ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 617/41/18

Провадження № 22-ц/818/565/19

05 лютого 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області, ухвалене 04 жовтня 2018 року о 15 годині 08 хвилин у складі судді Борщ Л.В.,

УСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Позовна заява мотивована тим, що з 29 квітня 2017 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За цей час у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З листопада 2017 року подружнє життя припинилося, позивач разом із сином поїхала проживати у своїх батьків у АДРЕСА_1 Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні не приймає. Враховуючи вік дитини, ОСОБА_1 не працює, здійснює догляд за малолітнім сином, а тому потребує матеріальної допомоги.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, визначеного законом для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття сина; стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі ј частини всіх видів доходу щомісячно до досягнення сином трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1; вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 04 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 січня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в частині платежу за один місяць допущено до негайного виконання. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 850 грн. на відшкодування професійної правничої допомоги. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що батьки несуть рівну відповідальність за утримання дітей, тому враховуючи положення ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України (надалі СК України), позов ОСОБА_1 про стягнення на її користь аліментів на утримання сина підлягає задоволенню. Разом з тим, ОСОБА_2 не працює, належних і допустимих доказів отримання ним доходу матеріали справи не містять, тому він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини. У задоволенні позову в цій частині відмовлено.

29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В цій частині просить ухвалити нове рішення суду, яким позов задовольнити. Також просить стягнути з відповідача і витрати на правничу допомогу у розмірі 850 гривень.

Апеляційна скарга мотивована тим, шо ОСОБА_2 є здоровим, працездатним чоловіком, з роботи звільнився за власним бажанням, тому може надавати матеріальну допомогу дружині, яка залишилася з трирічним сином. Після припинення шлюбних відносин вона переїхала жити до батьків у сільську місцевість. Для забезпечення дитині належного рівня життя та здоров`я ОСОБА_1 змушена нести додаткові витрати, тому має право на стягнення на свою користь аліментів з відповідача.

01 листопада 2018 року ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу на рішення суду, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить частково змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на утримання сина, з ј до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині рішення суду просить залишити без змін.

Посилається на те, що визначений судом розмір аліментів на утримання сина значно перевищує 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи середню номінальну заробітну плату штатного працівника Харківської області, надану Головним управлінням статистики у Харківській області. Він не працює, доходу не має, тому стягнення з нього аліментів у розмірі більшому, за встановлений законом мінімум, є безпідставним.

Відзивів на апеляційні скарги не надходило.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено під час судового розгляду та не заперечується сторонами по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 29 квітня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданим 29 квітня 2017 оку Вовчанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 3).

Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Після припинення шлюбних відносин дитина ОСОБА_3 залишився проживати разом із матір`ю, ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 5-7).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України № 2402-ІІІ від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. В даному випадку норми закону передбачають обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

ОСОБА_2 є працездатною особою, інших дітей, дружини чи непрацездатних батьків, яким він мусив би надавати матеріальну допомогу немає. Тому суд погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 січня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо перевищення розміру стягнутих з нього аліментів 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи середню номінальну заробітну плату штатного працівника Харківської області, надану Головним управлінням статистики у Харківській області, безпідставні. Стаття 182 СК України не відносить вказані відомості до обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Щодо вирішення позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, то згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо недоведеності можливості ОСОБА_2 надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно наданої ОСОБА_2 трудової книжки (а.с. 23) він не працює. Належних та допустимих доказів того, що відповідач має дохід, матеріали справи не містять. Посилання позивача в апеляційній скарзі на можливість наявності у ОСОБА_2 другої трудової книжки, за якою він здійснює трудову діяльність, матеріалами справи не доведена. Доводи апеляційної скарги про наявність додаткових витрат на утримання дитини можуть бути підставою для звернення ОСОБА_1 із самостійним позовом у порядку ст. 185 СК України. Однак не є підставою для стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 також відсутні.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін. Тому підстави для перерозподілу судових витрат між сторонами відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 383, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 04 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний