Справа № 453/770/18 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2427/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м.Львів

Справа № 453/770/18

Провадження № 22-ц/811/2427/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Сколе 10 жовтня 2018 року (суддя Микитин В.Я.)

у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

встановив:

ОСОБА_2 21 червня 2018 року звернулася з позовом до ОСОБА_4, в якому просить розірвати шлюб, укладений та зареєстрований 12 листопада 2011 року Виконавчим комітетом Верхнячківської сільської ради Сколівського району Львівської області, про що складений актовий запис № 12. Після розірвання шлюбу позивач просить змінити її прізвище на «ОСОБА_6». В обґрунтування позову посилається на те, що сім'я фактично розпалася та існує формально. Сторони втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми. Вони проживають окремо, хоча фактично, в силу конфліктів на ґрунті ревнощів, не підтримують шлюбних відносин з часу народження сина ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1). Стверджує, що проживає у найманому житлі та офіційно працевлаштована. Миритися та зберігати шлюб, а також повертатися до відповідача позивач не бажає, оскільки вважає себе приниженою та обмеженою у шлюбі, в силу авторитарних поглядів відповідача на шлюб та сім'ю, на спілкування з оточуючими, тощо. Крім того, мають місце постійні образи з боку відповідача, нешанобливе ставлення та застосування щодо неї психологічного і фізичного насильство; такі дії вчиняються відповідачем при їх малолітньому синові. Просить задовольнити позов.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2018 року позов задоволено.

Розірвано шлюб сторін, зареєстрований 12 листопада 2011 року Виконавчим комітетом Верхнячківської сільської ради Сколівського району Львівської області (актовий запис № 12).

Після розірвання шлюбу ухвалено змінити позивачу прізвище на «ОСОБА_6».

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права.Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що він заперечував в судовому засіданні щодо розірвання шлюбу та просив надати термін для примирення, оскільки у шлюбі у них є син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стверджує, що сім»ю можна зберегти і розлад між ним та позивачем має тимчасовий характер.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовільняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено, що 12 листопада 2011 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Верхнячківської сільської ради Сколівського району Львівської області (актовий запис № 12), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 виданим повторно Сколівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 14 червня 2018 року.

В цьому шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із відповідачем за зареєстрованим місцем його проживання у АДРЕСА_1

Статтею 110 СК України визначено право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя встановлені ч. 1 ст. 112 вказаного Кодексу.

Сторони тривалий час разом не проживають, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Такі дії сторін викликані несумісністю характерів, різними поглядами на життя та ведення спільного господарства. Факт проживання позивача окремо від відповідача стверджується та доводиться зібраними матеріалами справи, не заперечувався учасниками справи у ході судового розгляду. Це пов'язано з тим, що позивач поїхала від відповідача з місця їх проживання у АДРЕСА_2 до м. Сколе Львівської області, де зараз проживає у найманому житлі. Такі дії позивача викликані постійними відчуттями свого приниження у шлюбі, обмеженням її елементарних людських прав силу авторитарних поглядів відповідача на шлюб та сім'ю, на спілкування з оточуючими та на стосунки чоловіка і жінки в цілому, що триває уже близько п'яти останніх років, після народження сина.

Проти надання терміну на примирення позивач заперечила, оскільки боїться повертатися до чоловіка за місцем його проживання з дитиною, не може більше миритись із нешанобливим ставленням відповідача та застосуванням щодо неї психологічного тиску, обмеженням її прав.

Встановлено, що відповідач, незважаючи на висловлення у судовому засіданні наміру примиритись із позивачем, жодних дій з вказаного приводу, починаючи з часу звернення позивача до суду із даним позовом не вчиняв, а навпаки, під час навідувань позивачем їх малолітнього сина, продовжував з'ясування стосунків та нав'язування позивачу своє бачення сімейних стосунків, що свідчить про інше усвідомлення самого примирення відповідачем, яке не має нічого спільного із компромісом чи зустрічними поступками по відношенню одне до одного. При цьому, надана відповідачем позитивна характеристика на нього за місцем проживання з приводу відсутності скарг від мешканців села може свідчити про поведінку відповідача у місцевій громаді і аж ніяк не свідчить про його поведінку та стосунки у сім'ї, зокрема по відношенню до позивача.

Підстав для вживання передбачених ст. 111 СК України заходів щодо примирення подружжя суд не встановив.

Справа тривалий час перебуває у провадженні судів (з червня 2018 року). Однак, докази про те, що сторони вживали заходів дог примирення відсутні.

У зв»язку із встановленим, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу є недоцільним, суперечить інтересам позивача, а особливо враховуючи ту обставину, що у таких неприйнятних умовах сімейного життя буде зростати дитина; шлюб розпався остаточно, сторони для його поновлення заходів не вживають.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу.

Як роз'яснюється у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя.

Встановлено, що шлюбні відносини сторін припинені, сторони втратили одне до одного почуття поваги, любові, і такі обставини підтверджується зібраними у справі доказами, у зв'язку з чим суд прийшов до вірного переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, суперечило б інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 5 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді