КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 357/6397 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Кошель Б.І.

17 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2019 року про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 та просила:

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на магазин-кафетерій, загальною площею 95,2 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47151550 від 31.05.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на магазин, загальною площею 34,1 кв. м. за адресою АДРЕСА_2 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47151665 від 31.05.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на магазин-кафетерій, загальною площею 24,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47151721 від 31.05.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10936/2019
витребувати майно у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 магазин-кафетерій (нежитлова будівля), загальною площею 95,2 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, магазин (нежитлова будівля), загальною площею 34,1 кв. м. за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204, магазин-кафетерій (нежитлова будівля), загальною площею 24,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

визнати за ОСОБА_1. право власності на магазин-кафетерій (нежитлова будівля), загальною площею 95,2 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, магазин (нежитлова будівля), загальною площею 34,1 кв. м. за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204, магазин-кафетерій (нежитлова будівля), загальною площею 24,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

стягнути судові витрати по справі.

Також ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке зареєстроване за ОСОБА_2 , а саме: нежитлову будівлю магазин-кафетерій, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, нежитлову будівлю магазин, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204, нежитлову будівлю магазин-кафетерій, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та питання про забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом норм процесуального права, при неповному з`ясуванні та недоведеності обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що повністю підтверджується належність спірних нежитлових будівель позивачу. Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких останній звернувся.

Звертає увагу на те, що у випадку невжиття заходів забезпечення, відповідач матиме змогу відчужити спірне майна або будь-яким іншим способом сприяти накладенню на нього обтяження.

Відповідач відзив у встановлений строк не подав.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не доведено та судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо необхідності забезпечення позову, не надано жодних доказів того, що відповідачка ОСОБА_2 вчиняє дії щодо відчуження спірних приміщень.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 та просила:

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на магазин-кафетерій, загальною площею 95,2 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47151550 від 31.05.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на магазин, загальною площею 34,1 кв. м. за адресою АДРЕСА_2 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47151665 від 31.05.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на магазин-кафетерій, загальною площею 24,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47151721 від 31.05.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

витребувати майно у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 магазин-кафетерій (нежитлова будівля), загальною площею 95,2 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, магазин (нежитлова будівля), загальною площею 34,1 кв. м. за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204, магазин-кафетерій (нежитлова будівля), загальною площею 24,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

визнати за ОСОБА_1. право власності на магазин-кафетерій (нежитлова будівля), загальною площею 95,2 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, магазин (нежитлова будівля), загальною площею 34,1 кв. м. за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204, магазин-кафетерій (нежитлова будівля), загальною площею 24,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

стягнути судові витрати по справі (а. с. 3-12).

Також ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке зареєстроване за ОСОБА_2 , а саме: нежитлову будівлю магазин-кафетерій, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, нежитлову будівлю магазин, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204, нежитлову будівлю магазин-кафетерій, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 (а. с. 19-23).

Подаючи відповідну заяву, ОСОБА_1 зазначила, що спірне майно належить позивачу, а тому у випадку невжиття заходів забезпечення позову, відповідач матиме змогу відчужити майно або будь-яким іншим способом сприяти накладенню на нього обтяження з метою ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду та позбавлення позивача відновлення її прав на спірні магазини.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що накладення арешту на майно, як спосіб забезпечення позовних вимог, може бути застосовано судом не тільки у випадку існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а й за наявності реальної ймовірності такого відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Звертаючись до суду, заявник належним чином вказав причини, у зв`язку із якими необхідно вжити заходи забезпечення позову та обґрунтував існуванням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що предметом спору є майновий спір щодо скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Аналіз законодавства, що регулює правовідносини пов`язані із правом власності, дає змогу прийти до висновку, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року).

Зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах.

Враховуючи наведене, предмет позову та те, що майно, яке знаходиться у відповідача може бути відчужене на момент виконання рішення, колегія суддів вважає, що наявні підстави для застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, шляхом накласти арешт на нерухоме майно, яке зареєстроване за ОСОБА_2 , а саме: нежитлову будівлю магазин-кафетерій, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103 та на нежитлову будівлю магазин, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204, нежитлову будівлю магазин-кафетерій, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

На вищевикладене, суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов невірних висновків з порушенням норм процесуального права, із неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене та вимоги ч. 2 ст. 376 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2019 року скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, яке зареєстроване за ОСОБА_2 , а саме: нежитлову будівлю магазин-кафетерій, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103 та на нежитлову будівлю магазин, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204, нежитлову будівлю магазин-кафетерій, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 18.09.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова