ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2160/19 Справа № 182/2322/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Тихомиров І.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2018 року, яке постановлено суддею Тихомирової І.В. у м. Нікополі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (далі ФОП ОСОБА_2В.) про захист прав споживачів, стягнення матеріальних збитків за невиконання договору про виконання робіт.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що 21 квітня 2015 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, був укладений договір на встановлення профілів ПВХ за індивідуальним замовленням № 318, згідно якого він сплатив відповідачу 6 100 грн., а останній в свою чергу зобовязався виготовити обумовлені вироби протягом 21 робочого дня з моменту підписання договору. У разі, якщо виріб має нестандартну комплектацію, строк його виготовлення збільшується до 28 робочих днів.

Однак, в порушення умов договору відповідач свої зобов'язання не виконав, жодних робіт щодо виготовлення та передачі обумовлених профілів ПВХ ним розпочато не було та сплачені кошти відповідач не повернув.

Позивач направив на адресу відповідача лист-претензію з вимогою виконати обумовлені роботи або повернути сплачені кошти, однак жодної відповіді отримано не було.

Враховуючи наведені обставини позивач просив суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 сплачені ним кошти за виконання робіт у розмірі 6 100 грн.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року, яке скасоване ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року,позов ОСОБА_1 задоволено.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2018 року позивачу відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неналежне з'ясування обставин справи. Зокрема, на думку позивача, суд першої інстанції не врахував, що він замовляв пять вікон та сплатив за чотири додаткових вікна 6100 грн., які отримав найманий робітник відповідача ОСОБА_5. Існування вказаних обставин підтверджено додатковими написами у тексті самого договору № 318 від 21.04.2015 року на виготовлення та монтаж вікон.

Зауважує на тому, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення ч.1 ст.1172 ЦК України, відповідно до якої відповідач має відшкодувати шкоду, завдану його працівником під час виконання останнім своїх трудових обовязків.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» ФОП ОСОБА_4 було виконано належним чином умови щодо постачання металопластикових конструкцій, а факт передачі позивачем відповідачу грошових коштів в розмірі 6100 грн. позивачем не доведений.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Закон України «Про захист прав споживачів», із наступними змінами і доповненнями, регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги /п.3/, а споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п.22).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результатів замовникові.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Наслідки порушення умов договору щодо строків виконаних робіт передбачені ч.ч. 2, 3 ст. 849 ЦК України в межах здійснення замовником права перевірки у будь-який час ходу та якості роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Зокрема, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Згідно ч.1 ст.10 Закону України „Про захист прав споживачів", споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) та вимагати стягнення збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу настільки повільно, що закінчити її у визначений строк є неможливим.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів, серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах.

Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Европейського союзу у 1973 році за № 543, передбачено, що надання товарів чи послуг не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки споживачу під час укладення договору об'єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору.

Відповідно до ч.14 ст.8 ЗУ "Про захист прав споживачів" та пп.4 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" саме на продавця, виготівника (підприємство, яке виконує їх функції) покладено обов'язок довести, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування ним або його зберігання.

Отже, міжнародними правовими актами, які є частиною національного законодавства України, передбачено, що споживач перебуває у нерівних умовах порівняно із виконавцем послуг, а тому саме на відповідача покладено обов'язок по доведенню факту належного виконання ним взятих на себе зобов'язань та по спростування вимог споживача, висунутих у претензії. У зв'язку з чим колегія суддів відхиляю доводи апеляційної скарги щодо недоведення позивачем заявлених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, 21 квітня 2015 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 був укладений договір на виготовлення профілів ПВХ (металопластикові вікна) за індивідуальним замовленням № 318 (а.с.26,27).

За умовами п. 3.1. та п. 3.2. зазначеного договору позивач зобовязався оплатити та прийняти готові вироби в повному обсязі згідно умов Договору, а відповідач в свою чергу зобовязався виготовити обумовлені сторонами вироби протягом 21 робочого дня з моменту підписання договору. У разі, якщо виріб має нестандартну комплектацію, строк його виготовлення збільшується до 28 робочих днів (а.с.26).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що загальна вартість замовлення складає 3 600,00 грн., яка 11 травня 2015 року була внесена позивачем в повному обсязі, що не спростовував позивач під час судового засідання.

Згідно акту приймання-передачі конструкції по договору від 21.04.2015 року, підписаного замовником ОСОБА_1 та ОСОБА_4, за замовленням ОСОБА_1 він претензій по кількості, якості, комплектності та розмірам виробу не має. (а.с.29).

Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 замовляв пять вікон та сплатив за них 6100,00 грн. матеріали цивільної справи не містять, оскільки дописки в копії договору індивідуального замовлення № 318 щодо додаткового замовлення та сплати відповідачу 6100 грн. містяться лише в копії договору, що наданий позивачем, в наданій же відповідачем копії договору містяться дописки щодо зобовязання позивача внести всю суму по договору в день доставки профілів ПВХ.

Таким чином, судом першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач взяті на себе зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а посилання позивача на істотне порушення відповідачем умов договору, порушення Закону України „Про захист прав споживачів та завдання майнової шкоди в розмірі 6100 грн., є необґрунтованими.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги по те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що позивач додатково замовляв пять вікон та сплатив за чотири додаткових вікна 6100 грн., які отримав найманий робітник відповідача ОСОБА_5, а існування вказаних обставин підтверджено додатковими написами у тексті самого договору № 318 від 21.04.2015 року на виготовлення та монтаж вікон з тих підстав, що належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 замовляв пять вікон та сплатив за них додатково 6100,00 грн. матеріали цивільної справи не містять, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, дописки в копії договору індивідуального замовлення № 318 щодо додаткового замовлення та сплати відповідачу 6100 грн. містяться лише в копії договору, що наданий позивачем, в наданій же відповідачем копії договору містяться дописки щодо зобовязання позивача внести всю суму по договору в день доставки профілів ПВХ.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення ч.1 ст.1172 ЦК України, відповідно до якої відповідач має відшкодувати шкоду, завдану його працівником під час виконання останнім своїх трудових обовязків, оскільки, відповідно до вимог ст.ст.12,82 ЦПК України, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту передачі відповідачу, або ж будь-якому його працівнику грошових коштів.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6, тому ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: