Справа № 487/6708/18
Провадження № 2/487/526/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гаврасієнка В.О., за участю секретаря судового засідання Гречаної А.Д., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири,

В С Т А Н О В И В:

10.10.2018 року ОСОБА_1, звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просила визнати за нею право власності на 4/5 частину квартири №6, розташованої по вул. Комсомольській, 97-Б в м. Миколаєві.

Позов мотивовано тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.01.2000 року квартира №6 по вул. Комсомольській (нова назва 6 Слобідська), 97-Б в м. Миколаєві належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, квартира приватизована. 27.11.2004 року помер ОСОБА_5, після його смерті фактично прийняли спадщину його батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4. 02.11.2012 року помер ОСОБА_3, після його смерті фактично прийняли спадщину його дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_1. 12.06.2017 року померла ОСОБА_4, спадкоємцем першої черги після її смерті є дочка померлої ОСОБА_1. На теперішній час у квартирі проживають позивач та відповідач. На час приватизації квартири, її співвласниками були пять чоловік, долі яких у праві спільної сумісної власності були рівними, тобто по 1/5 частки квартири. А тому відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачу в порядку спадкування належить 4/5 частки квартири №6 по вул. Комсомольській (6 Слобідська), 97-Б в м. Миколаєві. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із вищезазначеним позовом. На підставі викладеного позивач просила позовні вимоги задовольнити.

Позивач до підготовчого судового засідання не зявилася, до суду надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Відповідач до підготовчого судового засідання не зявився, надав заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, проти позовних вимог не заперечував.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.01.2000 року, виданого службою приватизації житлового фонду, квартира №6 по вул. Комсомольська (6 Слобідська), 97-б в м. Миколаєві належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1.

27 листопада 2004 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФП №180565.

02.11.2012 року помер батько позивача ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФП №171145.

12.06.2017 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФП №263224.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно п.2 ч.1 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

У відповідності до ст.41 Конституції України та ст.ст.328-330 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті,той з подружжя,який його пережив,та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

З положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1ст. 1297 ЦК України).

На підставі роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Проте позивачем при зверненні до суду не надано доказів звернення до нотаріуса з метою оформлення права на спадщину та відмови нотаріусом позивачу в оформленні спадкових прав.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи той факт, що позивач з метою оформлення спадкових прав до нотаріуса не зверталась, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на 4/5 частки квартири №6 по вул. Комсомольській (нова назва 6 Слобідська), 97-Б в м. Миколаєві не підлягає задоволенню, оскільки право позивача на спадщину за законом не порушене та ніким не оспорюється. Позивач не навела підстав та не подала суду належних доказів, з яких причин вона не звернулася до нотаріуса у встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини, як це передбачено чинним законодавством України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.392, 1216, 1217, 1218, 1220-1222, 1258, 1261, 1268, 1297 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 89,200, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири- відмовити

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського Апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1 (6 Слобідська), 97-б, кв. 6, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2: м. Миколаїв, вул. Комсомольська (6 Слобідська), 97-б, кв. 6, РНОКПП НОМЕР_2.

Суддя В.О. Гаврасієнко