Справа № 346/1596/18
Провадження № 22-ц/4808/995/19
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею П`ятковським В.І. 24 травня 2019 року в м. Коломия, повний текст якого виготовлено 3 червня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Коломийської міської ради, до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Григорець Марія Василівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 22.04.2016 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в лютому 2003 року на підставі договору купівлі-продажу придбала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . В подальшому на підставі рішення Коломийської міської ради від 05.11.2003 року №556 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування даного будинку та господарських будівель і споруд, а на підставі рішення №639 від 17.12.2003 року - земельну ділянку площею 0,1183 га для ведення садівництва за тією ж адресою.

В 2012 році із Російської Федерації приїхав її син ОСОБА_4 разом із цивільною дружиною ОСОБА_5 та неповнолітніми дітьми: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , і вона дала згоду на проживання та реєстрацію їх у вказаному домоволодінні, про що було складено відповідну нотаріально посвідчену заяву від 15.07.2015 року.

Весною 2016 року позивачу стало відомо про грошову заборгованість її сина перед ОСОБА_3 , який вимагав негайного повернення коштів. Така новина негативно вплинула на стан її здоров`я, вона непокоїлась за майбутню долю сина та його сім`ї, згодом на фоні стресу у неї почала розвиватись пухлина молочної залози.

Зазначає, що під впливом обставин, що склались, між сином позивача та ОСОБА_3 було досягнуто домовленості про передачу останньому у власність житлового будинку і земельних ділянок, власником яких є позивач. Із попередніх домовленостей випливало, що це буде формальна угода, метою якої буде забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 , дітей з будинку не будуть виселяти, а нерухомість повернеться у власність позивача після погашення боргу.

Таким чином 22 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , від імені якого діяв ОСОБА_9 , було укладено договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, що перебували у власності позивача. При цьому жодних коштів від реалізації зазначеного майна позивач не отримувала.

Вказує, що її син із сім`єю проживають у спірному будинку і на даний час.

Вважає, що зазначені договори купівлі-продажу вона уклала тимчасово, без наміру передачі майна у власність покупця, під впливом тяжких для неї обставин, на вкрай невигідних для неї умовах, за ціною, що набагато нижча від ринкової.

На підставі наведеного просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , від 22.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. (реєстр №680), застосувати наслідки недійсності даного договору та скасувати державну реєстрацію права власності на дане будинковолодіння за ОСОБА_3 ; визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 22.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. (реєстр №679), застосувати наслідки недійсності даного договору та скасувати державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку за ОСОБА_3 ; визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1183 га для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 22.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. (реєстр №681), застосувати наслідки недійсності даного договору та скасувати державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку за ОСОБА_3 .

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 16.08.2018 року залучено до участі в розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Службу у справах дітей Коломийської міської ради.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 31.10.2018 року залучено до участі в розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Григорець Марію Василівну.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24.05.2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсними: Договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , від 22 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. за реєстровим номером 680; Договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 22 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. за реєстровим номером 679; Договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1183 га для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 22 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. за реєстровим номером 681 - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Вважає, що дане рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вважає, що в даному випадку суд не взяв до уваги подані стороною позивача докази, не оцінив їх у взаємозв`язку та сукупності, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення. Так, суд вважав, що нею не представлено доказів того, що ОСОБА_1 захворіла ще до укладення оспорюваних договорів, оскільки діагноз - рак правої молочної залози їй було встановлено в листопаді 2017 року. Однак, суд не взяв до уваги, що вказане захворювання є тривалим за своїм перебігом і не могло виникнути раптово, ознаки захворювання позивач почала відчувати значно раніше.

Також вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги наявність боргу ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 , який підтверджено представленою суду копією розписки та показами ОСОБА_4 .

Крім того, судом було необґрунтовано відхилено твердження позивача про те, що вона не отримувала внаслідок укладених договорів жодних коштів від ОСОБА_3 , а покази свідка ОСОБА_10 такий факт передачі їй коштів не доводять.

Що стосується зазначеної ціни на нерухоме майно, то зазначає, що позивач дійсно не заперечувала її при укладенні оспорюваних договорів, так як не мала наміру фактично передавати майно. Однак, ринкова вартість майна насправді є значно вищою.

Також вважає, що судом необґрунтовано відхилено її доводи про те, що оскаржувані правочини порушують права малолітніх дітей. Вказує, що діти вселились в дане будинковолодіння зі згоди власника та набули права користування майном, проживали там до укладення опорюваних договорі, на час їх укладення та після того. Дозволу Органу опіки та піклування не укладення даних договорів не було. Реєстрація місця проживання дітей та їх матері перед укладенням оспорюваної угоди була змінена формально, оскільки будинок, де вони були на той час зареєстровані, не придатний для проживання.

Просить рішення Коломийського міськрайонного суду від 24.05.2019 року скасувати, ухвали нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим. На його думку апелянтом не представлено доказів наявності в неї захворювання на момент укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу. Також позивачем не доведено факт наявності боргових зобов`язань ОСОБА_4 перед ним, оскільки долучена до матеріалів справи копія розписки не відповідає вимогам до даного документу. Що стосується твердження, що ціна договору не відповідає ринковій вартості майна, то вважає, що судом належно досліджувались висновки експертів з даного питання, а в договорах позивач своїм підписом ствердила, що вона ознайомлена з ринковими цінами на майно і згідна з визначеною вартістю. Крім того, позивач не заявляла вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, право на яке має дитина, а тому обставини проживання дітей не підлягають доказуванню в даній справі. Більше того, ОСОБА_1 не є матір`ю дітей чи особою, яка їх заміняє, а позивачем також не долучено доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_11 та ОСОБА_4 перебувають у фактичних шлюбних відносинах, а діти є внуками позивача, разом з матір`ю є членами її сім`ї та вели з нею спільне господарство. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду залишити без змін.

Представник Служби у справах дітей Коломийської міської ради та приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.02.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Трачук Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №Д-248, належав житловий будинок з належними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 5-7).

Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №043801 від 12.05.2004 року ОСОБА_1 на підставі рішення Коломийської міської ради від 05.11.2003 року №556 належала земельна ділянка площею 1000,00 кв.м. для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд по АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 21).

Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №043802 від 12.05.2004 року ОСОБА_1 на підставі рішення Коломийської міської ради від 17.12.2003 року №639 належала земельна ділянка площею 1183,36 кв.м. для ведення садівництва по АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 29).

Встановлено також, що 22 квітня 2016 року між ОСОБА_1 як продавцем та ОСОБА_3 як покупцем, від імені якого діяв ОСОБА_9 , було укладено договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, посвідчені приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. Згідно положень даних договорів продавець продав, а покупець придбав житловий будинок АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 12-15), земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :23:005:4105 (т. 1, а.с. 16-19) та земельну ділянку площею 0,1183 га по АДРЕСА_1 для ведення садівництва, кадастровий номер :23:005:0105 (т. 1, а.с. 20-23).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач усвідомлювала мету та наслідки вчинених оспорюваних правочинів, була обізнана з усіма істотними умовами та не перебувала під впливом тяжких обставин, які б могли вплинути на її волевиявлення під час укладення договорів купівлі-продажу.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 ст. 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Таким чином, для визнання правочину недійсним з цих підстав необхідно встановити наявність двох обставин, а саме: тяжкі обставини та вкрай невигідні умови вчинення правочину.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Відповідно до положень ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Посилаючись на недійсність договорів дарування житлового будинку та земельних ділянок, позивач стверджувала, що вони укладені нею під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, оскільки вона прагнула допомогти своєму синові ОСОБА_4 у зв`язку наявністю у нього боргу перед ОСОБА_3 , хвилювалася за долю сина та його малолітніх дітей, внаслідок чого сама захворіла на онкологічне захворювання. Крім того, ціна, зазначена в договорах, є значно нижчою від реальної вартості даного нерухомого майна.

Разом з тим, судом встановлено, що розписка, на яку посилається позивач як на підтвердження боргу ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 , не може вважатися належним доказом таких зобов`язань, так як не відповідає вимогам до даного документу.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Із наявної в матеріалах справи копії розписки вбачається, що ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_12 2960 доларів США, однак, вона не містить зобов`язання повернути ці кошти, дати та підпису боржника, обґрунтування зазначених нижче сум 8.856$ 17.10.2016, 58.241$ 27.02.2017 р. (т. 1, а.с. 117). Крім того, оригінал даної розписки знаходиться у сторони позивача.

З огляду на викладене, вказана розписка не може бути достовірним доказом наявності позикових відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які змусили ОСОБА_1 вчинити оспорювані правочини.

Що стосується посилань позивача на наявність у неї онкологічного захворювання, то суд першої інстанції правомірно вважав, що таке не може бути визнано тяжкою обставиною, під впливом якої вчинено договори купівлі-продажу майна 22.04.2016 року, оскільки згідно копій виписок з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне утворення дата встановлення діагнозу ОСОБА_1 - 02.11.2017 року (т. 1, а.с. 26, 33-36, 69, 100).

Зазначення апелянтом про те, що дане захворювання є тривалим та виникло задовго до постановлення діагнозу не заслуговують на увагу, так як дане твердження є припущенням, а в розумінні ч. 1 ст. 233 ЦК України тяжка обставина повинна була існувати на момент укладення правочину та саме для її усунення чи зменшення особа була змушена укласти такий правочин.

Також суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги твердження позивача про те, що ціна продажу нерухомого майна не відповідає його дійсній вартості та є явно заниженою, а кошти за продаж майна фактично їй не передавалися.

Для укладення спірних договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 було надано нотаріусу виконані на її замовлення Висновок експерта про вартість об`єкта експертної оцінки (житлового будинку з належними до нього будівлями і господарськими спорудами по АДРЕСА_1 ) від 08.04.2016 року (т. 2, а.с. 9-10), Висновок експерта про експертно-грошову оцінку земельної ділянки площею 1000 кв.м. від 11.04.2016 року (т. 2, а.с. 22-23), Висновок експерта про експертно-грошову оцінку земельної ділянки площею 1183,36 кв.м. від 11.04.2016 року (т. 2, а.с. 30-31), і саме зазначена у них вартість нерухомого майна відображена в договорах купівлі-продажу від 22.04.2016 року.

При цьому, згідно умов договору купівлі-продажу житлового будинку на момент його укладення сторони діяли вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, на власний розсуд, без будь якого примусу, бажаючи реального настання правових наслідків та не помиляючись щодо обставин, обумовлених договором.

Належних та допустимих доказів того, що вона не отримувала кошти за продаж вказаного майна, позивачем суду не представлено.

Щодо зазначення в позові та в апеляційній скарзі про те, що укладенням оспорюваних договорів порушуються права малолітніх дітей ОСОБА_5 , то слід зазначити, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 177 СК України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування, яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Відповідно до копії нотаріально посвідченої заяви від 15.07.2015 року, зареєстрованої в реєстрі за №1028, ОСОБА_1 дала згоду на проживання та на постійну реєстрацію у житловому будинку АДРЕСА_1 громадян Російської Федерації - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та її дітей: неповнолітньої доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітньої доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а.с. 11). Однак, ОСОБА_1 не є матір`ю неповнолітньої на час укладення спірного договору ОСОБА_6 , малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як і не є особою, яка їх заміняє.

Згідно показів ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 248), копії Будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_1 , діти зняті з реєстрації у даному будинку 14.06.2013 року та 11.03.2016 року (т. 1, а.с. 206-210), а згідно копії Довідки абонентного відділу КП «Житлоінфоценрт» №680 від 21.04.2016 року за адресою АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований.

Згідно копії Акту обстеження умов проживання, складеного комісією Служби у справах дітей 17.09.2018 року, ОСОБА_5 та її діти: неповнолітня ОСОБА_6 , малолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 ( т . 1, а.с. 121).

В п. 14 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.04.2016 року продавець ( ОСОБА_1 ) стверджувала, що внаслідок продажу житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких продавець зобов`язана утримувати за законом чи договором.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про визнання договорів купівлі-продажу недійсними згідно норм статті 233 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому апеляційна скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко