Справа № 289/207/19
Номер провадження 2/289/191/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2019 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Луньової Д.Ю., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про зміну розміру аліментів, обґрунтовуючи позов тим, що на підставі рішення суду від 26.02.2016 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 15.02.2016 та до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на зміни в законодавстві, мотивуючи, що розмір коштів, які було визначено судом у 2016 році залишився незмінний, відповідач аліменти сплачує нерегулярно, із затримками та заборгованістю, не бере участь у додаткових витратах, позивач вважає, що відповідач може сплачувати більший розмір аліментів, тому просила суд стягувати з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1500,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою від 09.09.2019 відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

09.10.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , з тексту якого вбачається, що відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо збільшення розміру сплачуваних аліментів на утримання дитини, оскільки позивач не навела та не підтвердила належними доказами підстави для такої зміни, визначені у ст. 192 СК України.

07.11.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечує доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

Клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сторони по справі мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 07.11.2003 серії НОМЕР_1 (а.с.23).

На підставі Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 26.02.2016 у цивільній справі № 289/242/16-ц, 04.03.2016 судом видано виконавчий лист, згідно якого з відповідача на користь позивача на утримання спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, з урахуванням щомісячної індексації, починаючи з 15.02.2016 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.24).

Відповідно до Довідки від 04.02.2019 № 376-8.15-29/5, виданої начальником Радомишльського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області, станом на 01.02.2018 заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів, згідно виконавчого листа від 04.03.2016 № 2/289/310/16, становить 11 750,00 грн. (а.с.8).

Згідно Довідки від 04.02.2019 № 101, виданої ПП «ЖИТЛОРЕМСЕРВІС-9», ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: дочка ОСОБА_3 (а.с.9).

З копії Довідки від 02.10.2019 № 7100/8.15-23/2, виданої начальником Радомишльського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області, вбачається, що ОСОБА_2 дійсно сплатив аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання однієї неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 22 750,00 грн., згідно виконавчого листа Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.03.2016 № 2/289/310/16 про стягнення з ОСОБА_2 по 500,00 грн. аліментів щомісячно на користь ОСОБА_1 (а.с.34).

Згідно Довідки від 01.10.2019 № 775, виданої ПП «ЖИТЛОРЕМСЕРВІС-9», ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Склад сім`ї: дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.35).

Довідкою від 15.10.2019 № 473, виданою УПСЗН Радомишльської РДА Житомирської області, посвідчується, що ОСОБА_1 перебувала на обліку та отримувала тимчасову державну допомогу дітям відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» з 01.10.2015 по 31.08.2017 на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст. 181 СК України, визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 5.02.2014 № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII ч. 2 ст. 182 СК викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за № 3 зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Аналіз змісту ст. 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Згідно ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення ч. 3 ст. 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Такий висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 20.06.2019 по справі № 632/580/17.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За вимогами ст.ст. 58-59 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими. Підстави звільнення від доказування визначені у ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 500 грн. до 1500 грн. на дитину щомісячно, посилаючись на те, що розмір коштів, які було визначено судом у 2016 році залишився незмінний, відповідач аліменти сплачує нерегулярно, із затриманнями, не бере участь у додаткових витратах, тому позивач вважає, що відповідач може сплачувати більший розмір аліментів. У відповіді на відзив представник позивача вказує на зміну місця проживання останньої, про проходження нею навчання закордоном та неможливість влаштуватись на роботу, однак, будь-яких доказів на підтвердження даних обставин суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів, які б підтверджували зміну матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я сторін, які б вказували на потребу у збільшенні розміру стягуваних аліментів, суду не надано.

Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Таким чином, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Враховуючи вищевикладене, досліджені в судовому засіданні обставини та зазначені вище положення законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки збільшення мінімального розміру аліментів та зміни у законодавстві не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 180-184, 192 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Д. Ю. Луньова

Згідно з оригіналом

Суддя Д. Ю. Луньова

"___" __________ 20 __

(дата засвідчення копії)