Дата документу 11.12.2019 Справа № 331/4944/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/4944/16 Головуючий у 1 інстанції Мінасов В.В.
Провадження № 22-ц/807/3786/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2016 року у справі за поданням державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Фесенко Ю.В. про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон України без вилучення паспортного документа,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року державний виконавець Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Фесенко Ю.В. звернулася до суду з поданням, погодженим з в.о. начальника Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Висоцькою Л.С. про обмеження виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання, покладені на них судовими рішеннями.

В обґрунтування подання зазначала, що на виконанні у Олександрівському відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя перебуває виконавче провадження № 50955635 з примусового виконання виконавчого листа № 161/7342/15-ц, виданого 12.10.2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 78 700 гривень 00 копійок.

Боржник мешкає у АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 на виклики державного виконавця не з`являється, пояснень з приводу несплати нею заборгованості не надає.

При неодноразових виходах державного виконавця за адресою боржника, ОСОБА_1 , перевірити майновий стан не виявлялося можливим, у зв`язку з постійною відсутністю боржника вдома за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином у державного виконавця не має можливості провести виконавчі дії у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме: провести опис та арешт майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з метою виконання рішення суду.

ОСОБА_1 рішення суду та законні вимоги державного виконавця не виконує, заборгованість боржником не сплачена, від виконання своїх обов`язків згідно виконавчих документів по сплаті суми боргу ухиляється. Крім того, до державного бюджету України не стягується виконавчий збір в розмірі 10% від суми боргу.

У зв`язку з вищевикладеним, державний виконавець Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя просив суд обмежити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ШН: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , без вилучення паспортного документа у праві виїзду за кордон України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2016 року подання задоволено.

Обмежено ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа у праві виїзду за кордон України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до п. 5 ч.1, ч. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а якщо він має паспорт, то йому може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання таких зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст. 377-1 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції), питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом наведених вище норм чинного законодавства, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, і саме з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції) суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Отже, виходячи з положень ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції) питання щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України розглядається за обов`язковою участю державного виконавця, оскільки тягар доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається саме на державного виконавця, як на особу, що приймає участь у судовому засіданні, зважаючи, що участь сторін та інших заінтересованих осіб у засіданні не передбачена.

Аналогічні положення містяться в ч. 4 статті 441 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним обов`язків покладених на нього судовим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання рішення, оскільки на виклики державного виконавця не з`являється, пояснень з приводу несплати нею заборгованості не надає.

З висновком суду в повній мірі погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

У зв`язку з тим, що особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, то відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання державного виконавця, як на підставу вимог подання про тимчасове обмеження особи у праві виїзду, підлягають доведенню.

Вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи Вимоги державного виконавця, 22.06.2016 року державним виконавцем на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1 було направлено вимогу про зобов`язання з`явитись до відділу державної виконавчої служби (а.с.5).

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 було отримано вимогу державного виконавця від 22.06.2016 року.

Також у матеріалах подання відсутні докази того, що дійсно адресою місця проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , оскільки за інформацією наданою адресно-довідковим бюро ГУМВС України у Запорізькій області відомості щодо реєстрації боржника за адресою АДРЕСА_1 . Відсутні (а.с.7).

З наданої ОСОБА_1 до апеляційної скарги документів, а саме світлокопії паспорту ОСОБА_1 та Довідки ОСББ «Магнолія луцьк» від 07.11.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_3 з 04.05.2007 року та по даний час (а.с.39-41).

При розгляді подання судом не були витребувані для огляду і матеріали виконавчого провадження, хоча у разі відсутності в матеріалах подання достатньої інформації щодо обставин виконання судового рішення, витребування матеріалів виконавчого провадження є доцільним.

Таким чином, без належної перевірки обставин щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення, доведення яких є обов`язковою умовою для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, висновок суду про наявність підстав для задоволення подання є передчасним.

Крім того, з матеріалів справи вказане подання було розглянуто 15 липня 2016 року без участі державного виконавця (а.с. 23).

При цьому, судом не взято до уваги, що саме державний виконавець зобов`язаний довести суду (з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження) необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Всупереч вимогам процесуального та матеріального права, суд першої інстанції не з`ясував чи дійсно ОСОБА_1 свідомо не виконує належні до виконання зобов`язання, не дав оцінку доказам, які надані державним виконавцем при поданні подання, тобто не провів повний і всебічний розгляд зазначеного подання державного виконавця.

Таким чином, вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні, а також без належної перевірки обставин щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення, доведення яких є обов`язковою умовою для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, висновок суду про наявність підстав для задоволення подання є передчасним.

За наведених обставин, ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою, тому відповідно ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2016 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду процесуального питання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 18 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: