08.02.2019 Справа № 2605/7264/12
Унікальний № 2605/7264/12
Провадження № 4-с/756/21/19
У Х В А Л А

05 лютого 2019 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Яценко Н.О.,

за участі секретаря - Хоменко І.І.,

представника скаржника- ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи- Лінніченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла Віталій Едуардович, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, просила визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. щодо відкриття виконавчого провадження № 52587602 від 07.10.2016 за виконавчим листом № 2/756/101/13, виданим 14.06.2013 Оболонським районним судом м. Києва, а також скасувати постанову про відкриття вищевказаного виконавчого провадження.

В обґрунтування скарги зазначала, що державним виконавцем оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена більше ніж через три роки після видачі виконавчого листа у порушення вимог ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того у вказаній постанові державний виконавець всупереч ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» не надав боржнику будь-якого строку на добровільне виконання рішення суду та у вказаній постанові стягнув виконавчий збір з боржника.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.09.2017 скаргу ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.11.2017 вищевказану ухвалу скасовано та направлено справу на новий розгляд до Оболонського районного суду м. Києва у зв'язку з тим, що судом не було досліджено, коли вперше виконавчий документ був пред'явлений до виконання до виконавчої служби та коли державним виконавцем було вперше винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Судом першої інстанції не було з'ясовано питання, чи погашався ОСОБА_1 борг добровільно. Скаргу розглянуто за відсутності державного виконавця, без урахування його пояснень та перевірки доказів.

У судовому засіданні 05.02.2019 представник скаржника у судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник стягувача у судовому засідання 05.02.2019 просила у задоволенні скарги відмовити у зв'язку з правомірністю дій державного виконавця. Також зазначила, що на даний час виконавчий лист стосовно стягнення коштів з ОСОБА_1 на виконанні не перебуває, виконавче провадження передано до архіву.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судове засідання 05.02.2019 не з'явився, про час та місце повідомлявся належним чином. Надав відзив на скаргу, у якому просив у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі та розглядати справу без його участі. Також надав належним чином завірену копію виконавчого провадження №52587602.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи норму вказаної статті, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі учасників справи, які не з'явилися.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

14 червня 2013 року Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.03.2013 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості у розмірі 54 458 190,66 грн та 3 889,44 грн судових витрат.

15 липня 2013 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за вищевказаним листом відкрила виконавче провадження (а.с.136 т.3).

Вказаний виконавчий лист був повернутий стягувачу 10.12.2015 на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.6 т. 4).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на 10.12.2015) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на 10.12.2015) встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Згідно з положеннями ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на 10.12.2015) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на 10.12.2015) строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються зокрема пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що з виконавчого листа вбачається, що він був повернутий стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення 10.12.2015, стягувач не був позбавлений права пред'явити даний виконавчий документ до виконання повторно протягом року з дня його повернення, тобто до 10.12.2016.

07 жовтня 2016 року державним виконавцем відповідно до вимог ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52587602, яку направлено боржнику для виконання та стягувачу до відома (а.с.40 т. 4).

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Проаналізувавши зміст спірної постанови про відкриття виконавчого провадження №52587602, судом встановлено, що вона винесена з дотриманням вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, як встановлено в судовому засіданні, на даний час виконавчий лист стосовно стягнення коштів з ОСОБА_1 на виконанні не перебуває, виконавче провадження передано до архіву, доказів про добровільне погашення боргу скаржником не надано.

Проаналізувавши вищенаведені обставини, суд вбачає необхідним та правильним у задоволенні скарги відмовити.

Керуючись ст. 4-5, 12-13, 81, 447-453 ЦПК України; на підставі ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 07.10.2016); ст. 22, 23, 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 10.12.2015), суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 08 лютого 2019 року.

Суддя: Н.О. Яценко