Справа № 473/2404/19
"26" вересня 2019 р.Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Багрін І.А.,
за участю: позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката - Федоренко Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Вознесенської міської ради Миколаївської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
в червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі зареєстрований відповідач по справі. Останній за вказаною адресою не проживає, проте не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку. Разом з тим, реєстрація відповідача в даній квартирі створює незручності власнику житла щодо користування та розпорядження своєю власністю.
Зазначені обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , її представник адвокат Федоренко Г.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.11ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення. Про причину неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву не направив, в зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними в справі матеріалами.
Представник третьої особи без самостійних вимог у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, питання щодо вирішення справи по суті залишив на розсуд суду.
Суд вважав можливим провести заочний розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Зокрема судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області 20.07.2012 року, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 4,5).
В даній квартирі з 25.02.2008 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2 . Проте, останній з листопада 2015 року за місцем реєстрації не проживає, що знайшло своє підтвердження відповідно до показань свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , письмових доказів, наданих позивачем, зокрема, акту квартального комітету № 54 від 06.06.2019 року (а.с. 18).
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні жодні докази, що відповідачу з боку власника створювалися будь-які перешкоди в користуванні житлом, не висловив він бажання продовжувати користуватися квартирою й під час розгляду справи.
В той же час реєстрація відповідача у вказаній квартирі створює позивачу перешкоди в користуванні своїм майном, обмежує право власника на отримання субсидії.
Відповідно до ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Так, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Згідно зіст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Водночас, ст.405 ЦК України встановлює сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема:
- члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником;
- член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
До членів сім`ї власника належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником квартири (будинку) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником житла і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України.
За такого, враховуючи встановлені обставини, зокрема невикористання без поважних причин відповідачем свого права на користування належним позивачу житлом понад один рік, відсутність між сторонами іншої домовленості щодо використання відповідачем сервітуту (протилежного в судовому засіданні не встановлено, відповідно до положень ст. 12, 76-81 ЦПК України), а тому суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12,13, 76-83, 259, 263 - 265, 280-282, 289 ЦПК України, суд
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Вознесенської міської ради Миколаївської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області шляхом подачі заяви відповідачем про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Повне судове рішення складено 27.09.2019 року.

Суддя Л.В. Лузан