ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м.Суми

Справа №577/1566/19

Номер провадження 22-ц/816/4672/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ» на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2019 року, постановлене у складі судді Галян С.В., у приміщенні Конотопського міськрайонного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ» про розірвання договору оренди. Позов мотивує тим, що відповідач орендує земельну ділянку площею 2,1942 га, що належить її матері ОСОБА_2 на підставі договору оренди від 10.04.2007 року. Строк дії договору оренди встановлено до 2022 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, а за позивачем, як за спадкоємцем, було визнано право власності на земельну ділянку, що є предметом договору, відповідно до рішення суду від 24.04.2017 року. Вказує, що відповідач з 2012 року використовує земельну ділянку, не сплачуючи за її оренду жодних коштів. В зв`язку з цим позивач зверталася до відповідача з письмовими заявами, в яких вимагала сплатити їй грошові кошти в якості орендної плати за використання земельної ділянки, однак відповідач свій обов`язок по виплаті заборгованості з орендної плати за 2016 2018 роки не виконав, що є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

У зв`язку з викладеним просила достроково розірвати договір оренди від 10 квітня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ». Вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2019 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди землі від 10 квітня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ», зареєстрований 15 червня 2007 року в Конотопському міськрайонному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, реєстровий номер 38.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в розмірі 4768 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що ст. 148-1 Земельного кодексу України встановлено обов`язок позивача протягом одного місяця з дня набуття права власності на земельну ділянку повідомити про це відповідача, чого останньою зроблено не було. В результаті цього відповідач не зміг виплатити орендну плату у встановлений договором строк. Також, позивач своєчасно не оформила та не отримала свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, а тому не була орендодавцем в розумінні Закону України «Про оренду землі» і відповідно, підстав виплачувати орендну плату в 2012, 2014, 2015, 2016 роках саме позивачці, у відповідача не було. Вказує, що у невиплаті позивачеві орендної плати за користування земельною ділянкою відсутня ознака систематичності, оскільки позивач зареєструвала право власності на зазначену земельну ділянку лише 11.02.2019 року на підставі рішення суду, а тому відповідачем було виплачено їй заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою за 2012 2019 роки (з часу прийняття спадщини) відразу після отримання відповідного повідомлення про прийняття спадщини позивачем. Вказує, що суд дійшов помилкового висновку стосовно того, що орендна плата була виплачена позивачу лише після звернення останнього до суду, оскільки фактично її було виплачено ще до такого звернення. Крім того, відповідач зазначає, що виключні підстави для внесення грошових коштів на депозит нотаріуса передбачено ст. 537 ЦК України. Однак в цій нормі відсутня жодна з підстав, яка б давала право відповідачу виконати обов`язок шляхом внесення коштів на депозит нотаріуса, оскільки смерть кредитора не можна вважати відсутністю кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою сплатити їй кошти за оренду земельної ділянки. Однак такий свій обов`язок, передбачений договором оренди, відповідач не виконав. Вказує, що відповідно до рішення апеляційного суду відповідач мав на руках документи про те, що вона є спадкоємцем спірної земельної ділянки. Крім того, у відповідача є всі підстави для внесення заборгованості з орендної плати за землю на депозит нотаріуса, оскільки ст. 537 ЦК України передбачено таку можливість в разі відсутності кредитора, а саме на такі обставини посилається відповідач обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача адвоката Кондратенка М.І., який заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, починаючи з 2012 року систематично не сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою, що є підставою для розірвання договору оренди землі від 10 квітня 2007 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив, що 10 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ» укладено договір оренди землі за № 518 за яким ОСОБА_2 передала в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2,194 га на 15 років. Відповідно до п. 9 договору оренди з урахуванням додаткової угоди від 19 вересня 2012 року орендна плата вноситься орендарем в розмірі 1291,46 грн, що становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а. с. 36-41).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а. с. 20).

Конотопський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 24 квітня 2017 року по справі № 577/1142/17 визнав за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2

право власності на земельну ділянку, площею 2,786 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з 2,1942 га ріллі, 0,2874 га пасовища і 0,3043 га сіножатей та розташована на території Сахнівської сільської ради Конотопського району Сумської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 (а. с. 8 9).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Аналогічні положення викладені в п. 40 договору оренди землі від 10.04.2007 року № 518.

Отже, після смерті ОСОБА_2 права та обов`язки орендодавця по договору оренди земельної ділянки від 10.04.2007 року № 518 перейшли до позивача, за якою було визнано право власності на земельну ділянку в порядку спадкування, та у неї виникло право на отримання орендної плати від відповідача за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно із ст. 31 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту «д» ст. 141 Земельного кодексу України, систематична несплата орендної плати є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Пунктом 39 укладеного договору оренди землі від 10.04.2007 року № 518 передбачено, що умовами розірвання договору оренди є невиплата орендної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за несплату є істотною умовою договору. Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до п. 11 укладеного договору оренди землі від 10.04.2007 року № 518 орендна плата за користування земельною ділянкою вноситься орендарем до початку наступного року.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ТОВ «БІО ЛАТ», відділу з питань державної реєстрації Конотопської міської ради в якому просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 10 січня 2007 року № 518 з усіма додатками до нього. Також, посилаючись на незаконну відмову державного реєстратора в реєстрації за нею права власності на спірну земельну ділянку, просила зобов`язати відділу з питань державної реєстрації Конотопської міської ради Сумської області зареєструвати за нею право власності на вказану земельну ділянку.

Сумський апеляційний суд постановою від 10 січня 2019 року у справі № 577/3738/17 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки відмовив. Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до відділу з питань державної реєстрації Конотопської міської ради про зобов`язання зареєструвати право власності на земельну ділянку закрив у зв`язку з тим, що розгляд цих вимог віднесено до юрисдикції адміністративних судів (а. с. 48-52).

Зі змісту вказаної постанови Сумського апеляційного суду вбачається, що після ухвалення рішення суду про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, вона звернулася до державного реєстратора, щоб зареєструвати право власності на успадковане нерухоме майно. Проте рішенням державного реєстратора від 19 травня 2017 року їй було відмовлено у державній реєстрації права власності земельної ділянки.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1942 га, яка перебуває в користуванні ТОВ «БІО ЛАТ», за ОСОБА_1 зареєстровано 06 лютого 2019 року.

Отже, ТОВ «БІО ЛАТ» як відповідач у справі № 577/3738/17, з вересня 2017 року був обізнаний про набуття ОСОБА_1 права власності на орендовану товариством земельну ділянку, а також про те, що їй незаконно відмовлено у реєстрації права власності. Товариству також було відомо адресу проживання ОСОБА_1 .

Виходячи з зазначеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «БІО ЛАТ» не було відомо, кому необхідно сплачувати орендну плату за користування орендованою земельною ділянкою відповідно до договору оренди землі від 10.04.2007 року, з огляду на неповідомлення позивачем відповідача про набуття ним права власності на земельну ділянку. Пред`явивши позов до відповідача про визнання договору оренди земельної ділянки від 10 січня 2007 року № 518 недійсним, позивач фактично повідомила останнього про перехід права власності на земельну ділянку саме до неї.

У доводах апеляційної скарги відповідач також визнає, що в квітні 2017 року у позивача виникло право на отримання орендної плати за спірним договором, адже відповідно до рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24.04.2017 року вона офіційно була визнана спадкоємицею ОСОБА_2 (а. с. 77).

Листом від 13.02.2019 року позивач звернулася до відповідача з вимогою виплатити їй орендну плату з дня відкриття спадщини. Реквізитами для перерахування грошових коштів просила вважати її домашню адресу, а кошти просила їй переслати поштою. (а. с. 7).

З наданого відповідачем розрахунку нарахованої позивачу орендної плати за договором оренди землі від 10.04.2007 року № 518 вбачається, що заборгованість по орендній платі відповідача перед позивачем за період з 2012 по 2019 року становить 10869 грн. 00 коп. (а. с. 60).

Відповідно до листа філії Вінницької дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» від 15.05.2019 року позивачу було надіслано відповідачем поштовий переказ за № 2942 від 12.03.2019 року на суму 10869 грн. 00 коп., який остання одержала 10.04.2019 року (а. с. 61).

Отже, з урахуванням п. 11 договору оренди землі від 10.04.2007 року № 518, строк сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2012-2016 року вважається таким, що настав 24.04.2017 року, за 2017 рік - 31.12.2017 року, а за 2018 рік - 31.12.2018 року. Проте орендну плату позивачеві було виплачено лише у березні 2019 року, хоча відповідач мав можливість сплатити її позивачу, починаючи з вересня 2017 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність систематичної несплати позивачеві орендної плати за користування земельною ділянкою з боку відповідача, що є підставою для розірвання спірного договору оренди земельної ділянки.

Інші доводи апеляційної скарги, за встановлених обставин, не впливають на висновки суду по суті спору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального права. Судом також не допущено порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. п. 1, 375, 381-382, 389 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ» залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2019 року.

Головуючий - Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик