КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 200/19503/16-ц

07 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Шевченко Т.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна про визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и л а:

14 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ШевченкоІнна Леонтіївнапро визнання договору іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації прав власності.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 05 грудня 2012 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Пікаловою В.В., а саме: гараж літ. Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганки літ г, г-1, г-2, навіси літ. Х, Ц, Ч, ворота № 7, у спільній власності споруди № 3, 10, 14.1 в АДРЕСА_1. На момент укладення договору купівлі-продажу інформація про те, що вказане нерухоме майно перебуває в іпотеці була відсутня, що підтверджується витягом з Державного реєстру №39140368 від 05.12.2012 року.

В подальшому йому стало відомо, що 30 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «УніКредитБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоленд-Дніпро» було укладено кредитний договір №121-СВ, за умовами якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит в розмірі 6 000 000 доларів США на строк до 30.05.2009 року. З метою забезпечення зобов'язань позичальника перед банком за кредитним договором, 04.07.2008 року між Публічним акціонерним товариством «УніКредитБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С. Відповідно до умов іпотечного договору товариство передало в іпотеку банку будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та складаються з: літ. Б-1, б-1, б1-1, Б1-1 побутові приміщення, прибудова, склад площею 582,5 кв.м., літ. В гараж, літ. З майстерня, літ. У вбиральня, літ. С, Ф, Х, Ц, Ч, Ш навіси, літ. О, автосалон, прибудова (тимчасова), літ. Н станція технічного обслуговування, площею 117,4 кв.м., літ. Р трансформаторна підстанція, літ. П склад паливно-мастильних матеріалів, літ. Т АЗС, літ. Г-1, г, г1, г-2 гараж, ганки, площею 476,8 кв.метрів, літ. Д-1, д-1, д1, д2 склад, прибудова, ганки, площею 234,0 кв.м., літ. Л сторожка, 1-18, І, І огорожа, споруди, мостіння, літ. М туалет.

Вважає даний договір іпотеки таким, що не відповідає вимогам законодавства України, оскільки в ньому відсутній номер договору іпотеки; відсутні мокрі гербові банківські печатки; додатки без підпису довіреної особи; договір іпотеки підписаний особою за довіреністю ОСОБА_8, сама довіреність від 20.06.2008 року відсутня; відсутні будь - які повідомлення до самого іпотекодавця, після вимоги - повідомлення до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоленд-Дніпро» про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором; вимога - повідомлення до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоленд-Дніпро» оформлена неналежним чином, а саме: не містить мокрої гербової печатки банку; згідно відповіді Національного банку України від 09.08.2016 року №20-0004/66742 Публічне акціонерне товариство «УніКредитБанк» виключено з Державного реєстру банків відповідно до рішення Комісії Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків 13.12.2013 року за №953. Зазначене підтверджує відсутність будь якої можливості уповноваженим особам Публічного акціонерного товариства «УніКредитБанк» подавати позов до суду у квітні 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У зв'язку з чим, просив суд визнати іпотечний договір від 04.07.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «УніКредитБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД», недійсним по відношенню до приватного нерухомого майна ОСОБА_2, а саме: гаража літ. Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганків літ г, г-1, г-2, навісів літ. Х, Ц, Ч, воріт № 7, у спільній власності споруд № 3, 10, 14.1 в АДРЕСА_1.

Виключити з Державного реєстру іпотек за заявою про державну реєстрацію прав власності №16394860 від 06.04.2016 року від Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про реєстрацію договору іпотеки від 04.07.2008 року, укладеного між Публічне акціонерне товариство «УніКредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» відомості про приватне нерухоме майно ОСОБА_2 а саме: гараж літ. Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганки літ г, г-1, г-2, навіси літ. Х, Ц, Ч, ворота № 7, у спільній власності споруди № 3, 10, 14.1 в АДРЕСА_1.

Виключити з Державного реєстру заборон на відчуження за заявою про державну реєстрацію прав власності №16394860 від 06.04.2016 року від Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», відомості із записів за №14118287, 14118209, 14117983 за №5526365 записів про обтяження від 30.04.2014 за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 12783312, за №5533934 записів про обтяження від 30.04.2014 за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 12798758, частину приватного нерухомого майна ОСОБА_2, а саме: гараж- літ- Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганки- літ.г, г-1, г-2, навіси літ. Х,Ц,Ч, ворота №7, у спільній власності споруди № 3,10, 14.1 в АДРЕСА_1.

23 січня 2017 рокуОСОБА_2 до Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області подав уточнену позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна про визнання договору іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації прав власності.

В обґрунтування уточненої позовної заяви зазначає, що рішенням третейського суду від 19.05.2008 року за ОСОБА_9 було визнано право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з чим, право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» на вказане майно припинилося і станом на 30.05.2008 року (момент укладення оспорюваного іпотечного договору) були втрачені будь-які правомочності щодо розпорядження даним майном. Крім того, правові наслідки передачі вищезазначеного майна Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД», яке не є власником нерухомого майна, в іпотеку наступають лише для Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД», і не можуть зачіпати його законні права та інтереси, в тому числі право розпоряджатися майном, яке належить йому на праві приватної власності. Він не приймав рішення та не мав волевиявлення передавати вказане нерухоме майно в іпотеку третім особам. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Однак жодна норма чинного законодавства не передбачає можливості покладення обов'язку по договору на особу, що не є його стороною.

Нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 ним було придбано на законних підставах 05 грудня 2012 року. На період придбання 05 грудня 2012 року, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, вказане нерухоме майно не мало жодних заборон відчуження та не знаходилось в реєстрі Іпотек. Зазначені факти свідчать про неможливість застосування у даному випадку ст.23 Закону України «Про іпотеку», оскільки не відбулось факту передачі йому майна іпотекодавцем (власником).

Крім того, з офіційної адресної довідки Комунального підприємства «Центр містобудування, архітектури, землеустрою та кадастру» Дніпропетровської міської ради №9 від 03.06.2013 року вбачається, що на момент укладення оспорюваного іпотечного договору нерухоме майно знаходилося за адресою АДРЕСА_2 Лише 03.10.2008 року адресу було змінено на АДРЕСА_1. У зв'язку з чим, нерухоме майно, яке належить йому на праві власності, ніяким чином не може значитись за іпотечним договором без номера від 04.07.2008 року, оскільки воно не знаходилось за даною адресою на момент укладання договору іпотеки між Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД».

У зв'язку з чим просив суд визнати іпотечний договір від 04.07.2008 року ( без номера), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УніКредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» недійсним по відношенню до його приватного нерухомого майна, а саме: гаража- літ- Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганків- літ.г, г-1, г-2, навісів літ. Х,Ц,Ч, воріт №7, у спільній власності споруд № 3,10, 14.1 в АДРЕСА_1, придбаного на законних підставах.

Виключити з Державного реєстру рішення про припинення прав власності за номером 192460 від 04.02.2013 року ОСОБА_2 - індексний номер рішення 29125201, відомості внесені до реєстру 12.04.2016 року приватним нотаріусом Шевченко І.Л Київського міського нотаріального округу, м.Києва, дата державної реєстрації - 06.04.2016 року, індексний номер 29126656, номер запису про право власності 14118287 від 06.04.2016 року на приватне нерухоме майно ОСОБА_2, а саме: гараж- літ- Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганки- літ.г, г-1, г-2, навіси літ. Х,Ц,Ч, ворота №7, у спільній власності споруди № 3,10, 14.1 в АДРЕСА_1.

Виключити з Державного реєстру обтяжень №5533934 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 12798758 від 30.04.2014 року Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві відомості щодо нерухомого майна ОСОБА_2 а саме: гаража- літ- Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганків-літ.г, г-1, г-2, навісів літ. Х,Ц,Ч, воріт №7, у спільній власності споруд № 3,10, 14.1 в АДРЕСА_1.

21 лютого 2017 року Бабушкінським районним судом Дніпропетровської області ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Шевченко Інна Леонтіївна про визнання договору іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації прав власності, задоволено.

Визнано іпотечний договір від 04.07.2008 року без номера, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» недійсним по відношенню до приватного нерухомого майна ОСОБА_2,а саме: гараж літ. Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганки-літ.г, г-1, г-2, навіси літ. Х,Ц,Ч, ворота №7, у спільній власності споруди № 3,10, 14.1 в АДРЕСА_1.

Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішення про припинення прав власності за номером 192460 від 04.02.2013 року ОСОБА_2 - індексний номер рішення 29125201, відомості внесені до реєстру 12.04.2016 року приватним нотаріусом Шевченко І.Л. Київського міського нотаріального округу, дата державної реєстрації якого здійснювалась 04.06.2016 року , індексний номер 29126656 номер запису про право власності 14118287 від 06.04.2016 року на приватне нерухоме майно ОСОБА_2, а саме: гараж літ. Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганки-літ.г, г-1, г-2, навіси літ. Х,Ц,Ч, ворота №7, у спільній власності споруди № 3,10, 14.1 в АДРЕСА_1.

Виключено з Державного реєстру обтяжень №5533934 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 12798758 від 30.04.2014 року Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві нерухомого майна ОСОБА_2, а саме: гараж літ. Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганки-літ.г, г-1, г-2, навіси літ. Х,Ц,Ч, ворота №7, у спільній власності споруди № 3,10, 14.1 в АДРЕСА_1.

Ухвалою Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2017 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Шевченко Інна Леонтіївна про визнання договору іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації прав власності, скасовано та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Шевченко Інна Леонтіївна про визнання договору іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації прав власності направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна про визнання договору іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації прав власності, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення яким позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко ІннаЛеонтіївна про визнання договору іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації прав власності задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, судом неповно з'ясовані обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Вказує, що поза увагою суду 1-ї інстанції залишився той факт, що 04.07.2008 рокуміж Публічним акціонерним товариством «УніКредитБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» було укладено іпотечний договір про передачу в іпотеку будівель та споруд, що знаходились на період складання іпотечного договору, за адресою АДРЕСА_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 19168267 виданий Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», у наступному складі: літ. Б-1, б-1, б1-1, Б1-1 побутові приміщення, прибудова, склад площею 582,5 кв.м., літ. В гараж, літ. З майстерня, літ. У вбиральня, літ. С, Ф, Х, Ц, Ч, Ш навіси, літ. О, автосалон, прибудова (тимчасова), літ. Н станція технічного обслуговування, площею 117,4 кв.м., літ. Р трансформаторна підстанція, літ. П склад паливно-мастильних матеріалів, літ. Т АЗС, літ. Г-1, г, г1, г-2 гараж, ганки, площею 476,8 кв.м., літ. Д-1, д-1, д1, д2 склад, прибудова, ганки, площею 234,0 кв.м., літ. Л сторожка, 1-18, І, І огорожа, споруди, мостіння, літ. М туалет.

Позивач неодноразово звертав увагу суду 1-ї інстанції на той факт, що нерухоме майно, яке належить на праві власності позивачу розташоване за адресою АДРЕСА_1, має реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1 та загальну площу 481 кв.м. Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, договором купівлі-продажу нерухомого майна від 05.12.2012 року а саме: гаражу літ. Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганків літ г, г-1, г-2, навісів літ. Х, Ц, Ч, воріт № 7, у спільній власності споруд № 3, 10, 14.1; адресною довідкою Комунального підприємства «Центр містобудування, архітектури, землеустрою та кадастру» Дніпропетровської міської ради №9 від 03.06.2013 року; витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна; рішенням Дніпропетровської міської ради сесії IV скликання №284/29 від 13.07.2005 року.

Проте, з незрозумілих для позивача причин, суд 1-ї інстанції прийшов до висновків щодо ідентичності майна, яке є предметом іпотечного договору від 04.07.2008 року та майна яке належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2012 року.

Також, вказує на те, що під час розгляду справи в Голосіївському районному суді м. Києва представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанку» відзив на позовну заяву не подавав, клопотань не заявляв та будь - яких нових доказів не долучав. Розгляд справи здійснювався за тими ж доказами, що і в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська. Проте, за наявності однакових обставин справи та незмінності доказів Голосіївський районний суд м. Києва 20.11.2018 року ухвалює протилежне за змістом рішення із суттєвою різницею в оцінці доказів, ніж заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2017 року. У зв'язку з чим стверджує, що розгляд справи в Голосіївському районному суду м. Києва було здійснено з грубим порушенням норм процесуального права, оскільки судове рішення від 20.11.2018 року винесено з порушенням порядку судового розгляду, а саме без дослідження обставин справи і перевірки їх доказів, з викривленням фактів, зазначених в позовній заяві, які підтвердженні офіційними доказами, замовчуванням вирішальних та вагомих аргументів позивача.

30 січня 2019 року представником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» адвокатом Калітіною Оленою Володимирівною було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене на підставі повно та об"єктивно встановлених дійсних обставин справи, досліджених судом доказів, яким надана вірна правова оцінка, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом вірно встановлено, що на момент укладення між банком та ТОВ «Лендіс ЛТД» 04.07.2008 року договору іпотеки,предмет іпотеки належав іпотекодавцю - ТОВ «Лендіс ЛТД» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.03.2008 року, укладеного з ТОВ Науково-виробниче підприємство «ІНВЕЛЬТА» та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенком В.М., реєстровий №2305. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2010 р. у справі №2-6269/2010 право власності на предмет іпотеки було визнано за ОСОБА_9 і майно вибуло з власності ТОВ «Лендіс ЛТД». Зазначеним рішенням було також скасовано та виключено записи щодо обтяжень іпотекою у Державному реєстрі іпотек та у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

В подальшому предмет іпотеки був неодноразово відчужений ОСОБА_4, ОСОБА_12,ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.11.2011 року скасовано заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2010 року по справі №2-6269/2010 та в задоволенні позову ОСОБА_9 було відмовлено. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2011 року за заявою ПАТ «УніКредит Банк» вирішено питання про поворот виконання рішення від 17.09.2010 року.

У зв'язку з чим, суд прийшов до обгрунтованого висновку, що обтяження у вигляді іпотеки за іпотечним договором діє, починаючи з дати посвідчення іпотечного договору. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2015 року, яке залишено без змін всіма судовими інстанціями, було звернуто стягнення заборгованості ТОВ «Автоленд-Дніпро» за кредитним договором на предмет іпотеки, що належав на праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_2 шляхом визнання права власності банку на вказане майно. Вказаними судовими рішення встановлено ідентичність майна,що належить ОСОБА_2 та є предметом оспорюваного договору іпотеки.

В судовому засіданні ОСОБА_2 повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» адвокат Калітіна Олена Володимирівна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на їх безпідставність, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обгрунтоване.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна в судове засідання не з'явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила, в зв'язку з чим, колегія суддів вважає за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 травня 2008 року Постійно діючим третейським судом

«Південно-східний Міжрегіональний» було ухвалено рішення, яким визнано дійсним договір іпотеки №1-10/03/08 від 10.03.2008 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» та ОСОБА_9

Визнано дійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.03.2008 року, укладений до договору іпотеки від 10.03.2008 року № 1-10/03/08 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» та ОСОБА_9.

Звернуто стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. а саме: побутові приміщення, прибудови, склад літ. Б-1, б-1, б1-1, Б1-1 загальною площею 582,5 м.кв.; гараж літ. В загальною площею 183,4 кв.м.: майстерню літ. З загальною площею 130,0 кв.м.; туалет літ. У загальною площею 2,9 кв.м.; навіси літ. С, Ф, X, Ц, Ч, Ш загальною площею 373,4 кв.м.; автосалон, прибудова (тимчасове) літ. О, загальною площею 42,9 кв.м.; станція технічного обслуговування літ. Н, загальною площею 14.5 кв.м.; трансформаторна підстанція літ. Р, загальною площею 57.0 кв.м.; склад паливно-мастильних матеріалів літ. II загальною площею 101,1 кв.м.; АЗС літ Г загальною площею 7,6 кв.м; гараж, ганки літ Г-1, г, г1, г-2 загальною площею 512,4 кв.м.; склад, прибудова, ганки літ. Д-1, д-1, д1, д2 загальною площею 301,3 кв.м; сторожка літ. Л загальною площею 12.0 кв.м.; туалет літ. М загальною площею 7,0 кв.м.; огорожа, споруда, мостіння №1-18,1, II загальною площею 12483, 3 м.кв.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2010 року за ОСОБА_9 було визнано право власності на нерухоме майно розташоване за адресою АДРЕСА_1,а саме: побутові приміщення, прибудови, склад літ. Б-1, б-1, б1-1, Б1-1 загальною площею 582,5 м.кв.; гараж літ. В загальною площею 183,4 кв.м.: майстерню літ. З загальною площею 130,0 кв.м.; туалет літ. У загальною площею 2,9 кв.м.; навіси літ. С, Ф, X, Ц, Ч, Ш загальною площею 373,4 кв.м.; автосалон, прибудова (тимчасове) літ. О, загальною площею 42,9 кв.м.; станція технічного обслуговування літ. Н, загальною площею 14.5 кв.м.; трансформаторна підстанція літ. Р, загальною площею 57.0 кв.м.; склад паливно-мастильних матеріалів літ. II загальною площею 101,1 кв.м.; АЗС літ Г загальною площею 7,6 кв.м; гараж, ганки літ Г-1, г, г1, г-2 загальною площею 512,4 кв.м.; склад, прибудова, ганки літ. Д-1, д-1, д1, д2 загальною площею 301,3 кв.м; сторожка літ. Л загальною площею 12.0 кв.м.; туалет літ. М загальною площею 7,0 кв.м.; огорожа, споруда, мостіння №1-18,1, II загальною площею 12483, 3 м.кв.

Припинено право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» на нерухоме майно розташоване за адресою АДРЕСА_1, а саме: побутові приміщення, прибудови, склад літ. Б-1, б-1, б1-1, Б1-1 загальною площею 582,5 м.кв.; гараж літ. В загальною площею 183,4 кв.м.: майстерню літ. З загальною площею 130,0 кв.м.; туалет літ. У загальною площею 2,9 кв.м.; навіси літ. С, Ф, X, Ц, Ч, Ш загальною площею 373,4 кв.м.; автосалон, прибудова (тимчасове) літ. О, загальною площею 42,9 кв.м.; станція технічного обслуговування літ. Н, загальною площею 14.5 кв.м.; трансформаторна підстанція літ. Р, загальною площею 57.0 кв.м.; склад паливно-мастильних матеріалів літ. II загальною площею 101,1 кв.м.; АЗС літ Г загальною площею 7,6 кв.м; гараж, ганки літ Г-1, г, г1, г-2 загальною площею 512,4 кв.м.; склад, прибудова, ганки літ. Д-1, д-1, д1, д2 загальною площею 301,3 кв.м; сторожка літ. Л загальною площею 12.0 кв.м.; туалет літ. М загальною площею 7,0 кв.м.; огорожа, споруда, мостіння №1-18,1, II загальною площею 12483, 3 м.кв.

Виселено Товариство з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» з нерухомого майна розташованого за адресою АДРЕСА_1,а саме: побутових приміщень, прибудов, складу літ. Б-1, б-1, б1-1, Б1-1 загальною площею 582,5 м.кв.; гаража літ. В загальною площею 183,4 кв.м.: майстерні літ. З загальною площею 130,0 кв.м.; туалета літ. У загальною площею 2,9 кв.м.; навісів літ. С, Ф, X, Ц, Ч, Ш загальною площею 373,4 кв.м.; автосалону, прибудови (тимчасове) літ. О, загальною площею 42,9 кв.м.; станції технічного обслуговування літ. Н, загальною площею 14.5 кв.м.; трансформаторної підстанції літ. Р, загальною площею 57.0 кв.м.; складу паливно-мастильних матеріалів літ. II загальною площею 101,1 кв.м.; АЗС літ Г загальною площею 7,6 кв.м; гаража, ганків літ Г-1, г, г1, г-2 загальною площею 512,4 кв.м.; складу, прибудови, ганків літ. Д-1, д-1, д1, д2 загальною площею 301,3 кв.м; сторожки літ. Л загальною площею 12.0 кв.м.; туалету літ. М загальною площею 7,0 кв.м.; огорожі, споруди, мостіння №1-18,1, II загальною площею 12483, 3 м.кв.

Скасовано та виключено записи з Державного реєстру іпотек запис №7511862, з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис №7511691, щодо обтяження нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1,а саме: побутові приміщення, прибудови, склад літ. Б-1, б-1, б1-1, Б1-1 загальною площею 582,5 м.кв.; гараж літ. В загальною площею 183,4 кв.м.: майстерню літ. З загальною площею 130,0 кв.м.; туалет літ. У загальною площею 2,9 кв.м.; навіси літ. С, Ф, X, Ц, Ч, Ш загальною площею 373,4 кв.м.; автосалон, прибудова (тимчасове) літ. О, загальною площею 42,9 кв.м.; станція технічного обслуговування літ. Н, загальною площею 14.5 кв.м.; трансформаторна підстанція літ. Р, загальною площею 57.0 кв.м.; склад паливно-мастильних матеріалів літ. II загальною площею 101,1 кв.м.; АЗС літ Г загальною площею 7,6 кв.м; гараж, ганки літ Г-1, г, г1, г-2 загальною площею 512,4 кв.м.; склад, прибудова, ганки літ. Д-1, д-1, д1, д2 загальною площею 301,3 кв.м; сторожка літ. Л загальною площею 12.0 кв.м.; туалет літ. М загальною площею 7,0 кв.м.; огорожа, споруда, мостіння №1-18,1, II загальною площею 12483, 3 м.кв.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2011 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2010 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_9 відмовлено.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2011 року за заявою Публічного акціонерного товариства «УніКредитБанк» вирішено питання про поворот виконання судового рішення від 17 вересня 2010 року.

У період чинності заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2010 року нерухоме майно розташоване за адресою АДРЕСА_1, а саме: побутові приміщення, прибудови, склад літ. Б-1, б-1, б1-1, Б1-1 загальною площею 582,5 м.кв.; гараж літ. В загальною площею 183,4 кв.м.: майстерню літ. З загальною площею 130,0 кв.м.; туалет літ. У загальною площею 2,9 кв.м.; навіси літ. С, Ф, X, Ц, Ч, Ш загальною площею 373,4 кв.м.; автосалон, прибудова (тимчасове) літ. О, загальною площею 42,9 кв.м.; станція технічного обслуговування літ. Н, загальною площею 14.5 кв.м.; трансформаторна підстанція літ. Р, загальною площею 57.0 кв.м.; склад паливно-мастильних матеріалів літ. II загальною площею 101,1 кв.м.; АЗС літ Г загальною площею 7,6 кв.м; гараж, ганки літ Г-1, г, г1, г-2 загальною площею 512,4 кв.м.; склад, прибудова, ганки літ. Д-1, д-1, д1, д2 загальною площею 301,3 кв.м; сторожка літ. Л загальною площею 12.0 кв.м.; туалет літ. М загальною площею 7,0 кв.м.; огорожа, споруда, мостіння №1-18,1, II загальною площею 12483, 3 м.кв., було тричі відчужено.

Зокрема, 21 грудня 2010 року ОСОБА_9 відчужив вказане вище нерухоме майно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіконт», яке у свою чергу 10 червня 2011 року відчужило предмет іпотеки частинами ОСОБА_13 та ОСОБА_12.

05 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Пікаловою В.В., а саме: гаража літ. Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганків літ г, г-1, г-2, навісів літ. Х, Ц, Ч, ворота № 7, у спільній власності споруд № 3, 10, 14.1 в АДРЕСА_1.

На момент укладення договору купівлі-продажу від 05 грудня 2012 року інформація про те, що вказане нерухоме майно перебуває в іпотеці була відсутня, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 2012 рік.

Судом також встановлено, що 30 травня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоленд-Дніпро» було укладено кредитний договір №121-СВ, за умовами якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит в розмірі 6 000 000 доларів США на строк до 30.05.2009 року.

З метою забезпечення зобов'язань позичальника перед банком за кредитним договором, 04.07.2008 рокуміж Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу КулінічемА.С. Відповідно до умов іпотечного договору товариство передало в іпотеку банку будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та складаються з: літ. Б-1, б-1, б1-1, Б1-1 побутові приміщення, прибудова, склад площею 582,5 кв.метрів, літ. В гараж, літ. З майстерня, літ. У вбиральня, літ. С, Ф, Х, Ц, Ч, Ш навіси, літ. О, автосалон, прибудова (тимчасова), літ. Н станція технічного обслуговування, площею 117,4 кв.метрів, літ. Р трансформаторна підстанція, літ. П склад паливно-мастильних матеріалів, літ. Т АЗС, літ. Г-1, г, г1, г-2 гараж, ганки, площею 476,8 кв.метрів, літ. Д-1, д-1, д1, д2 склад, прибудова, ганки, площею 234,0 кв.метрів, літ. Л сторожка, 1-18, І, І огорожа, споруди, мостіння, літ. М туалет.

13 квітня 2009 рокуТовариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк» на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоленд-Дніпро» було направлено вимогу-повідомлення щодо погашення заборгованості за кредитним договором №121-СВ від 30 травня 2008 року.

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УніКредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», звернулося до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_12, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоленд-Дніпро», Товариство з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «УніКредит Банк» на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з: літ. Б-1, б-1, б1-1, Б1-1 побутові приміщення, прибудова, склад площею 582,5 кв.метрів, літ. В гараж, літ. З майстерня, літ. У вбиральня, літ. С, Ф, Х, Ц, Ч, Ш навіси, літ. О, автосалон, прибудова (тимчасова), літ. Н станція технічного обслуговування, площею 117,4 кв.метрів, літ. Р трансформаторна підстанція, літ. П склад паливно-мастильних матеріалів, літ. Т АЗС, літ. Г-1, г, г1, г-2 гараж, ганки, площею 476,8 кв.метрів, літ. Д-1, д-1, д1, д2 склад, прибудова, ганки, площею 234,0 кв.метрів, літ. Л сторожка, 1-18, І, І огорожа, споруди, мостіння, літ. М туалет.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року, позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

У рахунок часткового погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоленд-Дніпро» перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» за кредитним договором від 30 травня 2008 року № 121-СВ у сумі 1 585 000 грн, загальний розмір якої становить 885 428,19 доларів США та 14 365 232 грн 99 коп., із яких: заборгованість за кредитом - 727 287,34 доларів США та 12 500 000 грн; неустойка за прострочення кредиту - 157 841,16 доларів США та 1 359 774 грн 08 коп.; прострочені проценти за користування кредитом - 505 458 грн 91 коп.; прострочена комісія - 299,69 доларів США, звернуто стягнення на належний ОСОБА_4 предмет іпотеки у вигляді будівель і споруд, які розташовані по АДРЕСА_1 та складаються із: навісів літ. «С», «Ш»; станції технічного обслуговування літ. «Н-1», площею 117,4 кв. м.; автосалону літ. «О»; прибудови (тимчасова) літ. «о»; трансформаторної станції літ. «Р»; складу паливно-мастильних матеріалів літ. «П», АЗС літ. «Т»; складу літ. «Д-1»; прибудови літ. «д-1»; ганку літ. «д», загальною площею 249,0 кв. м; сторожки літ. «Л»; прибудови літ. «л»; туалету літ. «М»; огорожі; споруд № 1-2, 4-9, 11-18; мостіння-ІІ, шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на вказане нерухоме майно.

У рахунок часткового погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоленд-Дніпро» перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» за кредитним договором від ЗО травня 2008 року № 121-СВ у сумі 2 081 000 грн., загальний розмір якої становить 885 428,19 доларів США та 14 365 232 грн. 99 коп., звернуто стягнення на належний ОСОБА_2 предмет іпотеки за іпотечним договором від 04 липня 2008 року, а саме: будівлі та споруди, що знаходяться по АДРЕСА_1 та складаються із: гаража літ. «Г-1», загальною площею 481,1 кв.м; ганків літ. «г», «гі», «г2»; навісів літ. «X», «Ц», «Ч»; воріт № 7, у спільній власності - споруд № № 3, 10, 14, літ. «І», шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на вказане нерухоме майно.

У рахунок часткового погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоленд-Дніпро» перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» за кредитним договором від 30 травня 2008 року № 121-СВ у сумі 2 520 000 грн, загальний розмір якої становить 885 428,19 доларів США та 14 365 232 грн. 99 коп., звернуто стягнення на належний ОСОБА_12 предмет іпотеки за іпотечним договором від 04 липня 2008 року, а саме: будівлі та споруди, що знаходяться по АДРЕСА_1 та складаються із: побутових приміщень літ. «Б-1»; прибудов літ. «6-1»; ганків літ «б»; складу літ «Б 1», загальною площею 582,5 кв. м; гаража літ. «В»; майстерні літ. «З»; вбиральні літ. «У»; навісу літ. «Ф», шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на вказане нерухоме майно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року касаційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_4 відхилено, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року, залишено без змін.

06 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною на підставі рішенняБабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на нерухоме майно, що знаходяться по АДРЕСА_1 та складається із:літ. Б-1, б-1, б1-1, Б1-1 побутові приміщення, прибудова, склад площею 582,5 кв.метрів, літ. В гараж, літ. З майстерня, літ. У вбиральня, літ. С, Ф, Х, Ц, Ч, Ш навіси, літ. О, автосалон, прибудова (тимчасова), літ. Н станція технічного обслуговування, площею 117,4 кв.метрів, літ. Р трансформаторна підстанція, літ. П склад паливно-мастильних матеріалів, літ. Т АЗС, літ. Г-1, г, г1, г-2 гараж, ганки, площею 476,8 кв.метрів, літ. Д-1, д-1, д1, д2 склад, прибудова, ганки, площею 234,0 кв.метрів, літ. Л сторожка, 1-18, І, І огорожа, споруди, мостіння, літ. М туалет.

Постановою Верховного суду України від 12 жовтня 2016 року в задоволенні заяв ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_12 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 23 грудня 2015 року відмовлено.

В листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна про визнання договору іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації прав власності.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні вказаних позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна про визнання договору іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації прав власності, суд 1-ї інстанції виходив з того, що дані позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому правових підстав для їх задоволення немає.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, з огляду на наступне.

В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 18 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній, на час укладення оспорюваного договору іпотеки) встановлено, що Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору іпотеки, в ньому встановлено всі істотні умови для такого виду договору, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Вся необхідна інформація, зокрема, про зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання, опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, реєстраційні дані, зазначена в оспорюваному договорі іпотеки, що підтверджується дослідженими судом доказами. Підписуючи оспорюваний договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З договору іпотеки від 04.07.2008 року вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Належних та допустимих доказів того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та/або Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» в момент підписання даного іпотечного договору було недодержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та законного висновку про те, що підстав для визнання недійсним договору іпотеки від 04.07.2008 року немає.

Оскільки відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання договору іпотеки від 04.07.2008 року недійсним то, як наслідок, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності.

Крім того, колегія суддів вважає, що договір іпотеки від 04.07.2008 року жодним чином не порушує прав та обов'язків ОСОБА_2, з огляду на таке.

За змістом статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні закону суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в цивільному суді підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Так, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. Тобто сторонами в судовому процесі є суб'єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення.

Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб'єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до положень частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У розумінні наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Отже, суб'єкт, право якого порушено, може захистити його у конкретний спосіб, що передбачений законом або договором. Способи захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу, які передбачені законом (договором), спрямовані на відновлення прав та інтересів позивачів.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені у правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, ЄСПЛ наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, що його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Отже, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Аналіз змісту статті 23 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 на праві власності належало нерухоме майно, а саме: гараж літ. Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганки літ г, г-1, г-2, навіси літ. Х, Ц, Ч, ворота № 7, у спільній власності споруди № 3, 10, 14.1 в АДРЕСА_1. Дане майно було предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 04.07.2008 року.

Оскільки ОСОБА_2 набув право власності на нерухоме майно, яке булопредметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 04.07.2008 року, то відповідно до закону позивач набув статус іпотекодавця та мав всі його права й ніс всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Так як, позичальник Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоленд-Дніпро» свої зобов'язання за кредитним договором від 30 травня 2008 року № 121-СВ належним чином не виконувало, що призвело до виникнення заборгованості, то на підставі рішення суду було звернено стягнення на належний ОСОБА_2 предмет іпотеки за іпотечним договором від 04 липня 2008 року, а саме: будівлі та споруди, що знаходяться по АДРЕСА_1 та складаються із: гаража літ. «Г-1», загальною площею 481,1 кв.м; ганків літ. «г», «гі», «г2»; навісів літ. «X», «Ц», «Ч»; воріт № 7, у спільній власності - споруд № № 3, 10, 14, літ. «І», шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на вказане нерухоме майно.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що під час укладення договору іпотеки від 04.07.2008 року відповідачем жодним чином не було порушено прав та обов'язків ОСОБА_2.

Твердження позивача про неможливість застосування у даному випадку положень ст.23 Закону України «Про іпотеку», оскільки не відбулось факту передачі майна іпотекодавцем (власником) позивачу, колегія вважає небгрунтованими, з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1193цс15 зроблено висновок, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Тому ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. Ураховуючи сутність іпотеки та зміст правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, ефективним відновленням прав кредитора у зв'язку зі скасуванням незаконного рішення є застосування передбаченої угодою сторін процедури звернення стягнення на іпотечне майно, як однієї з умов надання (отримання) кредиту.

Судом встановлено, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2010 р. за ОСОБА_9 було визнано право власності на нерухоме майно розташоване за адресою АДРЕСА_1, а саме: побутові приміщення, прибудови, склад літ. Б-1, б-1, б1-1, Б1-1 загальною площею 582,5 м.кв.; гараж літ. В загальною площею 183,4 кв.м.: майстерню літ. З загальною площею 130,0 кв.м.; туалет літ. У загальною площею 2,9 кв.м.; навіси літ. С, Ф, X, Ц, Ч, Ш загальною площею 373,4 кв.м.; автосалон, прибудова (тимчасове) літ. О, загальною площею 42,9 кв.м.; станція технічного обслуговування літ. Н, загальною площею 14.5 кв.м.; трансформаторна підстанція літ. Р, загальною площею 57.0 кв.м.; склад паливно-мастильних матеріалів літ. II загальною площею 101,1 кв.м.; АЗС літ Г загальною площею 7,6 кв.м; гараж, ганки літ Г-1, г, г1, г-2 загальною площею 512,4 кв.м.; склад, прибудова, ганки літ. Д-1, д-1, д1, д2 загальною площею 301,3 кв.м; сторожка літ. Л загальною площею 12.0 кв.м.; туалет літ. М загальною площею 7,0 кв.м.; огорожа, споруда, мостіння №1-18,1, II загальною площею 12483, 3 м.кв. та скасовано і виключено записи з Державного реєстру іпотек запис №7511862, з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис №7511691, щодо обтяження даного нерухомого майна.

В подальшому рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2011 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2010 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_9 відмовлено.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2011 року за заявою Публічного акціонерного товариства «УніКредитБанк» вирішено питання про поворот виконання судового рішення від 17 вересня 2010 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. У зв'язку з чим, на підставі ст.23 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_2 набув статусу іпотекодавця, а відтак має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором та іпотекодержатель має право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Безпідставними є доводи апеляційнорї скарги про те, що майно, яке є предметом іпотечного договору від 04.07.2008 року та майно, яке належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2012 року не є ідентичним майном, з огляду на наступне.

Статтею 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, постановою Верховного суду України від 12 жовтня 2016 року встановлено, що майно, яке є предметом іпотечного договору від 04.07.2008 року розташоване за адресою АДРЕСА_1, та складається з побутових приміщень, прибудов, склад літ. Б-1, б-1, б1-1, Б1-1 загальною площею 582,5 м.кв.; гаражу літ. В загальною площею 183,4 кв.м.: майстерні літ. З загальною площею 130,0 кв.м.; туалету літ. У загальною площею 2,9 кв.м.; навісів літ. С, Ф, X, Ц, Ч, Ш загальною площею 373,4 кв.м.; автосалону, прибудови (тимчасове) літ. О, загальною площею 42,9 кв.м.; станції технічного обслуговування літ. Н, загальною площею 14.5 кв.м.; трансформаторної підстанції літ. Р, загальною площею 57.0 кв.м.; складу паливно-мастильних матеріалів літ. II загальною площею 101,1 кв.м.; АЗС літ Г загальною площею 7,6 кв.м; гаражу, ганків літ Г-1, г, г1, г-2 загальною площею 512,4 кв.м.; складу, прибудови, ганків літ. Д-1, д-1, д1, д2 загальною площею 301,3 кв.м; сторожки літ. Л загальною площею 12.0 кв.м.; туалету літ. М загальною площею 7,0 кв.м.; огорожі, споруди, мостіння №1-18,1, II загальною площею 12483, 3 м.кв.

Також, даними рішеннями судів встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належало нерухоме майно, а саме: гараж літ. Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганки літ г, г-1, г-2, навіси літ. Х, Ц, Ч, ворота № 7, у спільній власності споруди № 3, 10, 14.1 в АДРЕСА_1. Дане майно було предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 04.07.2008 року.

У зв'язку з тим, що ідентичність вказаного майна вже встановлена судовими рішення, то, відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України, вказана обставина не підлягає доказуванню і даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що за наявності однакових обставин справи та незмінності доказів Голосіївський районний суд м. Києва 20.11.2018 року ухвалив протилежне за змістом рішення із суттєвою різницею в оцінці доказів, ніж заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2017 року, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Стаття 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зі змісту рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року вбачається, що воно повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Під час його ухвалення судом 1-ї інстанції було надано належну правову оцінку доказам наданим як стороною позивача, так і стороною відповідача та враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду та Верховного Суду України.

Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2017 року було скасовано ухвалою Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2017 року.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння позивачем вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, як наслідок , не дають підстав для висновку про те, що під час укладення іпотечного договору від 04.07.2008 року не було додержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_2, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2019 року.

Головуючий: Судді: