Справа №522/4950/19
Провадження №2/522/5215/19
11 вересня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцевої О.П,
при секретарі Соболевій О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 її особистою власністю. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 11 травня 2001 року, якій 8 березня 2005 року було об`явлено розірваним за рішенням загального суду першої інстанції м. Соллентюна країни Швеції і оскільки зареєструвати розірвання шлюбу в Україні на підставі означеного рішення чинним законодавством не було передбачено, то вона звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, яким 07 березня 2007 року було винесено рішення про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Також позивач посилалася на те, що вже після об`явлення шлюбу розірваним, за рішенням загального суду першої інстанції м. Соллентюна країни Швеції, вона 15 травня 2006 року купила 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 і тому, яка є її особистою власністю, але розпорядитися нею вона не може, оскільки згідно до чинного законодавства України частка квартири придбана у шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя.
Позивач в судове засідання не з`явилася, від її представника адвоката Бузової Т.Г. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. На задоволенні позову наполягають.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , 11 травня 2001 року уклала шлюб з ОСОБА_2 та змінила прізвище на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , яке було видане Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї.
Рішенням загального суду першої інстанції м. Соллентюна країни Швеції, яке було засвідчено апостилем, по справі № Т 412-05 8 березня 2005 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було об`явлено розірваним.

07 березня 2007 року за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. На підставі рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 13 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області в книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 94, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 . Прізвище після розірвання шлюбу не змінювала та залишилася на прізвищі ОСОБА_1 .

16 травня 2007 року ОСОБА_1 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на ОСОБА_1 про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 199, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , яке було видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управляння юстиції в Одеській області.

15 травня 2006 року позивачка купила 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу нерухомого майна, якій було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу І.М.Лічман та зареєстровано в реєстрі за № 6558 і право власності на 2/3 часток квартири було зареєстровано в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується Витягом виданим 15 травня 2006 року КП «БТІ та РОН».

Згідно частини шостої статті 57 Сімейного кодексу України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду 07 березня 2007 року Одеської області, яким шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, було встановлено, що сторони однією сім`єю не проживають на протязі двох років.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Таким чином суд приходить до висновку, що оскільки сторони не проживали у шлюбі з 8 березня 2005 року, коли шлюб за рішенням загального суду першої інстанції м. Соллентюна країни Швеції між позивачем та відповідачем було об`явлено розірваним, а 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 позивачка купила 15 травня 2006 року, то означене майно, може бути визнано її особистою власністю.

Відповідно до ч. 1, 5ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, якій засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280-283 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю - задовольнити.

Визнати 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка була придбана за договором купівлі-продажу нерухомого майна, якій було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу І.М.Лічман 15 травня 2006 року та зареєстровано в реєстрі за № 6558, та право власності на яку було зареєстровано КП «БТІ та РОН» 15 травня 2006 року в книзі 538пр-99 за номером запису 299 особистою власністю, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через Суворовський районний суд міста Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складання повного рішення суду.

Суддя

11.09.19