні сміттям, умов для виховання та розвитку дитини не створено, мати протягом десяти днів вдома не проживала, з дитиною зв'язку не підтримувала.

Згідно із висновком органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання № 16 від 27.09.2018 року) № 101-10896/03 від 05.12.2018 року, комісією з питань захисту прав дитини було встановлено, що інформація про малолітню ОСОБА_4 надійшла до служби у справах дітей від Дарницького УП ГУНП у м. Києві про те, що за адресою: м. Київ, пров. Любарський, 6 у приватному будинку проживають чоловіки, які вживають алкогольні напої, а з ними в будинку проживає маленька дівчинка 5-6 років, дівчинка не доглянута, худа.

Під час проведення перевірки було з'ясовано, що за цією адресою проживають ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2, бабуся дитини), ОСОБА_7 (1980 року народження, співмешканець ОСОБА_6), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, мати дитини) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1).

Під час відвідування родини спеціалістами служби у справах дітей спільно з представниками Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дарницького району м. Києва було з'ясовано, що умови для проживання дитини не створені, будинок розвалений та непридатний для проживання, у дворі повна антисанітарія.

Мати дитини, ОСОБА_3, проживає окремо від дитини, а за ОСОБА_4 доглядала її бабуся ОСОБА_6, яка не має документу, що посвідчує особу та схильна до вживання алкогольних напоїв. ОСОБА_3 більше тижня могла не з'являтись до дитини, не надавала кошти на її утримання і не відвідувала з донькою лікарів.

Відповідно до Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 25.07.2018 року дівчинку було знайдено без батьківського супроводження за адресою: АДРЕСА_3 та доставлено до Дитячої клінічної лікарні № З Солом'янського району м. Києва, де дівчинка перебувала до 02.10.2018 року.

Мати дитини, ОСОБА_3, згідно з паспортними даними та даними відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Черкаській області має реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1. Проте, відповідно до листа виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 30.08.2018 року № 02-09/832 в Реєстрі територіальної громади виконавчого комітету Звенигородської міської ради будь-яка інформація про ОСОБА_3 відсутня.

Відповідно до листа Київського міського психоневрологічного диспансеру № 5 від 18.09.2018 року у ОСОБА_4 відсутні навички самообслуговування. При огляді - дитина встановлює візуальний контакт, але швидко відводить погляд, не розуміє більшості інструкцій чи звернень, на консультації - мова відсутня. Під час огляду - здійснює одноманітні розгойдування уперед-назад. Об'єм передумов інтелекту не відповідає віковому нормативу. Об'єм інтересів обмежений задоволенням інстинктивних потреб. Анастасія потребує стороннього догляду та нагляду, соціально дезадаптована.

З 02.10.2018 року ОСОБА_4 за направленням лікаря-психіатра перебувала в Територіальному медичному об'єднанні «Психіатрія» за адресою: м. Київ, Кирилівська, 103-а. Відповідно до Епікризу виписаного з медичної картки стаціонарного хворого № 6123 клінічний діагноз ОСОБА_4: Р 72, Р 80.1, Р 98.1, Р 98.0 - важка розумова відсталість, системне недорозвинення мовлення І рівня, енкопрез, енурез, грві.

Відповідно до пояснень ОСОБА_8 від 03.10.2018, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_3 проживала с донькою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 з 2016 року. Мати не займалась вихованням, розвитком доньки та належним чином не піклувалась про неї.

Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18.12.2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

У рішенні від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Сім'я, дитинство, материнство, батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно із ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

У даній ситуації судом враховано, що держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Водночас згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

При встановленні фактичних обставин цієї справи судом встановлено, зокрема те, що умови, в яких наразі проживає відповідач ОСОБА_3, в тому числі стан житлового приміщення, санітарно-гігієнічні умови, є незадовільними, умови проживання для малолітньої дитини не створені, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов проживання дитини.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення та заперечення сторін, керуючись чинним сімейним законодавством України, діючи виключно з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в частині позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 відносно її малолітньої дочки ОСОБА_4, - з підстав свідомого систематичного ухилення відповідача від належного виховання та утримання дитини, відсутність в неї як матері усвідомлення необхідності зміни свого життя та поведінки задля своєї дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов'язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням та в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З урахуванням положень ч.2 та ч. 3 ст. 193 Сімейного кодексу України, за якими, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах, за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, суд вважає за необхідне встановити порядок виконання рішення суду.

За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на неї покладено обов'язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв'язку з чим, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, та беручи до уваги ненадання відповідачем будь-яких доказів на спростування обставин, викладених позивачем, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на ім'я позивача аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі однієї третини частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Пунктом 6 ст.141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що позивач в силу п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнений від сплати судового збору, то розподіл судових витрат необхідно здійснити таким чином: зобов'язати відповідача ОСОБА_3 сплатити в дохід держави судовий збір у сумі 1 409, 60 грн (за дві самостійні вимоги немайнового характеру).

Крім цього, суд роз'яснює, що відповідно до положень статей 168, 169 СК України, ОСОБА_3, як мати дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлена права на звернення до суду із заявою як про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 24, 112, 150, 152, 155, 164, 166, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Органу опіки та піклування Дарницького району міста Києва до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути аліменти з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі однієї третини частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір у розмірі 1 409 (одну тисячу чотириста дев'ять) грн. 60 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: