Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 386/1060/16-ц

провадження № 61-32263св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Агрофірма «Хлібороб» у формі товариства з обмеженою відповідальністю,

відповідачі: ОСОБА_1 , Приватне підприємство «Дніпро»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Приватного підприємства «Дніпро» на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 01 березня 2017 року у складі судді Гарбуз О. С. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Дьомич Л. М., Єгорової С. М., Письменного О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2016 року Агрофірма «Хлібороб» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Агрофірма «Хлібороб») звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Дніпро» (далі - ПП «Дніпро») про визнання недійсним договору оренди землі та визнання додаткової угоди укладеною.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06 листопада 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря» (далі - ТОВ Агрофірма «Зоря») та ОСОБА_1 укладений договір оренди землі № 656. Згідно з умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 2,41 га, яка знаходиться на території Грузької сільської ради, строком на 5 років із дня набрання чинності цим договором (пункти 1.1, 2.1, 3.1). Вказаний правочин зареєстрований Голованівським реєстраційним офісом КРФ ДП «Центр ДЗК» 22 червня 2009 року. 20 вересня 2011 року сторонами укладена додаткова угода, якою строк дії договору оренди продовжено до 31 серпня 2016 року. Агрофірма «Хлібороб» є правонаступником всього майна, усіх прав і зобов`язань ТОВ Агрофірма «Зоря». Сторонами погоджено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому випадку орендар повинен не пізніше ніж як за один місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 3.2 договору). 14 липня 2016 року Агрофірма «Хлібороб» направила відповідачу лист-повідомлення з пропозицією поновити договір оренди земельної ділянки. До листа-повідомлення долучено додаткову угоду, в якій запропоновано збільшити орендну плату до рівня 7 % від нормативної грошової оцінки землі, а також визначити строк дії договору до 31 грудня 2026 року. Сподіваючись на поновлення строку дії договору, в 2016 року здійснено обробіток землі та посів зернових культур, зібрано урожай, тобто товариство продовжує користуватися земельною ділянкою й після закінчення строку дії договору. ОСОБА_1 будь-яких заперечень, пропозицій, вимог щодо перегляду умов договору, як це визначено статтею 33 Закону України «Про оренду землі» товариству не надав. Натомість уклав договір оренди землі з ПП «Дніпро» на умовах значно гірших ніж запропоновані Агрофірмою «Хлібороб», який має переважне право перед іншими особами на поновлення строку дії договору оренди на новий строк. Відповідач не дотримався вимог, встановлених законом, чим порушив переважне право на поновлення договору оренди землі, що є правовою підставою для визнання недійсним договору оренди між ОСОБА_1 та ПП «Дніпро».

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсним договір оренди землі від 15 жовтня 2016 року б/н, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Дніпро», зареєстрованого 23 жовтня 2016 року державним реєстратором Голованівської селищної ради Заболотною О. С., номер запису № 17245643 та визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 06 листопада 2008 року № 656, зареєстрованого 22 червня 2009 року на умовах визначених додатковою угодою.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 01 березня 2017 року позов Агрофірма «Хлібороб» задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 15 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ПП «Дніпро», зареєстрований 23 жовтня 2016 року державним реєстратором Заболотною О. С., номер запису 17245643. Визнано поновленим на тих самих умовах договір оренди землі від 06 листопада 2008 року № 656 між ТОВ Агрофірма «Зоря», правонаступником якого є Агрофірма «Хлібороб» та ОСОБА_1 , зареєстрований у Голованівському районному офісі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 червня 2009 року за № 04:09:368:00127. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що дії позивача направлені на укладення договору оренди на новий строк, проте, враховуючи відсутність згоди ОСОБА_1 на укладення додаткової угоди до договору, такий договір оренди вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що внаслідок укладення 15 жовтня 2016 року між відповідачами оспорюваного договору оренди землі порушено належне позивачу згідно зі статтею 33 Закону України «Про оренду землі»переважне право на поновлення попереднього договору оренди землі від 06 листопада 2008 року на новий строк. Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що Агрофірма «Хлібороб» у порядку вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», є добросовісним орендарем, який скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди, 14 липня 2017 року, більш ніж за місяць до закінчення терміну дії договору, направив ОСОБА_1 лист-повідомлення з пропозицією поновлення договору, до якого долучено проект додаткової угоди.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У вересні 2017 року ПП «Дніпро»подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 01 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2017 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що ОСОБА_1 у визначений законом строк надіслав позивачу заперечення щодо поновлення договору. Застосування частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» можливе лише при користуванні орендарем земельної ділянки після закінчення строку договору оренди землі.

У січні 2018 року Агрофірма «Хлібороб» подала заперечення на касаційну скаргу у якому зазначила, що встановивши у справі, яка переглядається, факт належного виконання орендарем умов договору оренди; дотримання ним строків та процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк; ненадіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови у поновленні договору на новий строк; укладення орендодавцем договору оренди з іншим орендодавцем на таких самих умовах, які запропоновані попереднім орендарем; продовження використання ним земельної ділянки після закінчення строку дії договору, суд на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі» дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано указану справу до Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії І-КР №014903 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,41 га, що знаходиться на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області.

06 листопада 2008 року між ТОВ Агрофірма «Зоря» та ОСОБА_1 укладений договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 (орендодавець) передав ТОВ Агрофірма «Зоря», правонаступником якого є Агрофірма «Хлібороб», у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Грузької сільської ради, загальною площею 2,41 га, строком на 5 років, зі сплатою орендної плати у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно з пунктом 3.2. договору після закінчення строку його дії, орендар має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому випадку орендар повинен не пізніше ніж за 1 місяць до закінчення строку повідомити письмово орендодавця про намір продовжити дію правочину.

20 вересня 2011 року між сторонами укладена додаткова угода, за якою строк дії оренди землі № 6560, визначений до 31 серпня 2016 року.

14 липня 2016 року позивачем на адресу ОСОБА_1 направлено лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі та проект додаткової угоди до договору, що підтверджується описом вкладу у цінний лист та фіскальним чеком. У листі позивач повідомив орендодавця про намір скористатися переважним правом та запропонував укласти договір оренди земельної ділянки на вигідних умовах на новий строк, із терміном дії 10 років, із виплатою орендної плати 7 % від нормативно-грошової оцінки, що у грошовому виразі становить 6 370,48 грн.

23 жовтня 2016 року державним реєстратором Голованівської селищної ради Кіровоградської області Заболотною О. С. зареєстровано договір оренди землі, укладений 15 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ПП «Дніпро».

Нормативно-правове обґрунтування

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договоруоренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі»передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другою, третьою, четвертою та п`ятою цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши у справі, яка переглядається, факт належного виконання Агрофірма «Хлібороб» умов договору оренди землі; дотримання ним строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, ненадіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови у поновленні договору на новий строк, суди першої та апеляційної інстанцій на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі», дійшли обґрунтованих висновків про наявність у Агрофірма «Хлібороб» переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк та порушення цього права у зв`язку з укладенням орендодавцем договору оренди від 15 жовтня 2016 року з іншим орендарем до закінчення дії договору - ПП «Дніпро».

Установивши факт укладення договору оренди землі від 15 жовтня 2016 року з порушенням вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» і прав та інтересів Агрофірма «Хлібороб», суди на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України дійшли правильного висновку про його недійсність.

Отже, вирішуючи спір, суди з дотримання вимог статей 212-215, 315 ЦПК України 2004 року повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, вірно встановили правовідносини, що склалися й правильно задовольнили позов Агрофірма «Хлібороб», оскільки відповідачі порушили його переважне право як орендаря на поновлення договору оренди земельної ділянки, так як судами були встановлені всі юридичні факти, передбачені статтею 33 Закону України «Про оренду землі», для визнання недійсним, укладеного між відповідачами договору оренди землі та визнання за ним переважного права на поновлення договору оренди, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 25 лютого 2015 року у справі № 6-10цс15, та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18).

Твердження заявника про те, що ОСОБА_1 у визначений законом строк надіслав позивачу заперечення щодо поновлення договору, є безпідставними, оскільки з матеріалів справи убачається, що відповідач дійсно надсилав Агрофірма «Хлібороб» заяву у якій відмовлявся від поновлення договору оренди (а. с. 98), проте ОСОБА_1 не надав доказів того, що Агрофірма «Хлібороб» отримало вказане повідомлення.

Таким чином, відмова від поновлення договору має підтверджуватися не лише фактом направлення листа-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення, а й фактом отримання такого повідомлення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07 серпня 2019 року у справі № 389/741/16-ц та від 20 лютого 2019 року у справі № 395/1458/16-ц.

Таким чином, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи. Проте згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Дніпро»залишити без задоволення.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 01 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик