ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» вересня 2019 року

м. Харків

справа № 636/1292/15-ц

провадження № 22ц/818/3743/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Чугуївська міська рада Харківської області,

третя особа - Управління Державного земельного агентства Чугуївського району Харківської області

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19 травня 2015 року в складі судді Ганенко Т.С.

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Чугуївської міської ради Харківської області, третя особа: Управління Державного земельного агентства Чугуївського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме площею 0,1074 га та 0,2715 га для ведення особистого підсобного господарства та площею 0,0882 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Нормативна вартість вказаних земельних ділянок складає 20 843,00 грн.

Вказала, що вона є дочкою померлої ОСОБА_4 та після її смерті вона є єдиним спадкоємцем за законом.

Зазначила, що у встановлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, і надано роз`яснення щодо неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Вказала, що факт належності померлій ОСОБА_4 спірних земельних ділянок підтверджується державними актами на право приватної власності на землю № 694486 та № 694487 щодо земельних ділянок площею 0,1074 га та 0,2715 га для ведення особистого підсобного господарства та площею 0,0882 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Крім того, відповідно до рішення Чугуївської міської ради Харківської області № 32/43 від 17 березня 2000 року на підставі заяви ОСОБА_4 та проекту землевпорядкування земельної ділянки, висновку Чугуївського міського відділу земельних ресурсів, виконавчим комітетом надано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_4 присадибну земельну ділянку площею 0,0882 га та надано цій земельній ділянці кадастровий номер № :01:01:008; безкоштовно у приватну власність ОСОБА_4 присадибну земельну ділянку площею 0,2715 га та надано цій земельній ділянці кадастровий номер № :01:01:009; безкоштовно у приватну власність ОСОБА_4 присадибну земельну ділянку площею 0,2987 га та надано цій земельній ділянці кадастровий номер № :01:01:011.

Вказала, що зазначене свідчить про належне володіння спадкоємцем земельними ділянками, і наявність всіх необхідних документів відповідно до законодавства, що діяло на момент отримання у власність вказаних земельних ділянок.

Просила визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 0,1074 га та 0,2715 га для ведення особистого підсобного господарства та площею 0,0882 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться під домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19 травня 2015 року позов ОСОБА_1 - задоволено повністю; визнано за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки площею 0,1074 га та 0,2715 га для ведення особистого підсобного господарства та площею 0,0882 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що 30 вересня 2003 року заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_4 на підставі заяви її колишнього чоловіка та їхньої дочки і ухвалив рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справ.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_4 , фактично прийняла спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що є підставою для визнання за нею права власності на спірні земельні ділянки у порядку спадкування за законом.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .

Після її смерті відкрилась спадщина, до якої, зокрема, входили земельні ділянки площею 0,1074 га та 0,2715 га для ведення особистого підсобного господарства та площею 0,0882 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначені земельні ділянки належали ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 32/43 від 17 березня 2000 року, яким за її заявою, проектом землевпорядкування земельної ділянки, висновком Чугуївського міського відділу земельних ресурсів передано безкоштовно у її приватну власність: присадибну земельну ділянку площею 0,0882 га з кадастровим номером № :01:01 : 008 ; присадибну земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,2715 га з кадастровим номером № :01: 01:009; земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,2987 га з кадастровим номером № : 01: 01:011 (а. с. 15).

03 січня 2002 року їй видано Державні акти на право приватної власності на землю № 694486 та № 694487, згідно яких їй передано у власність земельні ділянки площею 0,1074 га та 0,2715 га, а всього 0,3789 га, для ведення особистого підсобного господарства та площею 0,0882 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а. с. 7, 8).

Нормативна вартість вказаних земельних ділянок складає 20 843,00 грн. (а. с. 16-18).

Матеріали справи свідчать про те, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 є її дочка ОСОБА_1 , та за заповітом - онуки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , а також правнучка ОСОБА_3 .

Так, 16 липня 2003 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори за №2-1160, яким заповіла належний їй Державний акт на право приватної власності на землю, серія ІV-ХР №065246, та пайову частку майна в пайовому фонді підприємства Агрофірма «Чугуївська» ТОВ в розмірі 12 728,00 грн., що належить їй на підставі свідоцтва, серія НОМЕР_4 , ОСОБА_5 ; належний їй на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 та приватизовану земельну ділянку /Державні акти на право приватної власності на землю, серії: Р1 №694486, Р1 №694487/ при цьому домоволодінні ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частинах кожній (а. с. 41).

З довідки виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 29 січня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 мешкає одна згідно запису в будинковій книзі за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 14).

Як вбачається з відповіді Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області від 07 травня 2015 року №1803/01-16 та 27 травня 2019 року №1968/02-17 після смерті ОСОБА_4 звернулися з заявами про прийняття спадщини: від 30 вересня 2003 року - ОСОБА_5 , який діяв в своїх інтересах та від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_3 за заповітами від імені ОСОБА_4 , посвідченими 03 грудня 1996 року та 16 липня 2003 року; від 05 листопада 2003 року - ОСОБА_6 за заповітом, посвідченим 16 липня 2003 року; від 06 лютого 2004 року - ОСОБА_1 за законом. Заведено спадкову справу №650/2003 та свідоцтва про право на спадщину не видавались (а. с. 25, 56).

Право власності ОСОБА_6 на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 рішенням Чугуївського міського суду від 17 травня 2004 року, після чого зазначене нерухоме майно подаровано нею її матері - ОСОБА_1 (а. с. 52).

Інша Ѕ частина цього будинку належить ОСОБА_3 на підставі зазначеного рішення суду (а. с. 56).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 165269779 від 02 травня 2019 року вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 , а також земельні ділянки площею 0,0882 га, 0,1074 га та 0,2715 га, розташовані за цією ж адресою, відчужено громадянці ОСОБА_8 на підставі договорів купівлі-продажу від 19 квітня 2019 року (а. с. 53-55).

Згідно з частинами першою, третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 01 січня 2004 року).

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР .

Оскільки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , при вирішенні даної справи необхідно застосовувати положення чинного на той час ЦК Української РСР.

Згідно статті 524 ЦК Української РСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до частини першої статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі, усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно зі статтю 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Частиною першою статті 549 ЦК Української РСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

При вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно необхідно встановлювати належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з`ясовувати, чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину.

Матеріали справи свідчать про те, що на спірні земельні ділянки заявляє своє право також ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_4

Її батько та онук померлої - ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом від імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , однак свідоцтво про право на спадщину на її ім`я не видавалось.

Натомість, суд першої інстанції не перевірив доводи ОСОБА_1 щодо того, що вона є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_4 за законом, незважаючи на те, що на момент розгляду справи у матеріалах справи вже була наявна відповідь з нотаріальної контори щодо того, що спадкову справу після померлої відкрито за заявою ОСОБА_6 (а. с. 25).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання права власності на спірні земельні ділянки за позивачем, не встановив кола осіб, які входять до складу спадкоємців, та вирішив питання про права особи, яка не була стороною у справі, чим порушив її права на спадкування зазначеного майна за заповітом, які є рівними разом із правами інших спадкоємців.

Оскільки апеляційний суд не має повноважень залучати до участі у справі осіб, яких не було залучено при розгляді справи судом першої інстанції, та позбавлений можливості встановити обсяг прав та обов`язків позивача, як спадкоємця за законом, колегія суддів вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Зазначене відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року, справа № 709/516/17, провадження № 61-30102св18.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Тобто, питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 березня 2018 року, справа № 447/1816/15-ц, провадження № 61-2232 св 18, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 листопада 2018 року, справа № 542/1510/15-ц, провадження № 61-13537св18; Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року, справа № 487/9435/15-ц, провадження № 61-19223св18; Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 березня 2019 року, справа №205/8181/15-ц, провадження №61-41682св18; Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 квітня 2019 року, справа № 198/512/17, провадження № 61-39964св18; Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 липня 2019 року, справа № 2-6322/04, провадження № 61-29037 св 18.

При цьому слід зазначити, що під час розгляду зазначеної категорії справ необхідно звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Проте, суд першої інстанції при ухваленні судового рішення не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо спірного майна, постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, на наявність у ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на зазначені земельні ділянки, відомості у матеріалах справи щодо існування інших спадкоємців ОСОБА_4 та дійшов помилкового висновку щодо задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Суд не дослідив і не надав належної оцінки поданим доказам, не з`ясував належним чином коло учасників справи, фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і те, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За таких умов рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з відмовою ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судовий збір за подачу апеляційної скарги про захист прав неповнолітньої особи з апелянта не стягувався на підставі пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», він підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 365,40 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч. 1 ст.374, ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19 травня 2015 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Чугуївської міської ради Харківської області, третя особа: Управління Державного земельного агентства Чугуївського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 365, 40 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 27 вересня 2019 року.