Справа № 598/483/19
провадження № 2/598/332/2019
РІШЕННЯ

іменем України

"19" вересня 2019 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ГУДИМИ І.В.

секретаря ЖИЛЯК Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Збаражі цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» м.Київ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 20.12.2010 року,-

встановив :

До суду звернулося АТ КБ «ПриватБанк» м.Київ з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 20.12.2010 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.12.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8000 гривень на умовах, визначених договором, із сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язань за даним договором кредиту та відповідно до його умов позивач просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в загальному розмірі 123004 гривні 94 копійки за кредитним договором б/н від 20.12.2010 року, в тому числі: 7810 гривень заборгованості за тілом кредиту; 115194 гривні 94 копійки заборгованості по процентах за користування кредитом, та судові витрати, понесені банком.

Відповідно до ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 березня 2019 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

Відповідач ОСОБА_1 до початку розгляду справи по суті подала відзив на позов, в якому вказала, що вимоги банку є безпідставні та необґрунтовані. Вважає, що позивачем не доведено і не обґрунтовано належними та достовірними доказами наявність заборгованості перед банком, оскільки вона, як зазначено в позовній заяві, отримала кредит під 27 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, проте позивачем не надано жодного підтвердження цьому. При цьому позивачем не надано суду доказів того, що вона була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, а саме з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з тарифами банку. Посилання позивача на існування Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів банку, які не підписані нею, як позичальником, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Також, позивачем зазначено, що кінцевий термін повернення кредиту є строк дії картки, але не надано доказів цьому та не долучено доказів терміну дії картки. Крім того, анкета заява від 22.12.2010 року, яка додана до позовної заяви, не містить

інформації щодо отримання відповідачем від банку кредитних коштів. В даній анкеті - заяві не вказано тип та вид картки, не вказано розмір встановленого по картці ліміту кредитної заборгованості та відсутні докази, що вона отримувала таку картку, а тому копія анкета заява не є доказом укладення між нею та банком кредитного договору на зазначених позивачем умовах. Позивачем не надано доказів того, які тарифи на обслуговування банківських карток діяли станом на 20.12.2010р., таким чином, факт видачі кредиту відповідачу 20.12.2010р. під 27% річних є недоведеним. Крім того, наданий позивачем розрахунок суми заборгованості містить інформацію про те, що позивачем з 01.09.2014р. нараховано відсотки виходячи із 32.4% річних, а з 01.04.2015р.-42% річних. При цьому позивачем до позовної заяви не надано доказів повідомлення відповідача про зміну процентної ставки з 01.09.2014 року та з 01.04.2015 року. Крім того, позивачем з метою фальсифікації фактичних обставин справи, у поданий ним розрахунок суми заборгованості включений платіж по погашенню відсотків в сумі 8 грн. 14коп., який нібито мав місце 02.04.2016 року. Однак, зазначеного платежу відповідач не здійснювала, оскільки в період з 26.01.2016 року по 12.04.2016 року знаходилася у Республіці Польща, що підтверджується відмітками прикордонної служби у її закордонному паспорті, також жодних первинних документів, які би підтверджували здійснення нею даного платежу позивачем не надано. Крім того, розрахунок заборгованості за відсотками зроблений за період з 15.01.2014 року по 24.02.2019 р., а у позовній заяві позивач просить стягнути відсотки за період з 20.12.2010р. по 31.01.2019р. не надаючи при цьому відповідного розрахунку.

Представник позивача до початку розгляду справи по суті подав відповідь на відзив, зазначивши, що 20.12.2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відсутність підпису позичальника на самих Умовах та правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставила саме в заяві позичальника, яким засвідчила те, що вона повністю згідна з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Розрахунок заборгованості та надана виписка про рух коштів є належним доказами по справі, оскільки відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи в справі не призначались. Крім цього, підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Посилаючись на наведене, представник позивача просить задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_1 подала до суду заперечення, зазначивши, що позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 7810 грн. основного боргу, 122251,58 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом та 3300 грн. заборгованості за пенею та комісією. Однак у виписці по рахунках, зазначено, що банк вже стягнув і пеню і нараховані відсотки шляхом списання їх сум з карткового рахунку внаслідок чого станом на 31.05.2019 року збільшено розмір заборгованості за картковим рахунком до 173041 грн.43 коп. При цьому, банк нараховує та стягує відсотки та пеню щомісячно збільшуючи суму основного боргу на суму списаних відсотків та пені і нараховуючи в наступному місяці на цю збільшену суму відсотки і пеню, що є неправомірним. Також, у заяві позичальника від 20.12.2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її

визначеного розміру. Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надані позивачем, відповідачем не визнаються та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 грудня 2010р шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Враховуючи все вищевказане просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду від нього надійшла заява, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Крім того просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених нею у відзиві на позов та запереченні.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому суд виходив із наступного.

Так, судом встановлено, що 20.12.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах, визначених вказаним договором, із сплатою відсотків у розмірі, визначеному у Тарифах, що діють на дату нарахування, на суму залишку заборгованості по кредиту, із остаточним терміном повернення кредиту та сплати відсотків, винагороди, і комісійних по ньому, що відповідає терміну дії платіжної картки. Станом на 24.02.2019 року заборгованість відповідача перед банком по тілу кредиту становить 7810 гривень. Дані обставини знайшли своє підтвердження анкетою-заявою ОСОБА_1 про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 20.12.2010 року (а.с.7), розрахунком заборгованості за договором б/н від 20.12.2010 року станом на 24.02.2019 року (а.с.5-6), копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с.37), копією листків з статуту АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.38, 39).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти

(кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного кредитного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у

Приват Банку від 20.12.2010 року підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена. Крім того, у ній відсутні і умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, просить стягнути заборгованість за тілом кредиту та по відсотках за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 лютого 2019 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в своїх рішеннях вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Наданий позивачем витяг із Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи

можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» « 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах справи і не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, на думку суду, відсутні підстави вважати, що при укладенні даного кредитного договору позивач - АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - тіла кредиту.

Враховуючи вищевказане суд вважає, що відсутні законні підстави для задоволення заяви відповідача про застосування в даній справі строків позовної давності.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 20.12.2010 року, яка виникла станом на 24.02.2019 року, у сумі 7810,00 грн., як заборгованість за тілом кредиту.

В задоволені решти позовних вимог слід відмовити.

При цьому, суд не приймає до уваги Витяг з Тарифів обслуговування кредитних

карт «Універсальна» «Універсальна 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, у зв`язку з чим вважає, що не підлягають до стягненню розмір заборгованості по процентам, оскільки вони не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 грудня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`являв.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» 121 гривню 97 копійок сплаченого судового збору. При цьому суд бере до уваги платіжне доручення за №PROM6BС49Е від 26.02.2019 року про сплату позивачем судового збору (а.с.1).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546, 610, 611, 1054 ЦК України, анкетою - заявою позичальника ОСОБА_1 від 20.12.2010 року, ст.ст. 19, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив :

Позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» м.Київ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 20.12.2010 рокузадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (місцезнаходження м.Київ вул.Грушевського, 1Д, інд.01001, ) 7810 (сім тисяч вісімсот десять) гривень заборгованості за кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (місцезнаходження м.Київ вул.Грушевського, 1Д, інд.01001, ) 121 гривню 97 копійок сплаченого судового збору.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дане рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено - 27 вересня 2019 року.

СУДДЯ: ГУДИМА І.В.