_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5184/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кириковій О.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 22 липня 2019 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, який під час розгляду справи уточнювала та згідно з останньою редакцією позову, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 01.02.2018 року у розмірі 250000 гривень 00 копійок, відсотки за користування грошовими коштами за період з квітня 2018 року по 15 серпня 2019 року в сумі 193750 гривень, індекс інфляції в сумі 5000 гривень 00 копійок, та витрати по сплаті судового збору, посилаючись на те, що відповідачем не виконані належним чином умови договору позики від 01.02.2018 року, на підставі якого останній було надано позивачем в борг грошові кошти в загальній сумі 250000 гривень 00 копійок.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 31.07.2019 року відкрито провадження по справі на підставі вказаної позовної заяви в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому зсіданні 11.09.2019 року визнала наявність заборгованості відповідача за договором позики від 01.02.2018 року.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про стягнення боргу підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_3 01 лютого 2018 року склала розписку, в якій підтвердила, що вона отримала від

ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 250000 гривень 00 копійок, строком на один рік, які зобов`язалась повернути в строк до 01.02.2019 року, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в сумі 5% щомісячно від отриманої в борг грошової суми.

Вищевказані обставини були підтверджені представниками сторін по справі, а також підтверджено з боку відповідачевої сторони факт підписання зазначеної розписки та отримання в борг вищевказаної суми грошових коштів.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів.

Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів.

Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до вказаної розписки, відповідач підтвердила отримання у позивача грошових коштів в борг.

Судом в судовому засіданні 11.09.2019 року було оглянуто оригінал зазначеної розписки та встановлено відповідність її копії наявній в матеріалах справи.

Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем в належному розмірі.

На підставі викладеного, суд приймає вказаний документ - розписку від 01.02.2018 року, в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобов`язання у відповідача перед позивачем, а також в якості укладеного між сторонами по справі договору позики.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов`язань відповідача позивачем була надана боргова розписка.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що дійсно ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 за договорами позики від 01.02.2018 року грошові кошти в загальній сумі 250000 гривень, строком до 01.02.2019 року, які в обумовлений термін не повернула, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів за вказаним договором позики в загальній сумі 250000 гривень 00 копійок є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування грошовими коштами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як встановлено, відповідно до складеної відповідачем розписки від 01.02.2018 року, ОСОБА_1 зобов`язалась сплачувати відсотки за користування грошовими коштами в сумі 5% щомісячно від отриманої в борг грошової суми у розмірі 250000 гривень 00 копійок.

На підставі викладеного, суд вважає встановленим, що позивач має право на стягнення з відповідача відсотків за користування грошовими коштами.

Судом перевірений розрахунок нарахування відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 5% щомісячно від отриманої відповідачем в борг грошової суми за період з квітня 2018 року по 15 серпня 2019 року, наданий до суду позивачем, та встановлено, що позивачем розраховано відсотки за 15,5 місяців в сумі 193750 гривень, замість 16,5місяців за цей період, однак, з урахуванням того, що відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судом задовольняються вимоги позивача у заявленому розмірі, саме які були визнані відповідачем по справі.

За приписами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні нарахування за період з лютого 2019 року по липень 2019 року в сумі 5000 гривень, розрахунок яких перевірений судом та встановлено його відповідність.

Одночасно, судом враховується, що відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так як визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований, а відтак підлягає до задоволення, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики від 01.02.2018 року у розмірі 250000 гривень 00 копійок, відсотки за користування грошовими коштами за період з квітня 2018 року по 15 серпня 2019 року в сумі 193750 гривень, індекс інфляції в сумі 5000 гривень 00 копійок, що в загальній сумі складає у розмірі 448750 гривень 00 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в сумі 4487 гривень 50 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 206, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП відсутній, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість за договором позики від 01.02.2018 року у розмірі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, відсотки за користування грошовими коштами за період з квітня 2018 року по 15 серпня 2019 року в сумі 193750 (сто дев`яносто три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень, індекс інфляції в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, що в загальній сумі складає у розмірі 448750 (чотириста сорок вісім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП відсутній, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору в сумі 4487 (чотири тисячі чотириста вісімдесят сім) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.