25.09.2019 Справа № 756/3788/18
унікальний № 756/3788/18
провадження № 2/756/978/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

при секретарі Галелюк Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 06.06.1997 року, актовий запис № 190 відділу РАГС Радянського району м. Києва по 10 січня 2013 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 січня 2013 року шлюб між сторонами був розірваний. З вказаного часу сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 09.03.2017р. визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;право власності на 1/2 частини земельної ділянки (кадастровий номер :04:002:0075), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визначено ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині за кожним на автомобіль Mazda 6, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ,залишивши зазначений автомобіль в їх спільній частковій власності. У решті вимог відмовлено.

Також, за період перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль марки Volvo, модель ХС70,2007року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який на даний час вже проданий відповідачем та згідно наданої регіональним сервісним центром МВС в м. Києві довідки вбачається, що автомобіль належить ОСОБА_4 .

Окрім того позивачем було з`ясовано, що заявка на реєстрацію знаку для товарів та послуг «Wonderbox» була продана відповідачем 19.03.2012року, та у 2014 році відбулося відчуження права власності на даний знак для товарів та послуг.

На підставі вищевикладеного просила суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля марки Volvo, модель ХС70,2007року випуску, номер кузова НОМЕР_2 у розмірі 168 750,00грн., грошову компенсацію вартості Ѕ частини майнових прав на знак для товарів та послуг «Wonderbox» у розмірі 10 000,00грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00грн.та судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив, посилаючись на те, що поділ даного автомобіля вже був предметом розгляду справи при поділі майна, що підтверджується судовими рішеннями, які знаходяться в матеріалах справи. Окрім того позивачем пропущений строк позовної давності,щодо позовної вимоги відносно торгівельної марки.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права.

ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 06.06.1997 року, актовий запис № 190 відділу РАГС Радянського району м. Києва по 10 січня 2013 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 січня 2013 року шлюб між сторонами був розірваний. З вказаного часу сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть( а.с.14).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 09.03.2017р. визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;право власності на 1/2 частини земельної ділянки (кадастровий номер :04:002:0075), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визначено ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині за кожним на автомобіль Mazda 6, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ,залишивши зазначений автомобіль в їх спільній частковій власності. У решті вимог відмовлено( а.с.30-35).

Як зазначає позивач за період перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль марки Volvo, модель ХС70,2007року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України(далі СК України) майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Пунктом 23 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦКможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Як встановлено рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області від 04.11.2016р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, позивачка за зустрічним позовом, стверджувала, що ОСОБА_2 мав власний автомобіль марки Volvo s 40.

Отже, позивач у період шлюбу була обізнана з фактом придбання автомобіля Volvo та після розірвання шлюбу постійно володіла інформацією щодо користування, розпорядження відповідачем даного автомобіля.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 09.03.2017р. встановлено що, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача щодо розподілу автомобіля марки Volvo s 40, позивачем в ході розгляду справи не було доведено факту наявності на час припинення шлюбу між сторонами зазначеного автомобіля( а.с.33).

Згідно з вимогамист. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Як зазначає позивач, вказаний автомобіль є спільним майном подружжя, відтак підлягає поділу між ними в рівних частинах (по 1/2 кожному).

В той же час, для можливості застосування до даних правовідносин положень ст. 364 ЦК України, відповідачем мала б бути доведена дійсна вартість такого майна, чого в ході розгляду даної справи здійснено не було.

Суд не може вважатися належним доказом з цього приводу посилання позивача на вартість авто згідно висновку ПП « Експер аналітик»( а.с.41-44), де вартість вказана в розмірі 337 500грн., оскільки в матеріалах справи наявний звіт про оцінку транспортного засобу( а.с.171-174). де вартість даного автомобіля складає 139247,00грн., окрім того в матеріалах справи ( а.с.155) наявна розписка ОСОБА_4 про придбання даного авто за 148000,00гривень. При цьому питання про встановлення вартості саме спірного авто в ході розгляду справи не порушувалося. За таких умов правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 168 750,00 грн. грошової компенсації 1/2 вартості вказаного легкового автомобіля в даному випадку відсутні.

Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Окрім того позивачем заявлена позовна вимога, щодо стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частини майнових прав на знак для товарів та послуг «Wonderbox» у розмірі 10 000,00грн.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У цьому разі позовна давність обчислюється від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості;

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, з наступного дня після розірвання шлюбу позивачу стало відомо про порушення її права у зв`язку чим почався перебіг трирічного строку щодо права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів, однак позивач звернулася до суду лише 22 березня 2018року.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, а також норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 21, 60, 65, 70 СК України, ст. ст. ст. ст. 3, 11, 365, 368, 356, 372, 392, 626 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 228, 247, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна- відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Луценко