ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року м. Чернівці

Справа № 725/534/18

Провадження № 22-ц/822/110/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар - Скрипка С.В.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Метлайф» про захист прав споживачів, розірвання договору страхування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди і збитків, головуючий у І-й інстанції - Смотрицький В.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Метлайф» про захист прав споживачів, розірвання договору страхування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди і збитків.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 13 січня 2009 року між нею та ЗАТ «Американська Компанія Страхування Життя АІГ Життя», правонаступником якого є відповідач ПрАТ «МетЛайф» укладено Договір добровільного страхування життя, який відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про страхування» посвідчений заявою на укладення договору добровільного страхування життя №96059994 від 13 січня 2009 року та страховим полісом №100113586 від 21 січня 2009 року.

Договір страхування укладався за програмою страхування на випадок дожиття до певного віку або на певний строк, та страхування на випадок смерті застрахованої особи внаслідок нещасного випадку строком на 10 років, тобто до 13 січня 2019 року, про що зроблено запис в розділі 3 заяви, яка після підписання нею та внесення першого платежу передана представнику відповідача. У подальшому другий екземпляр заяви повернуто їй разом із страховим полісом.

Зазначала, що на початку лютого 2015 року, повторно ознайомившись із заявою на укладання договору добровільного страхування життя, Правилами добровільного страхування життя, Програмою страхування на випадок дожиття до певного віку або на певний строк та Страховим полісом, вона звернула увагу на те, що в розділі 3 заяви вказаний строк страхування 15 років, а в Страховому полісі - закінчення дії програми страхування 13 січня 2024 року.

Вона була впевнена, що укладає Договір страхування строком на 10 років, про що зроблений запис у самій заяві, однак з незрозумілих для неї причин, в розділі 3 заяви здійснено виправлення строку дії договору з 10 на 15 років.

Після виявлення вказаного факту, 06 квітня 2015 року вона звернулась до відповідача з листом щодо визнання недійсним Страхового полісу №100113586 від 21 січня 2009 року, як такого, що не відповідає її волевиявленню, зазначеному у заяві на укладення договору страхування та просила випустити новий Страховий поліс строком дії 10 років з моменту укладення Договору.

Вважала, що дії відповідача порушують її права, а Договір добровільного страхування життя №96059994 від 13 січня 2009 року, укладений між нею та відповідачем, підлягає розірванню.

Укладаючи договір страхування, вона усвідомлювала, що строк дії договору становитиме 10 років та діятиме до 13 січня 2019 року, однак відповідачем самостійно, без погодження з іншою стороною Договору, здійснено виправлення строків.

Вона не могла самостійно здійснити виправлення строку дії договору, або знати про них, оскільки внесені виправлення для їх дійсності потребують завірення підписом Страхувальника.

Діями відповідача, а саме, істотним порушенням умов договору, їй завдано матеріальної шкоди та збитків в розмірі 35 000 грн (вартість страхового продукту) та 17 249,40 грн (суми коштів, які вона сподівалась отримати внаслідок виконання угоди).

Просила розірвати Договір добровільного страхування життя від 13 січня 2009 року, укладений між нею та ПрАТ «МетЛайф», посвідчений страховим полісом №100113586 від 21 січня 2009 року, а також стягнути з відповідача на її користь 52 249,40 грн. завданих збитків.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

На зазначене рішення суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що договір страхування укладався за програмою страхування на випадок дожиття до певного віку або на певний строк, та страхування на випадок смерті застрахованої особи внаслідок нещасного випадку строком на 10 років, тобто до 13 січня 2019 року. У верхній частині першого аркушу Заяви на укладання договору добровільного страхування, страховик чітко встановлює порядок внесення змін та виправлення помилок.

Висновком експерта встановлено зміни первинного тексту, які виконані шляхом дописки рукописного цифрового запису «15». Перша оплата страхового платежу була здійснена одразу після підписання позивачем заяви на укладання договору добровільного страхування життя - 13 січня 2009 року, тобто, оспорюваний договір страхування є укладеним саме з цієї дати і самовільні виправлення тексту заяви, були здійснені відповідачем в односторонньому порядку без повідомлення про це позивача, вже після того, як договір вступив у дію.

Висновок суду першої інстанції, що позивач протягом 14 днів не відмовилась від договору страхування з моменту отримання страхового полісу і цим самим погодилась з ним, не відповідає дійсності по тій причині, що це трапилось не через її недбалість, а через те, що вона розраховувала на добросовісне виконання взятих на себе зобов'язань другою стороною договору, та чинним законодавством не передбачений обов'язок щодо перевірки тексту вже укладеного договору на предмет ймовірного одностороннього внесення в нього змін.

Позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки дані правовідносини мають продовжуваний характер.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання умов договору страхування позивачка добросовісно виконувала взяті на себе зобов'язання та починаючи з 2009 року щорічно перераховувала на рахунок відповідача страхові внески.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що між ОСОБА_2 та ЗАТ «Американська Компанія Страхування Життя АІГ Життя», правонаступником якого є відповідач ПрАТ «МетЛайф», укладено Договір добровільного страхування життя шляхом випуску 21 січня 2009 року страхового полісу на підставі заяви на укладення договору добровільного страхування життя №96059994 від 13 січня 2009 року.

30 січня 2009 року товариством на адресу позивачки було надіслано страховий поліс, який вона отримала 03 лютого 2009 року.

Зі страхового полісу №100113568 вбачається, що він діє з 13 січня 2009 року та закінчує свою дію 13 січня 2024 року, тобто він був укладений на 15 років. Крім того, з Коефіцієнтів Викупної Суми та Зменшеної Страхової Суми, які є невід'ємною частиною договору страхування і надсилалися позивачці одночасно з страховим полісом, видно, що він укладений на 15 років (а.с. 34, 35).

Позивачка не скористалася правом у встановлений договором 14-денний термін відмовитися від договору страхування, отже, підтвердила згоду з його умовами (п.8.4. заяви Страхувальника). Також ОСОБА_2 не подавала заяви про дострокове розірвання договору.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості . У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За умовами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Договір страхування укладено у порядку, встановленому ч. 5 ст. 18 Закону України «Про страхування» шляхом подачі заяви про страхування за формою, встановленою Товариством, та випуску страхового полісу після оцінки страхових ризиків. Невід'ємною частиною Договору страхування є Заява на укладання договору страхування, Страховий поліс, Коефіцієнти Викупних сум, Правила добровільного страхування життя, які пройшли відповідну реєстрацію у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг (правонаступник Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України).

Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Положеннями коментованої статті передбачено розірвання договору судом за умови дотримання певних умов, а саме: істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно визначеного поняття, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Укладаючи договір добровільного страхування життя, сторони були вільними в укладанні договору та визначенні (погодженні) його умов, який був посвідчений заявою на укладання договору добровільного страхування життя №96059994 від 13 січня 2009 року.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та й прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки передбачених статтею 651 ЦК України підстав для розірвання договору страхування у справі не встановлено.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог із вказаних підстав, суд першої інстанції одночасно помилково виходив з того, що позивачкою пропущений строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За обставин, коли позов не доведено, посилання судів на сплив позовної давності і застосування відповідних наслідків є формальним порушенням норм матеріального права, оскільки до неправильного вирішення справи не призвело, тому не тягне скасування оскаржуваних судових рішень, проте таке посилання підлягає виключенню з мотивувальної частини судових рішень.

Отже, дійшовши висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та недоведеними, суд першої інстанції помилково зазначив у судовому рішенні про відмову у задоволенні позовних вимог і з підстав пропуску строку позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск позивачем строку позовної давності, як підставу для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 6, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах, ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 листопада 2018 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду, як на підставу відмови у задоволенні позову, на пропуск позивачем строку позовної давності звернення з позовом до суду.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 11 лютого 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Б. Перепелюк

В.В. Яремко