ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №591/7780/18

Номер провадження 22-ц/816/1030/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м.Суми від 03 січня 2019 року про передачу справи на розгляд до іншого суду за підсудністю в складі судді Шелєхової Г. В., постановленої у м. Суми, повний текст якої складений 03 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 03 січня 2019 року дану цивільну справу передано до Липоводолинського районного суду Сумської області для розгляду за підсудністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи скарги позивач мотивує тим, що за умовами п. 2 договору позики місцем його виконання визначено м. Суми за адресою, вказаною позикодавцем. При цьому, ОСОБА_1 вказав, що відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України він скористався своїм правом вибору суду для пред'явлення даного позову за місцем виконання договору, а саме: до Зарічного районного суду м.Суми, оскільки зобов'язання має бути виконане за місцем проживання позикодавця, тобто, АДРЕСА_1. Ураховуючи викладене, позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передачу даної справи до Липоводолинського районного суду Сумської області для розгляду за підсудністю.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи до Липоводолинського районного суду Сумської області для розгляду за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту позовної заяви та договору позики вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, що територіально відноситься до Липоводолинського районного суду Сумської області. Крім того, суд вважав, що посилання позивача на ч. 8 ст. 28 ЦПК України не заслуговує на увагу, оскільки в договорі не зазначено місце його виконання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Із змісту позовної заяви вбачається, що 19 квітня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого останній отримав у власність кошти в сумі 3 496 500 гривень, що на день передачі коштів було еквівалентно 134000 доларам США, які зобов'язався повернути ОСОБА_1 не пізніше 19 жовтня 2018 року. Однак, відповідач зобов'язання щодо вчасного повернення коштів за договором не виконав, що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом (а.с. 5 - 6).

При цьому, подаючи позов саме до Зарічного районного суду м.Суми, позивач послався на підп. 2 п. 2 договору позики, згідно з яким виконання зобов'язання має бути здійснено готівкою у межах м. Суми за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою, вказаною позикодавцем.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, інститут підсудності безпосередньо пов'язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, що закріплено у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Процесуальне законодавство передбачає альтернативну підсудність, яка надає позивачеві можливість на свій вибір звернутись за вирішенням спору до одного із декількох судів, зазначених у ЦПК України. Зокрема, виходячи з вимог ч. 3 ст. 28 ЦПК України, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини, що склались між сторонами, пов'язані з виконанням договору позики від 19 квітня 2018 року, умовами підп. 2 п. 2 якого визначено, що виконання зобов'язання має бути здійснено готівкою у межах м. Суми за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою, вказаною позикодавцем.

З паспортних даних позивача та договору позики вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 значиться АДРЕСА_1 (а.с. 7, 9).

Отже, позивач скористався своїм правом на альтернативну підсудність, подавши відповідну позовну заяву до Зарічного районного суду м.Суми за місцем виконання договору позики від 19 квітня 2018 року.

Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в договорі не зазначено місце його виконання та передав дану справу до Липоводолинського районного суду Сумської області для розгляду за підсудністю.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому оскаржена ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Враховуючи, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м.Суми від 03 січня 2019 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко