МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр.№2/521/3937/19
18 грудня 2019 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Колесник Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі.
Стверджував, що, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, станом на 18 червня 2019 року за останнім утворилась заборгованість у розмірі 7666994,50 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом 2278656,54 грн., заборгованості за відсотками 3392213,38 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 825000,40 грн. та пені за несвоєчасне повернення відсотків 1171124,18 грн.
Загальний розмір заборгованості по сплаті нарахованої пені за обліковою подвійною ставкою НБУ 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача станом на 18 червня 2019 року становить 1016905,02 грн, з яких: нараховані 3% річних 205079,00 грн. та нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ 811826,02 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 серпня 2019 року, справу було розподілено судді Леонову О.С. (а.с. 47).
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2019 року було задоволено самовідвід судді Леонова О.С. у даній справі (а.с. 50-51).
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 серпня 2019 року, справу було розподілено судді Сегеді О.М. (а.с. 52).
Ухвалою суду від 20 серпня 2019 року справу було прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 53-54).
Представник АТ «Альфа-Банк», яка діє на підставі довіреності від 02 липня 2019 року, в судове засідання не з`явилася, разом з позовом надавала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 8, 97).
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, у встановлений судом строк відзиву на позов не надав (а.с. 59, 105).
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що через невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №660/114-303 від 15 серпня 2007 року, станом на 18 червня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 7666994,50 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 2278656,54 грн., заборгованості за відсотками 3392213,38 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 825000,40 грн. та пені за несвоєчасне повернення відсотків 1171124,18 грн.
Загальний розмір заборгованості по сплаті нарахованої пені за обліковою подвійною ставкою НБУ 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача станом на 18 червня 2019 року становить 1016905,02 грн, з яких: нараховані 3% річних 205079,00 грн. та нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ 811826,02 грн.
Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов кредитного договору №660/114-303 від 15 серпня 2007 року (а.с. 19-33).
Встановлено, що 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» (а.с. 88-94).
15 жовтня 2019 року відповідно до підпункту «г» пункту 11 частини 4 статті 1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», пунктів 3.1., 5.3. постанови Правління НБУ №189 від 27 червня 2008 року «Про затвердження» положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників», було затверджено Передавальний акт, у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами, а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів (а.с. 76-84).
Згідно п. 1 Передавального акта від 15 жовтня 2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк», правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків за вказаним актом є АТ «Альфа Банк» (а.с. 69-75).
Таким чином, до АТ «Альфа Банк» перейшли усі права АТ «Укрсоцбанк», у тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №660/114-303 від 15 серпня 2007 року.
Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, однак відповідачка від виконання своїх зобов`язань ухиляється.
Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не представлено.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
При цьому, статтею 533 ЦК передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Пункт 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями.
Згідно п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу.
Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
У ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення пози
Таким чином, оскільки відповідач прострочив свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору №660/114-303 від 15 серпня 2007 року, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза кредитним договором підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №660/114-303 від 15 серпня 2007 року, станом на 18 червня 2019 року в сумі 1016905,02 грн.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Керуючись ст. ст. 610, 611, 612, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 259, 264, 273, 280, 284, 354 ЦПК України, суд
вирішив:
Позовну заяву Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 18 грудня 2019 року.
Суддя: О.М. Сегеда