Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/805/19

16 вересня 2019 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Битківського Л.М.,

з участю секретаря Дякун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

встановив:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Заявлені вимоги у позові обґрунтувала тим, що відповідачка є її колишньою невісткою. З її згоди була зареєстрована у її житловому будинку у АДРЕСА_1 , який належить їй на праві власності.

Син ОСОБА_4 у лютому 2017 року розірвав шлюб з ОСОБА_5 . Однак фактично стосунки між ними були припинені ще з початку 2016 року. Відповідачка втратила статус члена сім`ї, тому в подальшому надавати їй житло вона наміру немає. Факт реєстрації відповідачки у належному їй будинку створює незручності та перешкоди у можливості реалізувати своє право на отримання соціального захисту. Відповідачка не бере жодної участі в утриманні житла, не сплачує комунальних платежів, разом з тим її формальна реєстрація впливає на можливість оформити субсидію на користування комунальними послугами. Оскільки відповідачка не проживає в її господарстві, вона надалі не бажає надавати їй житло для проживання, то просила визнати її такою, що втратила право на користування цим житлом.

В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала з викладених підстав. Пояснила, що невістка у 2016 році покинула сина з дітьми, залишивши їх без опіки та допомоги і стала проживати у фактичних стосунках з іншим чоловіком. Згодом, протягом 2017 року вивезла з дому усі речі, які вважала своїми, і з того часу у її житлі більше не з`являється. Просила позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, подала суду відзив у якому заявлений позов не визнала. Вказала, що дійсно у період перебування у шлюбі з ОСОБА_7 жила у будинку його матері та була там зареєстрована. Однак згодом, після погіршення стосунків між ними, позивачка позбавила її можливості користуватись житлом. Зокрема забрала ключі, змінила замки на дверях, не допускала до будинку, аби забрати свої речі. Внаслідок цього вона була змушена разом з дітьми переїхати на інше місце проживання. Вказані обставини вважає поважною причиною її відсутності за зареєстрованим місцем проживання. Виходячи з наведеного, просила у задоволенні позву відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , дослідивши письмові докази, подані у розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів серед іншого можуть бути припинення правовідношення.

Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_6 з 2000 року була зареєстрована у будинку по АДРЕСА_1 , який відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві власності ОСОБА_3

Допитаний як свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що колишня дружина у 2016 році залишила сім`ю, оскільки стала проживати у фактичних стосунках з іншим чоловіком. Забрала з будинку усі свої речі і більше туди не поверталась.

Допитані як свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтвердили ту обставину, що відповідачка з 2016 року у будинку, який належить позивачці не проживає, оскільки залишила сім`ю. Категорично заперечили обставини, викладені у відзиві на позов стосовно того, що їй було вчинено перешкоди у користуванні житлом.

Згідно акту, складеного комісією сільської ради ОСОБА_6 у будинку, що належить позивачці фактично не проживає.

Відповідно до статті 12 і частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідачкою не наведено жодного доказу на підтвердження того, що вона позбавлена можливості користуватись житлом, право на користування яким є предметом спору. Суд встановив, що ОСОБА_6 самостійно вчинила дії по реалізації свого права на вільний вибір свого місця проживання. Реєстрація відповідача у житлі позивача створює для останньої певні незручності.

Між позивачем та відповідачами фактично виник спір з приводу можливості використанням житла, яке належить позивачу.

Даючи оцінку цим правовідносинам, суд виходить з того, що право відповідача є сервітутним, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до рішення Богородчанського районного суду від 13.02.2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано.

Відповідно до встановлених даних, відповідач не проживає у господарстві позивача більше року, а позивачка не погоджується забезпечувати її житлом у власному будинку у майбутньому. Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_6 втратила право користування цим житлом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2. такою, що втратила право на користування житловим будинком, що належить ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в селі АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Битківський Л.М.