Справа № 442/1326/19 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/811/1644/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 квітня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу у Львівській області Маковецький З.В. та Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», на дії приватного виконавця,-

встановила:

У лютому 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця, просив визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №58178153 неправомірними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. про відкриття виконавчого провадження № 58178153 від 23.01.2019 року.

Скаргу обґрунтовував тим, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. знаходиться виконавчий лист № 2-3144/2010, виданий 02.12.2010 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 034-2008-081 від 29.01.2008 року у розмірі 109715,65 доларів США, що в еквіваленті до гривні становить 868805,08 грн. по курсу НБУ станом на 03.11.2010 року, а також судові витрати в сумі 1820 грн. За заявою стягувача від 23.01.2019 року відкрито виконавче провадження №58178153, про що вищевказаним приватним виконавцем винесено відповідну постанову. Вважає вказану постанову такою, що порушує його законні права та інтереси, оскільки відкриваючи виконавче провадження державний виконавець не звернув уваги на те, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 квітня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу у Львівській області Маковецький З.В. та ПАТ «Універсал Банк», на дії приватного виконавця відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , з такою не погоджується.

В апеляційній скарзі покликається на те, що відкриваючи виконавче провадження, приватний виконавець не звернув увагу на те, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, передбачений у ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час видачі виконавчого документу.

Покликаючись на ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначає, що трирічний строк для пред`явлення виконавчого листа встановлюється тоді, коли виконавчий документ пред`являється вперше.

Звертає увагу, що виконавчий документ повертався стягувачеві державним виконавцем Дрогобицького МРВДВС ГТУЮ у Львівській області декілька разів, останній 28.12.2016 року.

Таким чином, виконавчий лист № 3144/2010, виданий 02.12.2010 року Дрогобицьким міськрайонним Львівської області, повернутий стягувачеві 28.12.2016 року, мав бути повторно пред`явлений стягувачем у річний термін, тобто до 28.12.2017 року.

Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 квітня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Учасники справи будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить відповідна телефонограма (а.с. 149), в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні скарги та постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що стягувачем не пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а приватним виконавцем правомірно відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 18) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича знаходиться виконавчий лист № 2-3144/2010 виданий 02.12.2010 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №034-2008-081 від 29.01.2018 у розмірі 109715,65 доларів США, що в еквіваленті до гривні становить 868805,08 грн. по курсу НБУ станом на 03.11.2010, а також судові витрати в сумі 1820 грн. (а.с. 7).

Постанову про відкриття виконавчого провадження № 58178153 з виконання вищевказаного виконавчого листа приватний виконавець Маковецький З.В. виніс 23 січня 2019 року (а.с. 6).

Зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджено про неподання декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Цього ж дня приватний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 7439,50 дол. США (а.с. 40).

В подальшому, приватний виконавець Маковецький З.В. надіслав боржнику ОСОБА_1 вимогу про негайне надання декларації про майно та доходи приватному виконавцю ОСОБА_4 (а.с. 8).

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції з метою об`єктивного розгляду справи та задовольняючи клопотання представника скаржника витребовував у приватного виконавця Маковецького З.В. матеріали виконавчого провадження № 58178153, дослідивши усі процесуальні дії, які вчинені виконавцем в межах такого, з метою виконання судового рішення та отримані листи і відповіді на запити від відповідних органів та установ (а.с. 34-114).

В цьому контексті, колегія суддів не може залишити поза увагою та погоджується із висновком місцевого суду, що встановивши 28.01.2019 року із відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України у Львівській області те, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , вимогу приватного виконавця від 12.02.2019 року останній скерував за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 94).

Поряд з цим, звертаючись із скаргою на дії приватного виконавця Кучма А.Я. свої доводи фактично зводив до того, що дії виконавця з приводу відкриття виконавчого провадження є неправомірними, відтак просив скасувати відповідну постанову.

Заперечуючи доводи скарги приватний виконавець Маковецький З.В. зазначав, що такі є безпідставними, оскільки виконавцем встановлено, що виконавчий документ поданий у строк, який відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження».

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів виходить із такого.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.1, п. 2, ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Разом з цим, ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років (ст. 22 Закону).

Таким чином, на час видачі виконавчого листа № 2-3144/2010, виданий 02.12.2010 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №034-2008-081 від 29.01.2008 року, строк пред`явлення такого до виконання становив три роки.

Тобто такий виконавчий документ необхідно було пред`явити до виконання до 18.11.2013 року, про що власне зазначено і на самому виконавчому листі, що спростовує доводи скаржника в цій частині (а.с. 36, зворот).

Згідно запису на виконавчому листі, такий повернутий стягувачеві 28.12.2016 року у зв`язку з у відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна, виявилися безрезультатними.

Згідно із п. 7 Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року № 1404-VIII) виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (п. 5 Перехідних положень).

Відповідно до ст. 12 цього Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

При цьому, як ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV так і законом в редакції від 02.06.2016 року № 1404-VIII, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ч. 5 ст. 12 Закону).

Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку про те, що перебіг строку пред`явлення виконавчого документа № 2-3144/2010, виданого 02.12.2010 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області до виконання перервався 28.12.2016 року.

Після набрання чинності Законом України №1404-VIII виконавчий документ був предявлений до виконання 23.01.2019 року, у передбачений цим законом строк.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не було пропущено.

Враховуючи наведене та за відсутності інших підстав для повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття його до виконання (ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження»), на що скаржник ОСОБА_1 не звертав уваги, виконавець правомірно відповідно до ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 ЗУ «Про виконавче провадження» виніс постанову 23.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3144/2010, виданого 02.12.2010 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області.

Наведене свідчить про те, що висновок районного суду про безпідставність скарги ОСОБА_1 є обгрунтованим, оскільки приватний виконавець діяв із дотриманням норм закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є правильними та ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів, відтак, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк