Провадження № 2-з/201/346/2019
УХВАЛА

18 грудня 2019 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2019 року по цій справі відкрито провадження.

17 грудня 2019 року позивач подала до суду клопотання про забезпечення позову, в якому просить:

- накласти арешт на 5/60 часток житлового будинку загальною площею 412,1 кв.м., житловою площею 237,1 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.04.2015р., реєстровий номер 4-489, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, до вирішення справи по суті та до набрання рішення суду законної сили з проведенням опису даного майна.

- до набрання законної сили рішенням суду за поданим позовом заборонити приватним та державним нотаріусам вчинювати будь-які дії, направлені на відчуження, реєстрацію, перереєстрацію, укладання договорів іпотеки, договорів оренди щодо нерухомого майна, а саме: 5/60 часток житлового будинку загальною площею 412,1 кв.м., житловою площею 237,1 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.04.2015р., реєстровий номер 4-489, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою.

В обґрунтування зазначеної заяви вказує, що 05.09.2017р. між сторонами укладено договір позики у вигляді власноручно підписаної розписки відповідачем, згідно до якої відповідач отримав від позивача безвідсоткову позику у сумі 260000 грн., що на день укладання договору позики, виходячи з встановленого курсу за 1 долар США було еквівалентом 10000 доларів США. Відповідач зобов`язався та гарантував повернути позику у визначений договором строк у тій валюті, в якій була надана позика, не пізніше 11.09.2017р. Отримання грошових коштів відповідачем підтверджено його підписом в існуючому договорі позики, а також свідками, які також були присутніми під час передачі грошових коштів та складання даного договору, яким було відомо, що договір був укладений з волі відповідача, підписаний договір був ним добровільно та власноручно, а також те, що вказана грошова сума була ним дійсно отримана в розмірі, який зафіксовано договором. Отримані від позивача грошові кошти він, з його слів, бажав використати в комерційних цілях.

Взяті на себе зобов`язання по поверненню грошей відповідач не виконав, грошові кошти у строк не повернув, протягом тривалого часу безпідставно володіє та користується ними, фактично він заволодів грошима позивачки та не збирається їх повертати.

Відповідачу на праві спільної часткової власності належить 5/60 часток житлового будинку загальної площі 412,1 кв.м., житловою площею 237,1 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , які належать йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.04.2015р., реєстровий номер 4-489, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою.

Іншого майна у відповідача, за рахунок якого, у разі прийняття рішення про задоволення позовних вимог, можливо задовольнити претензії до нього, не існує, або позивачці не відомо.

Позивачка вважає, що має обґрунтоване припущення щодо можливих дій відповідача з приводу того, що він має реальну можливість розпорядитися належною йому квартирою, оскільки він по-перше є власником, а по-друге, поведінка відповідача вказує на умисне невиконання зобов`язань, які виникли між нами на підставі договору позики, що дає підстави сумніватися в тому, що він добровільно, навіть у разі винесення рішення на користь позивача, виконає його. Тому я вважаю, що необхідним буде застосувати заходи забезпечення, якими буде гарантуватися виконання рішення суду.

Ознайомившись із доводами заяви про забезпечення позову, розглянувши матеріали справи, приходжу до такого висновку.

У поданому до суду позові, в рамках якого позивач просить вжити заходи забезпечення позову, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики у сумі 260000 гривень та стягнути судові витрати в розмірі 2984,20 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема:

-накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

-забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявниці щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявниці про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявниця просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що існує реальна загроза невиконання судового рішення у випадку прийняття його на користь позивачки, тому заявлені вимоги про забезпечення позову є обґрунтованими та співмірними заявленим позовним вимогам.

Вимоги щодо проведення опису майна не можуть бути задоволені, оскільки такі дії виконуються лише на стадії виконанням рішення суду, а не на стадії забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-155, 157, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити частково.

До набрання законної сили рішенням у цивільній справі №201/13766/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу:

- накласти арешт на 5/60 часток житлового будинку загальною площею 412,1 кв.м., житловою площею 237,1 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.04.2015р., реєстровий номер 4-489, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою.

- заборонити приватним та державним нотаріусам вчинювати будь-які дії, направлені на відчуження, реєстрацію, перереєстрацію, укладання договорів іпотеки, договорів оренди щодо нерухомого майна, а саме: 5/60 часток житлового будинку загальною площею 412,1 кв.м., житловою площею 237,1 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.04.2015р., реєстровий номер 4-489, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою.

В іншій частині вимог, - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Адреси сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Суддя О.С. Наумова