Справа № 306/606/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Козар Микола Михайлович на рішення Свалявського районного суду, ухваленого 29 травня 2019 року головуючим суддею Вінер Е.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Свалявського районного суду з позовом у якому просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування квартирою за адресою, АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником квартири за адресою, АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 01.04.2008. В даній квартирі зареєстрована ОСОБА_2 , яка не проживає в ній більше 5 років. Вона має намір відчужити квартиру, однак реєстрація відповідачки в ній перешкоджає цьому. Посилаючись на викладене та приписи ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України, просила задовольнити позов.

Рішенням Свалявського районного суду від 29.05.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд помилково не взяв до уваги акт, який складено адвокатом, а не позивачем. Сам акт підписано свідками, які підтверджують обставини встановлені ним. Даний акт є належним доказом та підтверджує факт не проживання відповідача на квартирі більше 5 років.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою, АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 01.04.2008 (а.с.7).

Згідно записів у будинкові книзі в спірній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2 (а.с.8-10).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України (в порядку якої подано позов) член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підтвердження факту непроживання відповідачки ОСОБА_2 у спірній квартири позивачем надано акт від 06.03.2019 складений її адвокатом Козар М.М., в якому зазначено, що ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає більше 5 років (а.с.11). Даний акт підписано ОСОБА_1 та її адвокатом Козар М.М. Також даний акт підписано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які записані як свідки.

Апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив вказаний акт як доказ та не взяв його до уваги, позаяк такий складено позивачем та його адвокатом, які є зацікавленими особами щодо результату розгляду справи. Апеляційний суд констатує, що адвокат, який надає правову допомогу стороні, не має повноважень на складання акта щодо відсутності особи за місцем проживання, позаяк це віднесено до повноважень органу місцевого самоврядування чи комунальних установ, які обслуговують відповідний будинок.

Щодо підписання акту ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то апеляційний суд констатує, що вказані особи не допитувалися судом у якості свідків (позивач не ставила питання про їх допит на підтвердження своїх вимог), а отже їхні підписи на акті не роблять даний доказ належним та допустимим.

Інших якихось доказів на підтвердження факту не проживання відповідачки у спірному будинку, позивачем не надано.

Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення скарги, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зважуючи на викладене та керуючись вимогами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Козар Микола Михайлович, залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду від 29 травня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 11 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді