Справа № 760/7096/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - САВЛУК Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа: АТ «А-БАНК» про визнання недійсним договору з моменту його вчинення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просить суд: «Визнати недійсним Договір від 01 грудня 2018 року та стягнути з ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 8357,00 грн. шляхом перерахування на рахунок позивача».

16 травня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва за підсудністю з Солом`янського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа: АТ «А-БАНК» про визнання недійсним Договору з моменту його вчинення та застосування наслідків реституції.

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, посилається на наступне, що 01 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був укладено договір № FG 1/538_L, відповідно до якого виконавець зобов`язується передати у власність замовнику виготовлені вироби в перебігу 30 робочих днів з моменту укладання цього договору. Позивачем був оформлений кредит в АТ «А-БАНК» на суму 8357,00 грн. відповідно до заяви на договірне списання коштів від 01 грудня 20018 року позивачем було доручено списання коштів з свого карткового рахунку на рахунок відповідача за виконання згідно договору № FG 1/538_L, тобто позивачем повністю виконанні умови пункту 3.2 Договору, в свою чергу виконавець не виконав умови даного договору, та не встановив металопластикові вікна.

17 травня 2019 року вказану позовну заяву, у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, було передано в провадження судді Савлук Т.В.

21 травня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

13 серпня 2019 року до суду відповідачем Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву відповідно до якого у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, оскільки 01 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був укладено договір № АG 1/538_L, про організацію робіт з виготовлення та передачі у власність ПВХ виробів. Ціна Договору складала 8 357,00 грн. Оскільки у позивача такої суми не було, йому було запропоновано укласти Договір з одержання споживчого кредиту. Того ж дня, 01 грудня 2018 року, між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір споживчого кредиту, але позивачу не було надано кредит на усю суму ціни Договору № АG 1/538_L, а лише частину 8 129,93 грн., окрім цього, з цієї суми кредиту 8 129,93 грн. ПАТ «Акцент-Банк» утримав особисту однаразову винагороду з надання фінансового інструменту у розмірі 274,93 грн. Відповідно до листа-зобов`язання від 01 грудня 2018 року було перераховано ПАТ «Акцент-Банк» на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3 (згідно п. 3.7 Договору № АG 1/538_L від 01 грудня 2018 року, сторони зобов`язуються шляхом об`єднання майна і зусиль спільно діяти в сфері здійснення реалізації ПВХ конструкцій для отримання прибутку та оптимізації витрат від здійснення господарської діяльності») На виконання умов Договору у 30 денний термін, на прикінці грудня місяця року ПВХ вироби були виготовленні про що ФОП ОСОБА_2 одразу повідомив позивача телефоном. А коли позивач не відреагував на усні вимоги сплатити борг 502 грн. та отримати ПВХ Вироби, ФОП ОСОБА_2 повідомив рекомендованим листом з повідомленням, який було отримано позивачем особисто 28 січня 2019 року. Посилання ОСОБА_1 у позові на те, що він й досі не отримав ПВХ Вироби у свою власність, як невиконання ФОП ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки позивач особисто отримав листа про сплату боргу 502,00 грн та отримати виготовлені вироби, та позивач сам особисто, без повідомлення будь яких причин відмовився приймати вироби.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст. 275 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 уклав з Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 , Договір АG-11538_L від 01 грудня 2018 року, відповідно до якого останній зобов`язувався організувати роботи по виготовленню і передачі ОСОБА_1 у власність ПВХ конструкцій, а позивач зобов`язувався сплатити та прийняти готові вироби. Вартість виробів, згідно договору АG-11538_L складала 8357,00 грн. У зв`язку з відсутністю необхідної суми коштів позивачем було прийнято рішення укласти кредитний договір з ПАТ «Акцент-Банк». 01 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» укладено кредитний договір № ABH0RS62.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересів. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Положенням ч.3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до 2.1. Договору АG-11538_L, загальна вартість виробу складає 8 357,00 грн.

Відповідно до 2.3. Договору АG-11538_L, борг до передачі у власність складає 502,00 грн.

Відповідно до 2.4. Договору АG-11538_L, вартість виробу сплачена 7855,00 грн. (шляхом договору споживчого кредиту з банком)

Відповідно до 3.1. Договору АG-11538_L, замовник зобов`язується сплатити вартість виробів, що становить 8 357,00 грн.

Відповідно до 3.2. Договору АG-11538_L, після виконання п. 3.1 договору, виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладання договору.

Відповідно до 4.1. Договору АG-11538_L, у разі невиконання замовником п. 3.1., цей договір вважається розірваним, і всі програми недійсними. У випадку внесення замовником завдатку, і наступними невиконання п. 3.1. даного договору, завдаток замовникові не повертається.

Відповідно до 4.2. Договору АG-11538_L, у разі невиконання п. 3.2, виконавець зобов`язаний виплатити неустойку в розмірі 0,01% від вартості цього договору за кожен робочий день прострочення.

Перед укладенням спірного договору позивач був ознайомлений з умовами, про що свідчать його підписи на даних умовах.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Положеннями ст. 873 ЦК України передбачено, що вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Судом встановлено, що залишок несплаченої суми за договором у розмірі 502,00 грн., яка відповідно до п.2.3 повинна бути сплачена до передачі у власність виробів, до теперішнього часу замовником ОСОБА_1 не сплачена.

Відповідачем Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 до відзиву на позовну заяву надано вимогу, яка надіслана на адресу позивача про сплату суми боргу за Договором АG-11538_L від 01 грудня 2018 року про організацію робіт з виготовлення та передачі у власність виробів, а саме 502,00 грн.

Тобто, відповідачем були виконані умови укладеного між сторонами договору в частині розділу 1 Договору (предмет договору), Розділу 2, 3 (вартість, обов`язки сторін).

Захистом цивільних прав є передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В даному випадку є очевидним порушення з боку позивача положень ст.865 ЦК України. Позивач мав право відмовитись від укладеного між сторонами договору у відповідності до наведеної вище норми, тобто розірвати укладений договір.

Позивач добровільно сплатив частково послуги відповідача, скориставшись послугами банківської установи і це було його право, такий обов`язок договором, який був укладений між сторонами не визначений.

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ст. 89 ЦПК України).

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог про визнання договору недійсним, з огляду на те, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, у зв`язку з чим в позові про визнання недійсним договору АG-11538_L від 01 грудня 2018 року укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Оскільки вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача грошових сум, сплачених на виконання оспорюваного договору (застосування реституції), є похідними від основних його вимог про визнання недійсними правочину, у задоволенні яких судом відмовляється, то вказані вимоги позивача також не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 16, 203, 215, 626, 627, 628, 638, 865, 873 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 274-279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа: АТ «А-БАНК» про визнання недійсним договору з моменту його вчинення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Уразі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: