Справа № 465/507/18 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/2294/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м.Львів

Справа № 464/507/18

Провадження № 22-ц/811/2294/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 25 вересня 2018 року (суддя Рудаков І.П.)

у справі

за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Львівобленерго» про визнання дій неправомірними, зобов'язання відновити електропостачання та стягнення моральної шкоди,-

встановив:

30 січня 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ПрАТ «Львівобленерго», з урахуванням збільшення позовних вимог, про визнання дій працівників ПрАТ «Львівобленерго» щодо відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 від електропостачання неправомірними; зобов'язання відповідача відновити електропостачання та зобов'язання відповідача укласти з нею Типовий договір на електропостачання; стягнення з ПрАТ «Львівобленерго» в її користь 1000 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10 липня 2017 року її помешкання було незаконно відключено від електропостачання, у зв'язку з чим вона звернулась з заявою до ЛКП «Навколо Базару». В даній заяві зазначається, що в зв'язку з тим, що 10 липня 2017 року в понеділок о 11:40 год. вона побачила відсутність електропостачання в її квартиру згідно існуючого порядку, а за подачу світла в квартири відповідає ЛКП. 11 липня 2017 року до неї о 14 год. прийшли працівники - електрики ЛКП «Навколо базару», які в її присутності виявили в загальному електрощитку, який знаходиться в загальному коридорі на 2-му поверсі, сторонні предмети, чи відсутність якихось предметів. 12 липня 2017 року вона звернулась з інформаційним запитом до ЛКП «Навколо базару», в якому зазначила, що 10 липня 2017 року працівниками - електриками ЛКП «Навколо базару» було здійснено підключення квартири АДРЕСА_1 у м.Львові, а також подано заяву про надання акту про підключення квартири до електромережі за її підписом. 14 липня 2017 року вона звернулась з інформаційним запитом до ЛКП «Навколо Базару», в якому зазначила, що 10 липня 2017 року електриками ЛКП «Навколо базару» було здійснено підключення до мережі електропостачання квартири АДРЕСА_2 10 липня 2017 року нею подано заяву про надання акту про підключення квартири до електромережі за її підписом. Стверджує, що 12 липня 2017 року акт їй не надали і усно повідомили, що термін виконання заяви згідно Закону України «Про звернення громадян» становить один місяць. 14 липня 2017 року знову просила скласти акт про підключення, а також було подано другий інформаційний запит в ЛКП «Навколо базару», в якому вказано, про те, що 14 липня 2014 року її квартиру відключено від світла. Стверджує, що працівник ЛКП «Навколо базару» повідомила про неможливість поновлення електропостачання квартири, оскільки на думку останньої наявні борги. Згодом, директор ЛКП «Навколо базару» повідомив, що світло в її квартирі відключено працівниками ПрАТ «Львівобленерго» за борги. 14 липня 2017 року вона звернулась з інформаційним запитом в ЛМЕМ «Львівобленерго», її повідомлено про розпорядження на відключення квартири АДРЕСА_1 у м.Львові. Стверджує, що показники лічильника вона власноручно записує в журналі в РЕМ-1, при цьому пропонувала послати з нею контролера для перевірки показників лічильника. Вказує що її проінформувати, що вона повинна заплатити за повторне підключення. Відповідно до акту, складеного ЛКП «Навколо базару», у зв'язку з відсутністю електропостачання було замінено плавку вставку керамічного запобіжника в поверховому електрощитку і тим самим відновлено електропостачання в її квартиру. Надалі, вона 17 липня 2017 року зверталась на гарячу лінію з вимогою негайно підключення світла за її адресою проживання, оскільки вона не має жодних боргів за електропостачання, що підтверджується квитанцією про оплату. В той же час 16 січня 2018 року працівниками ПрАТ «Львівобленерго», знову, без будь-яких пояснень та/або попереджень було відключено її помешкання від електропостачання. Відтак, допущено незаконне відключення від електропостачання три рази: 10 липня 2017 року, 14 липня 2017 року та 16 січня 2018 року та по даний час. Враховуючи той факт, що її, інваліда ІІ групи, відключили від електропостачання в зимовий період, це завдало їй значних душевних переживань, що призвело до погіршення стану здоров'я, саме-тому вона на даний час перебуває на стаціонарному лікуванні у медичний заклад. На підставі наведеного, вважає, що неправомірними діями відповідача їй завдану моральну шкоду, що полягає в стражданнях, переживаннях та погіршанні стану здоров'я, яку оцінює в 1 000 000 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує її законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права.Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що їй незаконно припинено електропостачання 10 липня 2017 року, 14 липня 2017 року та 16 січня 2018 року та по даний час. Вона, як інвалід ІІ групи позбавлена можливості користуватися електрикою в зимовий період, що завдало їй значних душевних переживань, які призвели до погіршення стану здоров'я, вона на даний час перебуває на стаціонарному лікуванні у медичному закладі. Вважає, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, що полягає в стражданнях, переживаннях та погіршанні стану здоров'я.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено, що позивач проживає в квартирі АДРЕСА_1 За вказаним житловим приміщенням у Франківському відділі електропостачання Львівського міського відділення електропостачання ПрАТ «Львівобленерго» відкрито особовий № 1784/55 та відповідно діє усна форма договору з ОСОБА_2

Письмовий договір про користування електричною енергією між сторонами не укладений.

Відповідно до п.3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією. Для укладення договору побутовий споживач звертається до електропостачальника з письмовою заявою. Позивачем не подано суду доказів звернення до відповідача з приводу укладення договору про користування електричною енергією.

Судом встановлено, що позивач від послуг електропостачання не відмовлялась їх отримувала, тобто між сторонами наявні фактичні договірні зобов'язання з приводу електропостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність.

За адресою позивача в квартирі АДРЕСА_1 у м.Львові 13 листопада 2013 року встановлено прилад обліку типу Меридіан СОЄ-1.02/5КРТД, заводський номер 11070300, згідно показів якого проводяться розрахунки за спожиту електричну енергію.

Згідно п.21 Правил користування електричною енергією для населення (ПКЕЕН), знімання показів засобів обліку провадиться електропостачальником (електророзподільним підприємством) та/або побутовим і споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Побутовий споживач, як правило, знімає покази засобу обліку на перше число місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем).

Якщо знімання показів проводиться побутовим споживачем, електропостачальник (електророзподільне підприємство) має право контролювати правильність знімання показів засобів обліку побутовим споживачем. Під час зняття показів засобу обліку представниками електропостачальника (електророзподільного підприємства) проводиться контрольний огляд цього засобу обліку.

У разі відмови побутового споживача в доступі до об'єкта споживача або незабезпечення побутовим споживачем безперешкодного доступу представників електропостачальника до засобу обліку для проведення ними зняття показів (контрольного огляду) такий факт фіксується в акті про недопуск.

Складений акт про недопуск підписується представниками електропостачальника (електророзподільного підприємства), присутніми під час проведення зняття показів засобу обліку (контрольного огляду), та побутовим споживачем. У разі відмови споживача від підпису представниками електропостачальника (електророзподільного підприємства) про це зазначається в акті про недопуск. Акт про недопуск без підпису споживача вважається дійсним, якщо його підписали три представники електропостачальника.

Один примірник акта про недопуск надається побутовому споживачу особисто, а у разі його відсутності або відмови в отриманні надсилається засобами поштового зв'язку. У разі отримання побутовим споживачем акта про недопуск поштою дата доступу узгоджується ним з електропостачальником за телефонами, зазначеними у цьому акті, або кол-центру.

Складений акт про недопуск є підставою для проведення відключення від електропостачання, якщо протягом п'яти робочих днів від дня отримання акта про недопуск побутовий споживач не забезпечить представникам електропостачальника (електророзподільного підприємства) доступ до свого об'єкта для обстеження засобу обліку та/або не узгодить з ними дату проведення зазначеного обстеження.

Відповідно до п. 38 ПКЕЕН енергопостачальник зобов'язаний проводити не менш як один раз на 6 місяців контрольний огляд засобів обліку у побутових споживачів відповідно до затверджених графіків.

