Номер провадження 2/754/2036/19
РІШЕННЯ

Іменем України

09 вересня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі

головуючого судді Таран Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Раєвського П.А..

представників позивача ОСОБА_1 . - ОСОБА_2 , адвоката Храпійчука В.О.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача та третьої особи ОСОБА_4 - адвоката Чучковської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, про знесення відповідачем самочинно збудованої частини будинку, який є спільною частковою власністю сторін і третьої особи ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов`язати відповідача за свій рахунок знести самочинне збудовану будівлю (прибудову) на місці незаконно знесеної ним частини будинку АДРЕСА_1 , а саме:

-на місці частини будинку, позначеної на плані літерою А-1, яка складалась з наступних приміщень:

1)житлової кімнати, позначеної на плані цифрами 1-3, жилою площею 29,1 кв.м.;

2)житлової кімнати, позначеної на плані цифрами 1-4, жилою площею 7,7 кв.м.;

3)коридору, позначений на плані цифрами 1-2, площею 11,0 кв.м.

-на місці частини будинку (прибудова), позначеної на плані літерою а-1, яка складалась з наступних приміщень:

1)веранди - позначеної на плані цифрами 1-1, площею 10,2 кв.м.;

2)кухні - позначеної на плані цифрами 1-5, площею 6,8 кв.м.;

3)тамбуру - позначеного на плані цифрами 1-І, площею 4,4 кв.м.

В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що сторони по справі є співвласниками будинку АДРЕСА_1 . На даний час відповідач ОСОБА_3 володіє 147/400 частиною спірного домоволодіння. ОСОБА_4 володіє 31/100 (124/400) частиною спірного домоволодіння. Крім того, позивачу належить 129/400 частин спірного будинку. 09.09.2013 року начальником ЖЕК по обслуговуванню приватного сектору в присутності співвласника ОСОБА_3 та представника позивача було проведено обстеження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами цього обстеження було складено акт, з якого вбачається, що на території домоволодіння виявлено невідповідність технічному паспорту, а саме: відсутня частина будинку «А-1» та «а-1» до фундаменту. Фундамент у цій частині новий. ОСОБА_3 пояснив, що робляться відновлювальні роботи, пов`язані з утриманням будинку, оскільки в цій частині необхідний капітальний ремонт. В акті також вказано, що дана частина будинку знесена без згоди представника співвласника ОСОБА_2 . З акту випливає, що частина будинку житловою площею згідно технічного паспорту 36,8 кв.м. (вся житлова площа будинку становить 69,40 кв.м.) і загальною площею 69,2 кв.м. знесена відповідачем. В знесеній частині будинку знаходилась і частка позивача, що становила згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2015 року 49/400 частин будинку. Таким чином, позивач має право володіти або набути право власності на земельну ділянку пропорційно до частки у праві власності на спірний будинок, тобто на 129/400 частини земельної ділянки, на якій він знаходиться. Вказане вище майно знесено відповідачем без згоди позивача, як співвласника, і позивач таким чином втратила 129/400 частин жилого будинку, які належать позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2015 року. Також втрачено право користування земельною ділянкою, розмір якої пропорційний її частці у праві власності на жилий будинок. Такими діями відповідача порушено права позивача як власника і користувача майна. Незважаючи на заборону контролюючих органів відповідач продовжує, будівництво (реконструкцію) частини спірного будинку по АДРЕСА_1 з порушенням чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Крім того, вже проведені відповідачем будівельні роботи, а також роботи, що проводяться зараз без дотримання будівельних норм і правил, з порушенням технології будівництва, що можуть призвести після їх закінчення до руйнування спірної частини будинку, що в свою чергу може призвести до нещасних випадків (каліцтва) мешканців цього будинку. Спірний будинок після проведення реконструкції з врахуванням збільшення його площі, підлягає прийняттю в експлуатацію на загальних підставах. Оскільки така реконструкція здійснена без дозвільних документів та з порушенням будівельних норм та державних стандартів, то будинок не буде прийнятий в експлуатацію, а позивач на рівні з іншими співвласниками фактично втрачає право власності на його частину, тобто на 129/400 частин будинку, що є грубим порушенням її права власності на нерухоме майно.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Таран Н.Г.

Ухвалою судді від 08.09.2016 року провадження по справі було відкрито.

В ході розгляду справи, ухвалою суду від 21.04.2017 року вжито заходи забезпечення позову шляхом: заборони відповідачу ОСОБА_3 продовжувати проведення будівельних робіт з реконструкції спірної частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , до набрання чинності рішення суду по даній цивільній справі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , адвокат Храпійчук В.О. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_4 - адвокат Чучковська О.В. просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник третьої особи: Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлялись належним чином.

Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику з прав людини як джерело права.

У пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», зазначив, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

За таких обставин саме на позивача покладається обов`язок довести, що його прав є порушеними та саме відповідачі по справі допустили вказані порушення.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 26.02.2008 року ОСОБА_4 на праві приватної власності належить 51/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 148,10 кв . м . , який розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно копії договору дарування 49/200 частин житлового будинку від 29.05.2014 року ОСОБА_3 прийняв в дар від ОСОБА_5 49/200 частин житлового будинку № 24 з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є власниками по Ѕ частці спадкового майна, яке складається з49/200 частин житлового будинку №24 з відповідними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії договору дарування частини житлового будинку від 26.06.2008 року ОСОБА_1 прийняла в дар 20/100 частин житлового будинку №24 з відповідною частиною господарчих будівель та споруд , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Власник земельної ділянки, відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Будівництво об`єктів нерухомості являє собою взаємопов`язану діяльність різних суб`єктів права, які поєднані єдиною метою, спрямованою на безпосереднє забезпечення та створення об`єкта будівництва, яка включає різні аспекти й етапи будівництва.

Порядок будівництва нерухомого майна врегульовано відповідними нормативними актами, а саме: Земельним кодексом; ЦК; законами: «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про екологічну експертизу», «Про охорону культурної спадщини».

Згідно з ст.25 Закону «Про основи містобудування» особи, винні у виконанні будівельних робіт чи реставраційних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього та самовільній зміні архітектурного вигляду споруди в процесі експлуатації, несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством.

Згідно із ч. 1 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Окрім згідно із ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про архітектурну діяльність» робоча документація для будівництва (реконструкції, реставрації, капітального ремонту) об`єкта архітектури виконується відповідно до державних стандартів, норм і правил на підставі затвердженого проекту.

Робоча документація для будівництва або авторський нагляд за її розробкою виконуються за участю архітектора - автора затвердженого проекту відповідно до укладеного договору на розроблення проекту цього об`єкту архітектури.

Згідно з ч. 1 статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Статтею 28 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що власники та користувачі об`єктів архітектури зобов`язані: утримувати в належному стані будинки і споруди, а так само закріплені за ними земельні ділянки, забезпечувати поточний огляд, періодичне обстеження і паспортизацію об`єкта, додержуватися під час експлуатації об`єкта архітектури вимог, визначених у його паспорті, а також вимог законодавства; отримувати в установленому законодавством порядку документ дозвільного характеру, що дає право на виконання робіт, пов`язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об`єкта архітектури; у разі необхідності внесення змін до об`ємно-просторових, планувальних та інших рішень об`єкта архітектури розробляти відповідну проектну документацію, затверджувати її та проводити будівельні роботи в установленому законодавством порядку; зберігати комплект проектної документації, за якою збудовано об`єкт архітектури, та паспорт об`єкта, та передавати цю документацію новому власнику.

Стаття 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що Замовник має право виконувати будівельні роботи після: направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорій складності.

Відповідно до Акту від 09.09.2013 року складеного начальником ЖЕК по обслуговуванню приватного сектору Ковтуном Ю.В., інженером ЖЕК ОСОБА_6 , в присутності співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та представника співвласника ОСОБА_2 було проведено обстеження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . На території домоволодіння виявлено не відповідність технічному паспорту, а саме відсутня частина будинку «А-1» та «а1» до фундаменту. Фундамент у цій частині новий не більше місяця. ОСОБА_3 пояснив, що робляться відновлювальні роботи пов`язані з утриманням будинку, оскільки в цій його частині необхідний капітальний ремонт. Також ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надали правовстановлюючі документи щодо належності будинку. ОСОБА_2 заявила, що дана частина будинку знесена без її згоди.

Згідно листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 01.10.2013 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 на місці демонтованої частини будівлі А - І , аІ розпочаті будівельні роботи з будівництва прибудови. Також за вказаною адресою експлуатується самовільно побудований гараж. Будь-які установчі документи та документи, які надають право на виконання будівельних робіт та затверджену у встановленому порядку проектно-технічну документацію відсутні.

Згідно листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 25.07.2014 року вбачається, що за результатами проведених перевірок складено акт перевірки, стосовно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення та надано ОСОБА_3 припис про зупинення будівельних робіт на АДРЕСА_1 . Також ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 14.04.2015 року, Департаментом у січні 2015 року проведено перевірку дотримання ОСОБА_3 вимог припису Інспекції Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 08.07.2014 року. За результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_3 не виконав вимоги припису про зупинення підготовчих та будівельних робіт, чим порушено вимоги п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». За результатами перевірки складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 30.01.2015 року, протокол про адміністративне порушення від 30.01.2015 року та ОСОБА_3 надано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 30.01.2015 року із вимогою усунути допущені порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності шляхом приведення житлового будинку на АДРЕСА_1 до попереднього стану в термін до 25.12.2015 року. На підставі складених документів на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 14.03.2016 року, Департамент листом звернувся до УП у Деснянському районі ГУ Національної поліції у м. Києві із проханням сприяти Департаменту у Притягненні ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності. За результатами перевірки рішенням Департаменту №53 від 21.12.2015 року скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт: «Реконструкція і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 » № КВ30 від 27.11.2015 року.

Згідно листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 18.10.2016 року, посадовою особою Департаменту відповідно до статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно з Порядком №553, на підставі перевірки виконання вимог припису від 10.12.2016 року, у присутності довіреної особи гр. ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності від 08.11.2011 року, проведено позапланову перевірку виконання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_3 на об`єкті з реконструкції житлового будинку на АДРЕСА_1 . Перевіркою встановлено, що гр. ОСОБА_3 не виконав виданого йому припису про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам від 10.12.2015 року, а саме: не отримано згоду на проведення реконструкції від співвласника будинку, чим порушено підп. б п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Одночасно встановлено, що гр. ОСОБА_3 не виконав вимог виданого йому припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 30.01.2015 року, чим порушено підп. а п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення та надані документи, посадовою особою Інспекції винесено постанову від 22.07.2014 року №10, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення у вигляді штрафу. За результатами перевірки посадовою особою Департаменту складено акт від 18.04.2016 року, який надіслано ОСОБА_10 В. листом від 18.04.2016 року.

Таким чином, вчинення відповідачем протиправних дій у вигляді самовільного будівництва з суттєвим відхиленням від затвердженого проекту та норм здійснення будівництва, порушує права позивача, як співвласника частини житлового будинку. Крім того, за фактом самовільного будівництва відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Самочинне будівництво є порушенням установлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об`єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, що є порушенням прав територіальної громади, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об`єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, -майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно із ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Виходячи зі змісту норми, яка закріплена частиною 1 статті 376 ЦК України, житловий будинок, будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони: збудовані, або будуються без належного дозволу; без належно затвердженого проекту; з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 7 цієї ж статті встановлено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим, або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України та п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 року № 6 самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Крім того, вищевказаною статтею передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 року № 6 право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 Ж), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав.

Разом з тим, вирішуючи справу по суті, суд звертає увагу на той факт, що до суду із вказаним позовом звертається позивач як співвласник житлового будинку, у той час як право на звернення із позовом в порядку ч. 7 ст. 376 ЦК України має Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є позивач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність позивача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Оскільки позивач не вірно визначила передбачений законом спосіб захисту її порушеного права співласника житлового будинку, вона є неналежним позивачем за заявленими позовними вимогами.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, через невірно обранийпозивачем спосіб захисту порушеного права.

Пунктом 2 частини 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, про знесення відповідачем самочинно збудованої частини будинку, який є спільною частковою власністю сторін і третьої особи ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний тест рішення суду складено 16.09.2019 року.

Суддя: Н.Г. Таран