КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/6574/18 Головуючий у 1-й інст. - Оладько С.І.
Апеляційне провадження №22-ц/824/9961/2019 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Лапчевська О.Ф.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Оладько С.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майнових прав,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за нею майнові права на квартиру з будівельним номером АДРЕСА_4 та відшкодувати судові витрати.

Посилається на те, що між нею та відповідачем був укладений договір від 15 жовтня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Тетяною Михайлівною, відповідно до умов якого відповідач після вводу в експлуатацію будинку має передати позивачу у будь-який передбачений діючим законодавством спосіб нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , а позивач в свою чергу повинен сплатити гарантійний внесок, що не перевищує вартість вказаної квартири.

Свої зобов`язання за Договором позивач виконала в повному обсязі, на момент укладання вказаного договору гарантійний внесок в сумі 453 000, 00 грн. внесено повністю.

Згідно п. 2.3. Договору запланована дата введення будинку в експлуатацію - IV квартал 2017 року. На сьогоднішній день відсутні повідомлення позивача про зміну термінів введення в експлуатацію.

До теперішнього часу будівництво не завершено,строки здачі будинку в експлуатаціюна даний момент прострочено.

Позивач свої зобов`язання виконала та набула відповідно до умов Договору майнові права в об`єкті незакінченого будівництва в частині спірної квартири. Визнання майнових прав на вказаний об`єкт дасть позивачу у майбутньому можливість ідентифікувати свою квартиру серед інших, якщо на неї буде претендувати інша особа.

Оскільки позивач проінвестувала будівництво, на підставі договору купівлі-продажу майнових прав має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктом та результатом інвестицій, тобто об`єкт та результат інвестицій є власністю інвестора, з огляду на що позивач вважає, що позовні вимоги щодо визнання майнових прав на квартиру підлягають задоволенню.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 травня 2019 року ОСОБА_1 у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Посилається на те, що суперечать договору твердження суду про те, що за умовами даного договору у позивача виникає право на придбання у майбутньому зазначеної квартири у спосіб передбачений законодавством, оскільки позивачем було повністю проінвестовано нерухоме майно - спірну квартиру і за умовами договору в позивача виникає не право придбання квартири у майбутньому, а право власності після завершення відповідачем будівництва і здачі в експлуатацію проінвестованого позивачем нерухомого майна. Із змісту договору випливає, що його предмет становить надання послуг щодо вкладання залучених коштів у будівництво житла та оформлення права власності на це майно в інтересах замовника. Звернення позивача до суду з вказаним позовом про визнання майнових прав було не визнанням майнових прав згідно умов договору, а визнанням майнових прав за законом та було способом захисту прав позивача. Суд дійшов помилкового висновку про те, що позов безпідставний та не врахував, що позивач виконав свої зобов`язання за договором житлового будівництва повністю оплативши вартість об`єкта (як вкладу за договором), тобто вчинив дії спрямовані на виникнення юридичних фактів необхідних для набуття майнових прав - квартири. Невиконання відповідачем зобов`язань за договором призвело до порушення прав позивача.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу до суду не надав.

В судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір,за умовами якого відповідач зобов`язався в майбутньому передати у власність позивачу будь - яким, передбаченим діючим законодавством способом (отримати свідоцтво про право власності,укласти договір купівлі-продажу тощо) нерухоме майно, а відповідач зобов`язалась прийняти у власність нерухоме майно-квартиру що знаходиться в АДРЕСА_4. За умовами даного договору у позивача виникає право на придбання у майбутньому зазначеної квартири у спосіб передбачений законодавством та зазначеним договором не передбачено визнання за позивачем чи виникнення у позивача права власності чи майнових прав на спірну квартиру.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15 жовтня 2015 року був укладений договір, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Тетяною Михайлівною.

Згідно п.1.2 договору за цим договором та у відповідності до частини 1 статті 6 та статті 656 ЦК України ОСОБА_2 в майбутньому зобов`язується передати у власність ОСОБА_1 будь - яким, передбаченим діючим законодавством способом (отримати свідоцтво про право власності, укласти договір купівлі - продажу тощо) нерухоме майно, а ОСОБА_1 зобов`язується прийняти у власність нерухоме майно - квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_4 та оплатити гарантійний внесок, що не перевищує загальну вартість вказаної квартири в порядку та на умовах, визначених цим договором. (а.с.10-13).

Відповідно до п.1.4 договору ОСОБА_2 гарантує, що на момент укладення цього договору майнові та інші права на квартиру не обтяжені зобов`язаннями перед третіми особами, у тому числі не є предметом застави, не є предметом договору купівлі - продажу та інших договорів з третіми особами, не перебувають під арештом, не є предметом судового спору, а також щодо них відсутні будь - які претензії і права третіх осіб. ОСОБА_2 зобов`язується не обтяжувати майнові та інші права на квартиру зобов`язаннями перед третіми особами, у тому числі не передавати їх у заставу, не укладати щодо них договору купівлі - продажу та інших договорів з третіми особами, а також не здійснювати інші дії, що перешкоджатимуть набуттю ОСОБА_1 права власності на квартиру.

Згідно п.3.1. договору загальна сума (вартість) квартири на день укладення цього договору складає 453 000,00 грн., в тому числі ПДВ.

За умовами п.3.3.1. сума гарантійного внеску 453 000,00 грн. внесена ОСОБА_1 до підписання цього договору.

Згідно п.3.3.2. гарантійний внесок (вартість квартири), що зазначена в п.3.1. цього договору до моменту підписання сторонами Акту приймання - передачі квартири оплачена ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до п.3.4. договору після передачі права власності на квартиру ОСОБА_2 ОСОБА_1 гарантійний внесок зараховується ОСОБА_2 як оплата за квартиру.

Згідно п. 2.3. договору орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва вексплуатацію - IV квартал 2017 року.

За умовами п.5.3.5. ОСОБА_2 зобов`язується після введення об`єкта будівництва в експлуатацію, за умови оплати в повному обсязі гарантійного внеску по цьому договору, в 3-місячний термін підготувати та передати пакет документів для оформлення права власності ОСОБА_1 , передати у власність ОСОБА_1 будь - яким, передбаченим діючим законодавством способом (отримати свідоцтво про право власності, укласти договір купівлі - продажу тощо) нерухоме майно. (а.с.10-13)

Судом встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договоромвід 15 жовтня 2015 року виконала в повному обсязі, на момент укладення вказаного договору гарантійний внесок в сумі 453000, 00 грн. внесено повністю, що підтверджується п. 3.3.1. та п. 3.3.2. договору та актами прийому - передачі грошових коштів (а.с.15-22).

Згідно п. 2.3. договору запланована дата введення будинку в експлуатацію - IV квартал 2017 року,однак будівництво зазначеного вище будинку на даний час не завершено та відсутні повідомлення позивача про введення об`єкта в експлуатацію.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 порушив взяті на себе зобов`язання щодо будівництва об`єкта в передбачені договором строки, припинив будівництво на спірному об`єкті, чим порушив права ОСОБА_1 .

Позивач посилаючись на те, що вона повністю виконала зобов`язання з інвестування нерухомого майна, до неї перейшли майнові права на об`єкт інвестування - на квартиру з будівельним номером АДРЕСА_4 , просила суд визнати за нею майнові права на зазначену квартиру.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами.

Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено право на справедливий суд.

З огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України, Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява № 31443/96, ECHR 2002-X; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05).

У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі «правомірні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland) (заява № 12742/87); ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 повністю сплатила гарантійний внесок за нерухоме майно - квартиру, а також ту обставину, що введення об`єкта будівництва в експлуатацію не відбулось у встановлені договором строки, ОСОБА_2 припинив будівництво об`єкта, що ставить під сумнів можливість виконання ним своїх зобов`язань за договором, колегія суддів дійшла висновку про визнання майнових прав за позивачкою на об`єкт інвестування.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №761/20612/15-ц, у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №761/8259/15-ц, у постанові від 15 травня 2019 року у справі №761/10028/15-ц.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім того, виходячи з положень ст.141 ЦПК України із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 4530 грн. 00 коп. та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 6795 грн. 00 коп

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 травня 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , майнові права на квартиру з будівельним номером АДРЕСА_4 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 4530 грн. 00 коп. та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 6795 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Лапчевська О.Ф.