Згідно з п. 42 ПКЕЕН, споживач зобов'язаний забезпечувати доступ представникам енергопостачальника після пред'явлення ними службових посвідчень до квартири або іншого об'єкта для обстеження засобу обліку, електроустановок та електропроводки.

Оскільки позивачем не було забезпечено доступ представникам ПрАТ «Львівобленерго» до засобу обліку електричної енергії за адресою: м. Львів, вул. Боберського, 19/27, 7 червня 2017 року позивачу було скеровано засобами поштового зв'язку акт про недопуск до електроустановок споживача від 2 червня 2017 року. Акт позивачем було отримано особисто 12 червня 2017 року, що підтверджується розпискою на поштовому повідомленні. Проте, позивачем і в наступному випадку не було забезпечено доступ до засобу обліку електричної енергії представникам ПрАТ «Львівобленерго». З огляду на те, що акт про недопуск до електроустановок споживача є підставою для проведення вимкнення електропостачання (п.21 ПКЕЕН), 10 липня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 було проведено припинення електропостачання.

Відповідно до п.35 ПКЕЕН, енергопостачальник має право відключити побутового споживача у разі самовільного підключення до електричної мережі.

Встановлено, що 14 липня 2017 року та 16 січня 2018 року за згаданою адресою уповноваженими представниками ПрАТ «Львівобленерго» після виявлення самовільних підключень до електричної мережі було здійснено повторні припинення електропостачання.

Вказані обставини підтверджуються: актом про не допуск від 2 червня 2017 року; копією поштового повідомлення (№556); розпорядженням-маршруту №16 від 10 липня 2017 року; актом про припинення електропостачання від 10 липня 2017 року; розпорядженням №25 від 14 липня 2017 року; актом про припинення електропостачання від 14 липня 2017 року; розпорядженням №254-2 від 16 січня 2018 року; актом про припинення електропостачання від 16 січня 2017 року.

Посилання позивача на те, що у конверті від відповідача їй надійшов чистий аркуш паперу, про що вона повідомила суд апеляційної інстанції, не підтверджено належним чином. Позивач, отримавши поштове відправлення від відповідача під розписку, не порушувала питання ні перед енергопостачальником, ні перед установою поштового зв»язку про те, що у конверті було наявне вкладення у формі чистого аркуша; не поцікавилася яку інформацію їй надіслано та які питання ініціював енергопостачальник шляхом звернення з рекомендованим листом.

При наступному зверненні до енергопостачальника ОСОБА_2 повідомлено причину припинення енергопостачання у її помешканні.

Крім того 6 березня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 проводилась повторна перевірка електроустановок споживача за участю позивача та зафіксовано покази приладу обліку.

Як наслідок, позивачу було роз'яснено порядок відновлення електропостачання, а саме у виді звернення у Франківську групу відділу по роботі з побутовими споживачами Львівських міських електричних мереж за адресою: м.Львів, вул.Героїв УПА, 23 для укладення договору щодо надання послуг на повторне підключення, отримати квитанцію на оплату витрат на повторне підключення, та оплатити витрати на повторне підключення.

Для укладення договору побутовий споживач звертається до електропостачальника з письмовою заявою та пред'являє оригінали таких документів: паспорта; реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, паспорта з відміткою відповідного контролюючого органу); документа, що підтверджує право власності чи користування на об'єкт споживача або права власності чи користування на земельну ділянку (на період будівництва об'єкта споживача).

Електропостачальник протягом 10 робочих днів з дня подання побутовим споживачем заяви та пакета документів готує у двох примірниках проект договору, підписує та надає його особисто чи надсилає поштою побутовому споживачу або його представнику для ознайомлення та підписання. Побутовий споживач або його представник повертає енергопостачальнику протягом 10 робочих днів один примірник підписаного договору.

Відповідно до п.36 ПКЕЕН відновлення постачання електричної енергії побутовому споживачу здійснюється протягом трьох робочих днів у містах та п'яти робочих днів у сільській місцевості після оплати витрат на повторне підключення.

