Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1951/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

28 жовтня 2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яготин справу за позовом ОСОБА_1 до Товаритва з обмеженою відповідальністю "КРЕДИТНА УСТАНОВА "Кредит Комерц" про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до Товаритва з обмеженою відповідальністю "КРЕДИТНА УСТАНОВА "Кредит Комерц" про визнання недійсним кредитного договору, в котрій зазначено, що 28.07.2017 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір № 036063.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитодавець надає позичальникові грошові кошти (кредит) в сумі 5 900,00 гривень на умовах зворотності, платності, строковості, а позичальник зобов`язується повернути кредит у визначених цим договором строк та свплатити проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому у п. 1.4 цього договору. Згідно з п. 1.2 кредитного договору кредит надається шляхом перерахування кредитодавцем суми кредиту на рахунок позичальника, операції за якими здійснюються за допомогою електронного платіжного засобу (банківської платіжної картки), номер якої вказано заявником/позичальником у заявці на отримання кредиту. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору кредит за цим договором надається строком на 30 днів та підлягає поверненню позичальником разом із процентами за користування кредитом не пізніше 26.08.2017 року. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору строни погодили, що за кожен день користування кредитом позичальник сплачує на користь кредитодавця проценти в розмірі 1,6 % від суми кредиту. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з першого дня надання кредиту по дату повернення кредиту включно та підлягають сплаті не пізніше дати повернення кредиту. Згідно з п. 1.8 кредитного договору кредит за цим договором надається на будь-які не заборонені законодавством України цілі.

Вважає, що при укладанні вищевказаного кредитного договору порушені його права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних» у зв`язну з чим, ним у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення, а тому він вимушений був звернутись до суду.

Порушення своїх споживчих прав вбачає в наступному.

Перед укладенням договору про надання кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені в ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст. ст. 15 і 23 цього Закону.

Проте фактично працівники ТОВ «КУ «Кредит Комерц» при видачі кредитних коштів не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та ризиками, що передбачено ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», як про це він ніде і не ставив свій підпис.

Поряд з цим, відповідно до п. 9.1. кредитного договору, невід`ємною частиною договору є «Правила надання фінансових кредитів ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц» укладаючи цей договір, вона начебто, підтвердила, що ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця.

Проте, працівники фінансової установи не надали йому вищевказані Правила і з їх текстом він ознайомлений не був.

Також, як споживачу, йому не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, а отже відсутнє і будь-яке письмове підтвердження про ознайомлення його з вищенаведеною інформацією та взагалі з усіма умовами кредитного договору, що суперечить ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг».

Здійснюючи оформлення кредиту через мережу Інтернет, за кілька хвилинний проміжок часу вона не мала можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які вона отримає в результаті укладання кредитної угоди.

Тому вважає, що недотримання та невиконання відповідачем імперативних вимог Закону, встановлених ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою згідно ст. 215 ЦК України, для визнання даного кредитного договору недійсним, в зв`язку з недотриманням відповідачем норм законодавства, щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення.

Крім того, згідно з п. 5 ч. 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання ним зобов`язань за договором).

Так відповідно до п. 4.2. кредитного договору, реальна річна процентна ставка за кредитом: 584,00% річних.

Тому, відповідно до п. 1.3, 4.1 кредитного договору, за користування грошовими коштами в розмірі 5 900 грн. в проміжок 30 днів він сплачує відповідачу суму в розмірі 8 732,00 грн..

Поряд з цим, згідно з п. 5.2 договору, при порушенні позичальником своїх зобов`язань за цим договором, в тому числі у разі прострочення встановленого у цьому договорі строку повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, позичальник на вимогу кредитодавця сплачує на користь кредитодавця пеню у розмірі 3,0 % від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, тобто 5 900 X (3 X 365)% / 365X30= 5 310,00 грн., а отже, сума компенсації становить майже 100 %, що відповідно до ч. 5 п. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою, та є всі підстави для визнання п. 5.2. кредитного договору недійсним.

Також, відповідачем не було повідомлено позивачу про умови та строки обробки його персональних даних. З аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана ним згода на обробку його персональних даних є безстроковою та безвідкличною, однак, позивач вважає, що відсутність у кредитному договорі права відізвати його згоду на обробку персональних даних є порушенням закону та підставою для визнання підпунктів пункту 9.9 кредитного договору щодо обробки персональних даних недійсними.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір № 036063 від 28 липня 2017 року.

В судове засідання позивач не з`явився, проте подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглядати справу без його участі.

В судове засідання представник відповідача ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, направили до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі. Зазначали, вказані позивачем підстави для визнання кредитного договору недійсним не відповідають приписам ч. 1 ст. 215 ЦК України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Позивач не був позбавлена права звернутися за юридичною допомогою до моменту укладення кредитного договору та/або ініціювати зміни до умов кредитного договору, які на думку позивача порушують його права. Проте, позивач своїм правом не скориставсь, кредитний договір уклав добровільно, а тому зобов`язаний його виконувати.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності.

Відповідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники процесу зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За приписами ч. 1ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 28.07.2017 року між ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 036063 (а.с.6-9).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, кредитодавець надає позичальникові грошові кошти (кредит) в сумі 5 900,00 грн. на умовах зворотності, платності, строковості, а позичальник зобов`язується повернути кредит у визначений цим договором термін та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі встановленому у п. 1.4 цього договору.

Згідно з п. 1.2. кредитного договору, кредит надається шляхом перерахуванні кредитодавцем суми кредиту на будь-який з поточних рахунків позичальника, операції з яким здійснюються за допомогою електронного платіжного засобу (банківської платіжної картки), номер якої вказаний заявником/позичальником під час заповнення анкети-заявки на отримання кредиту.

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору, кредит за цим договором надається строком на 30 днів та підлягає поверненню позичальником разом із процентами за користування кредитом не пізніше 26.08.2017 р., якщо інше не визначено п. 1.7 договору.

Строк користування кредитом може бути скорочено позичальником за його самостійним рішенням шляхом повного дострокового повернення кредиту.

Також відповідно до п. 1.4. кредитного договору, сторони погодили, що за кожен день користування кредитом позичальник сплачує на користь кредитодавця проценти у розмірі - 1,60 % від суми кредиту.

Поряд з цим, відповідно до п. 1.5. кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з першого дня надання кредиту по дату повернення кредиту включно та підлягають сплаті не пізніше дати повернення кредиту (а.с.8-9, 29-32).

З п. 9.8 кредитного договору № 036063 від 28.07.2017 року, підписаного позивачем, прямо зазначено, що позичальник підтверджує, що отримав від кредитодавця до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в частині 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у тому числі інформацію про механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги, реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів.

Крім того, згідно п. 9.1 договору № 036063 від 28.07.2017 року, його невід`ємною частиною є «Правила надання фінансових кредитів за рахунок власних та залучених коштів ТОВ «Кредитна установа «Кредит Комерц». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті фінансової установи: http://www.mgroshi.com.ua.

З листа ОСОБА_1 від 22.11.2017 року вбачається, що він просить ТОВ «КУ «Кредит Комерц» не використовувати його персональні дані, знищити їх та з будь-яких підстав не розголошувати третім особам (а.с. 10, 27).

З листа ТОВ «КУ «Кредит Комерц» вих. № 592/12/17 від 14.12.2017 року (а.с. 11, 28) вбачається, що товариство надало відповідь ОСОБА_1 на його лист від 22.11.2017 року та зазначило, що кредитодавець як суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний зберігати офіційні документи, інші документи (у тому числі створені суб`єктом первинного фінансового моніторингу електронні документи), їх копії щодо ідентифікації осіб, а також усі документи, що стосуються ділових відносин (проведення фінансової операції) з клієнтом (включаю результати будь-якого аналізу під час проведення заходів щодо верифікації клієнта чи поглибленої перевірки клієнта), не менше п`яти років після завершення фінансової операції, завершення ділових відносин з клієнтом. Крім того, кредитодавець через невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору просив не пізніше 7 днів з дати отримання даного листа погасити існуючу заборгованість у розмірі 64 244 грн,39 коп..

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, яка була чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.. 12 цього закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Дженесіс Фінанс», перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору відповідач надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Підставою для визнання договору позики недійсним позивачем зазначено про відсутність будь-якої необхідної інформації щодо кредиту, детального розпису сукупної вартості кредиту, всіх умов кредитування та іншої інформації, як це передбачено Законом України «Про захист прав споживачів».

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача в письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий ; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повергнення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.

Частинами 1, 2, 5 статті 18 Закону визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним

В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (ст. ст. 215, 1048 -1052, 1054- 1055), ст. ст. 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду.

Згідно до вимог ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні і оспорювані. Нікчемні - ті, недійсність яких прямо встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо). Оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Пунктом 6 зазначеної постанови встановлено, що вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України.

Однак, позивачем не доведено відсутність будь-якої необхідної інформації щодо детального розпису сукупної вартості кредиту, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності процесу, чим не виконав вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Крім того, позивач як на підставу задоволення позовних вимог посилається на несправедливі умови договору, а саме: річна процентна ставка за кредитом 584,00 %.

Відповідно до частин першої, другої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Проаналізувавши норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Дослідивши умови кредитного договору, суд приходить обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір не містить несправедливих умов, визначених частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами.

Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При укладенні договору позики сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вище викладене, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що даний договір кредиту був укладений з порушенням вимог ст..203 ЦК України та позивач в позові не заперечував того факту, що даний договір був укладений між сторонами по справі, а тому суд приходить до висновку, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору, разом з тим позивачем не надано доказів того, що відповідач при укладанні договору застосував нечесну підприємницьку практику, в свою чергу відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі та позивач не мав претензій стосовно умов договору при його укладенні. Крім цього, відповідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст..81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги не довів вказаних обставин. Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Враховуючи, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. А також, відповідно до практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2011 року вбачається, що ототожнення правових підстав недійсності правочину з підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань, що виникли з такого правочину, є помилковим у зв`язку з тим, що підстави різні за своєю правовою природою та характером правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем в силу ст..81 ЦПК України не надано доказів, укладення кредитного договору з порушенням вимог ст.203 ЦК України, а тому суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15-16, 203, 215, 509, 525-526, 530, 549, 599, 610-611, 626-627, 638, 641, 644, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 280-283, 258-259, 263, 268, 354, 141 ЦПК України, ст. ст. 9, 61 Конституції України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про електронну комерцію», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товаритва з обмеженою відповідальністю "КРЕДИТНА УСТАНОВА "Кредит Комерц" про визнання недійсним кредитного договору, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 20 грудня 2019 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.