Провадження № 2/185/4731/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 грудня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря Муржиєвої І.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Залізка В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою,

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2019 року позивач звернувся з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусового виселення її з квартири.

Позивач посилається на те, що він є власником зазначеної квартири, відповідач його колишня дружина, з власної ініціативи пішла з квартири, забравши всі свої речі, на даний час спільним побутом з позивачем не пов`язана тому її право користування квартирою підлягає припиненню відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України.

Позивач просить при ухваленні рішення застосувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14 серпня 2018 року у справі № 702/101/18.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наголосивши на тому, що з колишньою дружиною у нього склалися вкрай неприязні стосунки, їхнє спільне проживання в квартирі неможливо, конфлікти між ними негативно впливають на їхню спільну дитину.

Представник відповідача просив у позові відмовити, оскільки застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного суду, на яку посилається позивач, є некоректним, оскільки у квартирі разом з позивачем проживає дитина, народжена від шлюбу з відповідачем. Ця обставина має істотне значення при вирішенні питання про припинення сервітуту, оскільки позбавлення матері права користування житлом призведе до порушення її права на спільне проживання з дитиною.

У судовому засіданні встановлено і не заперечувалось сторонами, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу, відповідач вселилась до квартири після одруження з позивачем, на даний час шлюб між сторонами розірвано, відповідач пішла з квартири, що належить позивачу, забравши свої речі, і на даний час проживає в орендованій квартирі, а з позивачем залишилась проживати дочка Софія (13 років).

Висновком органу опіки та піклування Павлоградської міської ради визначено місце проживання дитини разом з батьком. Рішенням суду з матері на користь батька стягуються аліменти на утримання дитини.

Позивач ніколи не чинив перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням.

Рішенням суду від 25 квітня 2019 року, яке набрало законної сили 27 травня 2019 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.12)

Довідкою ОСББ «Дніпровська 422» № 26 від 30 вересня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_2 з 10 серпня 2018 року фактично не проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 , в квартирі мешкають ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_3 (а.с.11).

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18, якщо відповідач вселилась до будинку як член сім`ї його власника, вона набула право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.

Як передбачено ч.2 ст.406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідач припинила сімейні стосунки з позивачем, виїхала з власної волі з належної йому квартири, на даний час сторони не пов`язані спільним побутом, між ними постійно виникають конфлікти, що робить неможливим їхнє спільне проживання.

Ці обставини є підставою для припинення права користування відповідача чужим майном (сервітуту).

При цьому суд враховує насамперед інтереси дитини, яка важко переживала розлучення батьків і у разі вселення матері до квартири буде свідком постійних конфліктів між батьками.

Право користування квартирою жодним чином не впливає на право матері на спілкування з дитиною та її виховання.

Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Як пояснив у судовому засіданні позивач, відповідач на даний час лише зареєстрована у його квартирі, а фактично не проживає, тому позовні вимоги стосовно примусового виселення відповідача з квартири заявлені передчасно і не підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпоряджання своїм майном шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

- ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя У.М. Болдирєва