Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1181/19
Провадження № 2/376/773/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2019 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді - Клочка В.М.,

при секретарі - Ярликовій М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сквира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

встановив:

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.06.2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.06.2009 року, номер запису: 1162, в якому зареєстрований відповідач.

ОСОБА_2 понад один рік не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач не доглядає за будинком, не сплачує комунальні послуги, власні речі відповідача в будинку відсутні.

Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає.

Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.

З урахуванням наведеного, позивач просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав та обставин, наведених вище.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив суд у позові ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 , відмовити повністю, оскільки він не має іншого житлового приміщення.

Суд, заслухавши позивача, відповідача, вивчивши письмові докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.06.2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.06.2009 року, номер запису: 1162, в якому зареєстрований відповідач.

ОСОБА_2 понад 15 років не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач не доглядає за будинком, кошти на утримання будинку не надає, не сплачує комунальні послуги, власні речі відповідача в будинку відсутні.

Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає.

Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.

Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 , відповідно до ст.405 ЦК України, втратила право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 , оскількине проживає в ньому без поважних причин з лютого 2017 року.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.150 ЖК УРСР, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.405 ЦК України, ст.12, 95, 206, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Клочко