Встановлено, що ПрАТ «Львівобленерго» не відмовляло позивачу в укладенні договору щодо надання послуг на повторне підключення, а тому позивачу ОСОБА_2 необхідно лише в установленому законом порядку звернутися до ПрАТ «Львівобленерго» із пакетом документів для укладення договору про користування електричною енергією.

Таким чином, дії відповідача, як енергопостачальника, жодним чином не виходять за межі законодавства у сфері електроенергетики та по суті є повністю правомірними, у зв'язку з чим суд прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання дій працівників ПрАТ «Львівобленерго» щодо відключення помешкання позивача від електропостачання неправомірними та зобов'язання відновити електропостачання до житла позивача.

Щодо позовних вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1 000 000 грн. моральної шкоди суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР електрична енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Правовідносини з приводу постачання електричної енергії постачальником та її споживання споживачем фізичною особою регулюються ст.ст. 714, 1209, 1210 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Законом України «Про електроенергетику», Законом України «Про захист прав споживачів», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357, умовами типового договору про користування електричною енергією, який є додатком до вказаних Правил.

Зазначені норми не передбачають відповідальності енергопостачальника у формі відшкодування моральної шкоди лише у випадку, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, чого в даному випадку не було. До моменту припинення електропостачання за адресою позивача, електрична енергія постачалась належної якості.

На момент виникнення спірних правовідносин правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці визначались Законом України «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР, який регулював відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі. Стаття 25 цього Закону передбачала право споживачів електроенергії на відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав, згідно з законодавством.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до статті 1211-1 ЦК України особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, встановлюються законом.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» від 19 травня 2011 року № 3390-VI, термін «продукція» включає також електроенергію. Цей Закон регулює відносини щодо відповідальності за шкоду, завдану потерпілому внаслідок дефекту в продукції, яка введена в обіг в Україні (пункт 1 статті 2 вказаного Закону). Відповідно до частини1 статті 5 цього Закону, продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов'язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію, у тому числі: 1) представлення продукції споживачеві або користувачеві, включаючи її вигляд, склад, упаковку, маркування та іншу інформацію про продукцію, її споживання, використання та знищення (утилізацію, переробку); 2) використання продукції, яке обґрунтовано можна передбачити; 3) час, коли продукцію було введено в обіг.

За своїм предметом даний спір не стосується недоліків такого товару, як електрична енергія.

У відповідності до вимог статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди врегульовано положеннями Глави 82 Розділу ІІІ Книги П'ятої ЦКУкраїни. Зокрема, за загальним правилом, визначеним статтею 1166 Цивільного кодексу України, визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (частина 2 статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Така може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Так, за загальним правилом, визначеним ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в т.ч. і щодо відшкодування моральної шкоди. Тому, відповідальність у формі відшкодування моральної шкоди може наставати лише у випадках, передбачених договором або законом.

Вищевказані норми не передбачають відповідальності у формі відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов'язання з постачання електричної енергії, а розглядуваний спір не пов'язаний з наслідками недоліків продукції (дефекту в продукції).

Не можуть застосовуватись до правовідносин з приводу постачання електричної енергії статті 1167, 1166 ЦК України, які визначають підстави відшкодування, майнової та моральної шкоди по деліктних зобов'язаннях. Спір виник щодо договірних правовідносин які регулюються спеціальним законодавством та не є деліктними. Водночас, судом проаналізовано лише закріплені принципи в цих нормах по відповідальності у формі відшкодування моральної та майнової шкоди.

Крім цього, відповідно до ст.24 Закону України «Про електроенергетику», енергопостачальник не несе відповідальності за майнову шкоду, заподіяну споживачу або третім особам внаслідок припинення або обмеження електропостачання, здійсненого у встановленому порядку.

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов'язок доказування обставин сторонами, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції вірно розцінив як необґрунтовані належними та допустимими доказами. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів протиправних дій зі сторони відповідача, заподіяння їй відповідачем моральної шкоди.

Оскільки судом не встановлено факту порушення прав позивача винними діями та/або бездіяльністю відповідача, за відсутності доказів зворотнього, факт завдання позивачу моральної шкоди не вбачається, у зв'язку з чим позовні вимоги про це є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 вересня 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 5 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді