Справа № 373/1144/17 Головуючий в суді І інстанції КерекезаЯ.І.
Провадження № 22ц-824/2013/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги та усунення від спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, в якому просила встановити факт її проживання із ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад п'ять років ( із 1986 року до часу відкриття спадщини - 18 серпня 2016 року), визнати за нею право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги, також просить усунути від спадкування після померлого ОСОБА_6 його дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Посилається на те, що із 1986 року проживала із ОСОБА_6 однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали спільні права та обов'язки, піклувалися та дбали один про одного. В листопаді 2015 року ОСОБА_6 зламав ногу, перестав самостійно пересуватися, був лежачий, потребував стороннього догляду та допомоги. Вона піклувалася про нього, возила його на обстеження, купувала йому ліки. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, спадкоємцями за законом першої черги є його дві доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вважає, що вона, як особа, що прожила разом із спадкодавцем без реєстрації шлюбу 30 років, є спадкоємцем за законом четвертої черги та має право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, оскільки протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала надавала допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу перебував у безпорадному стані. А оскільки доньки участі у житті батька не приймали, не надавали йому допомоги та не спілкувалися, просить усунути їх від спадкування за законом.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема не доведено, що вона тривалий час проживала з ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, мали з ним спільне господарство та спільний бюджет та, що вона одна протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, крім того сукупності юридичних фактів встановлених у справі недостатньо як підстави, передбаченої статтею 1259 ЦК України, для зміни черговості одержання права на спадкування за законом, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Із довідки Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 1235 від 19 вересня 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 проживала без реєстрації по АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Довідка видана на підставі акту депутата № 14 від 01.09.2016 (а.с.10).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 01 вересня 2016 року № 14, складеного депутатом Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області Лукашевичем О.М., ОСОБА_3 була зареєстрована АДРЕСА_2, і з 1986 року по день його смерті фактично проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу в будинку ОСОБА_6, по АДРЕСА_1, мали спільний побут, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки. (а.с.11).

З копії паспорта позивача вбачається, що зареєстрована вона по АДРЕСА_2 (а.с. 7,8).

Із копії гарантійного талону від 30 червня 2008 року та копії бланку замовлення № 393 від 25 серпня 2013 року вбачається, що ОСОБА_6 замовлялися пластикові вікна на адресу: АДРЕСА_1 (а.с.16-17).

Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45508722 від 21 жовтня 2016 року вбачається, що після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, Переяслав-Хмельницькою міською державною нотаріальною конторою 21 жовтня 2016 року заведена спадкова справа № 215 (а.с.12).

Відповідно до довідки КЗ «Переяслав-Хмельницька ЦРЛ» від 05 травня 2017 року ОСОБА_6, в листопаді 2015 року отримав перелом правої стегнової кістки перебував під наглядом травматолога з діагнозом: «Несправжній суглоб шийки правої стегнової кістки» і в період лікування хворий потребував стороннього догляду та постійної допомоги (а.с.15).

Представником відповідача ОСОБА_8 були надані товарні чеки про придбання відповідачами необхідних для церемонії поховання речей на суму 1550 грн. і 1500 грн. та придбання гробниці на суму 850 грн. (а.с.79-80, 92).

Крім того, ним була надана копія договору-замовлення, який був укладений 19 серпня 2016 року між ФОП ОСОБА_9 та відповідачкою ОСОБА_4, предметом якого є організація та проведення поховання ОСОБА_6 (а.с.93).

Згідно довідки Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області № 5314/05 від 21 вересня 2017 року померлий ОСОБА_6 на день смерті отримував пенсію за віком в розмірі 3682 грн. 10 коп. (а.с.81).

Згідно довідки № 3599/02 від 30 червня 2017 року, розмір пенсії позивача становить 1576 грн. 45 коп. (а.с.69).

Із довідки Філії КЗ КОР «КОЦЕМДМК «Переяслав-Хмельницька станція екстреної медичної допомоги» № 305 від 11 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_6 звертався за допомогою 05 березня 2016 року о 09 год. 45 хв. Адреса виклику: АДРЕСА_3). ОСОБА_6 був встановлений діагноз: « Закритий перелом верхньої третини правої стегнової кістки. Забій поперекового відділу хребта». Хворий був доставлений до травматологічного відділення (а.с.84).

Відповідно до довідки КЗ «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» № 1123 27 червня 2016 року ОСОБА_6 був оглянутий травматологом вдома і йому був встановлений діагноз: «Хибний суглоб шийки правої стегнової кістки». 08 липня 2016 року дочці ОСОБА_4 була видана постанова ЛКК для отримання ортеза на суглоб ОСОБА_10 (а.с.82).

Із довідки Переяслав-Хмельницької міжрайонної громадської організації «За здорову націю - духовно, душевно, фізично» вбачається, що до організації з проханням про допомогу хворому батьку ОСОБА_6 звернулися його доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 На їх звернення була надана допомога у вигляді інвалідного візка (а.с.83).

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В постанові Верховного Суду від 20.02.2018 в справі № 129/2115/15-ц зазначено, що для встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї, та, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

За змістом п.2 ст. 1259 ЦК України, особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Таким чином, підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів проживання протягом п'яти останніх років з ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що вони мали спільний побут, бюджет і взаємні права та обов'язки, крім того позивачкою не було надано належних, достатніх і достовірних доказів як для усунення від спадкування відповідачів, так і що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачка і ОСОБА_6 перебували у фактичних шлюбних відносинах протягом тривалого часу перед смертю останнього та, що позивачка тривалий час опікувалася ОСОБА_6 і надавала йому матеріальну допомогу не заслуговують на увагу, оскільки сам по собі факт надання такої матеріальної допомоги не свідчить про наявність достатніх підстав для зміни черговості спадкування, в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: