Житомирський апеляційний суд
Справа №288/201/19 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 52 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №288/201/19 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області, ухвалене 16 травня 2019 року суддею Рудником М.І. у смт. Попільня,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування позову зазначила, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей та їх утримання, не турбується про їх здоров`я, веде асоціальний спосіб життя, поведінка останнього межувала з систематичним психічним та фізичним насиллям над членами сім`ї, втягуванням дітей у жебрацтво, забороні отримувати дітьми освіту, медичну допомогу, вживанням алкоголю, наркотичних та психотропних засобів, вчиненням алогічних та небезпечних для життя і здоров`я своїх дітей вчинків.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 Попереджено ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських прав та обов`язків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

На її думку, суд дійшов необґрунтованого висновку щодо прагнення відповідача налагодити відносини з дітьми за відсутності відповідних доказів. Судом не враховано: байдуже ставлення батька до дітей, покази свідків щодо свідомого систематичного ігнорування ним батьківських обов`язків, висновку органу опіки і піклування, висновок психологічного обстеження дітей та їх думку щодо вирішення спору. Покладаючи обов`язок на органи опіки і піклування щодо контролю за виконанням відповідачем батьківських прав та обов`язків, суд, зважаючи на захворювання останнього, не встановив протиепідемічні заходи для попередження ймовірного зараження дітей. Вважає, що судом також не враховано обставин винного умисного ухилення відповідача від виконання батьківського обов`язку по утриманню дітей, що доведено притягненням його до відповідальності за несплату аліментів. Батько дітей з 2012 року не утримував їх матеріально, а борг у сумі 107933,33 грн. сплатив лише у лютому 2019 року після вжиття заходів в судовому порядку щодо звернення стягнення на його доходи та заборону виїзду за межі України. При цьому, посилання суду щодо неможливості сплати відповідачем аліментів у зв`язку із хворобою не відповідає наявним у справі доказам, які підтверджують захворювання останнього в період із серпня 2018 по лютий 2019 року. Також, вважає, що оскаржуване рішення не відповідає інтересам дітей, практиці Європейського суду з прав людини. Крім того, зазначила про порушення судом норм процесуального права, що виразилось у неналежній оцінці судом першої інстанції поданих доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначив про те, що суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав (а.с. 236-243 т.1).

В судовому засіданні ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_11 . апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші її учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Згідно частин першої та п`ятої статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 07.11.1992 по 23.01.2012 (т. 1 а.с. 47) та є батьками чотирьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми, зокрема - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 15-16).

Діти зареєстровані та проживають разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 20).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2014, вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 2000 гривень, щомісячно починаючи з 02.04.2014 року до повноліття дітей (т.1 а. с. 48).

Станом на 01.10.2018 за відповідачем рахувалась заборгованість зі сплати аліментів, які стягуються за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2014, в загальній сумі 107933,33 грн (т.1 а.с. 51).

Постановою від 23.10.2018 Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за заборгованість зі сплати аліментів понад 3 роки на ОСОБА_4 накладено штраф на користь держави в розмірі 53966,66 грн (т.1 а. с. 52)

В суді першої інстанції ОСОБА_4 повідомив, що бажає бачити синів, спілкуватися з ними та брати участь у їх вихованні, заперечував щодо позбавлення його батьківських прав.

Зазначив, що йому не було відомо про стягнення з нього аліментів, він не отримував ні рішення суду, ні постанови державного виконавця з цього приводу.

Як встановлено судом першої інстанції, копію рішення про стягнення аліментів ОСОБА_4 отримав в січні 2019 року, направивши в суд відповідний запит (т.1 а.с. 89, 89 зв.). Також 17.01.2019, на його запит, державною виконавчою службою йому повідомлено про стягнення аліментів в примусовому порядку (т.1 а.с. 87).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 з липня 2018 року по лютий 2019 року перерахував позивачці в рахунок сплати аліментів 120603,02 гривень (т.1 а.с.90-96).

Відповідач з квітня 2018 року працює, за місцем роботи характеризується позитивно, в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не помічений (т.1 а.с. 83).

Згідно довідки протитуберкульозного санаторію «Лісова казка» м.Коростишева від 28 листопада 2018 року № 628, ОСОБА_4 з 19 вересня 2018 року і по теперішній час хворіє на інфекційне захворювання (т.1 а. с. 84).

Відповідно до висновку від 15 січня 2019 року № 109/05/40-267, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно його синів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с.26-27).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обставин свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а тому відсутня необхідність застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, що відповідатиме інтересам дітей.

Такий висновок суду є правильним, відповідає нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, узгоджується з дослідженими судом доказами.

Доводи ОСОБА_9 про те, що відповідач не спілкується з дітьми, на правильність ухваленого рішення не впливають, оскільки судом не встановлено винної поведінки відповідача. Як встановлено судом, останній бажає спілкуватися з синами, але проживає в іншому населеному пункті, з березня 2018 року батько дітей хворіє на інфекційну хворобу, проти позбавлення батьківських прав заперечує. Водночас, несплата аліментів не може бути самостійною підставою для позбавлення батьківських прав.

Крім того, відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідач заперечував проти позбавлення його батьківських прав, з`явився в судове засідання, надсилав заперечення проти позову, заяви, відзив на апеляційну скаргу, що свідчить про його інтерес до дітей та спростовує доводи позивачки про байдуже ставлення батька до них.

Посилання ОСОБА_9 на обставини, які мали місце до 2012 року, а саме на вживання батьком дітей наркотичних засобів, застосування у сім`ї психологічного і фізичного насильства, асоціальний спосіб його життя, не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Будь-яких належних та допустимих доказів створення чи можливого створення небезпеки батьком для своїх дітей, фізичного чи психологічного насильства, вживання ним наркотичних засобів тощо позивачкою суду не надано.

Крім того, суд першої інстанції правильно не погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, таким, що суперечить інтересам дітей, у висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дітей. Також, як вбачається зі змісту висновку, відповідач надсилав органу опіки і піклування письмове пояснення, у якому заперечував проти позбавлення його батьківських прав та повідомляв про хворобу.

Висновок психологічного обстеження дітей (т.1 а.с. 23-25) свідчить про те, що позбавлення батьківських прав не матиме травматичного впливу на психічний розвиток дітей, проте не містить обставин, які б свідчили про наявність достатніх для цього підстав.

Вирішуючи спір, суд врахував думку дітей, які підтвердили факт самоусунення батька від їх виховання та участі в їх житті, аналогічні показання свідків, та врахувавши норми чинного законодавства про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, обґрунтовано попередив ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання синів та поклав обов`язок на органи опіки і піклування щодо контролю за виконанням відповідачем батьківських прав та обов`язків. Встановлення протиепідемічних заходів для попередження ймовірного зараження дітей знаходиться поза межами компетенції суду, а тому доводи ОСОБА_9 в цій частині є безпідставними.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Письмові пояснення, що надійшли до суду апеляційної інстанції від осіб, які не є учасниками справи, під час перегляду справи судом апеляційної інстанції не враховуються, оскільки не є належними доказами. Подана ОСОБА_9 довідка служби у справах дітей про те, що з 16.05.2019 по 25.07.2019 звернення ОСОБА_4 щодо участі у вихованні неповнолітніх дітей не надходили, не мають правового значення для вирішення справи, оскільки отримана після ухвалення судом рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого рішення не впливають.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 13 вересня 2019 року.