Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2912/19 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 26 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,
суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №285/2912/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 жовтня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Заполовської Т.Г. у м. Новоград-Волинську,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (надалі банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2013 року №б/н у сумі 17 240,77 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 14 лютого 2013 року банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушенням боржником зобов`язань кредитного договору станом на 10 травня 2019 року утворилася вищевказана заборгованість, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 1 717,37 грн., пені за прострочене зобов`язання в сумі 12 696,22 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 1 530 грн., а також штрафу 500 грн. (фіксованої частини) та 797,18 грн. (процентної складової).

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що суду надано детальний розрахунок заборгованості за кредитом, але суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність заборгованості за тілом кредиту, оскільки із розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідачем не сплачена. Окрім того, ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву не подавав та розмір заборгованості не оспорював. Вважає, що факт користування відповідачем кредитними коштами свідчить про його обізнаність з умовами кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів належними та допустимими доказами суму заборгованості.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

При розгляді даного спору апеляційний суд враховує, що у постанові від 03 липня 2019 року (провадження №14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14).

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 14 лютого 2013 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.9).

У анкеті-заяві не зазначено, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Універсальна». Опція платіжна картка «Універсальна» залишилася не заповненою. Не заповнена й графа - бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна». Окрім того, у анкеті-заяві відсутня позначка у графі, в якій зазначено, що клієнт отримав і ознайомився під підпис із пам`яткою клієнта, яка включає у тому числі й Тарифи та основні правила обслуговування і кредитування. Одночасно із цим, у анкеті-заяві зазначено про те, що клієнт згоден із тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Має місце у заяві й застереження про те, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua. Клієнт зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua.

Із наданого суду розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 10 травня 2019 року за кредитним договором заборгованість становить 17 240,77 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 1 717,37 грн., пені за прострочене зобов`язання 12 696,22 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 1 530 грн., а також штрафу 500 грн. (фіксованої частини) та 797,18 грн. (процентної складової) (а.с.6-8).

Хоча у анкеті-заяві позичальника від 14 лютого 2013 року відсутній кредитний ліміт, тобто тіло кредиту, але із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , слідує, що останній 01 липня 2015 року отримав картку номер НОМЕР_1 із встановленим кредитним лімітом 5 000 грн. та із виписки руху коштів по картковому рахунку номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 вбачається, що позичальник кредитними коштами користувався (знімав готівку в банкоматі, поповнював мобільний рахунок тощо), а також періодично частково погашав заборгованість (а.с.64,66-67).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За своєю природою заборгованість за простроченим тілом кредиту є заборгованістю за коштами, строк сплати яких уже настав.

Користуючись кредитними коштами, ОСОБА_1 не заперечував проти встановлення банком кредитного ліміту в розмірі 5 000 грн. та був обізнаний щодо тіла кредиту.

Отже, випискою руху коштів по картковому рахунку номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 (первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської діяльності) банк довів надання позичальнику грошових коштів у розмірі 5 000 грн. та наявність у відповідача перед банком заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 1 717 грн. 37 коп.

Разом із тим, у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту стягнути пеню за прострочене зобов`язання, пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафу) саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Окрім того, роздруківка Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про кредитний ліміт, пені та штраф, витяги з Тарифів і з Умов та Правил не можна вважати складовою частиною спірного договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми для кредитного ліміту, пені та штрафу, не дає підстав розцінювати умови, прописані у витягах з Тарифів та з Умов і Правил, як невід`ємну складову частину змісту договору, а тому суд першої інстанції правильно не вважав надані позивачем витяги з відповідних документів складовою частиною спірного договору та обґрунтовано відмовив у стягненні сум, на яких наполягає банк, тобто пені та штрафу.

За таких обставин, заочне рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту підлягає до скасування з ухваленням у цій частині нового судового рішення, яким вимога банку в цій частині задовольняється. Судове рішення в частині відмови у стягненні пені та штрафу залишається без змін, як таке, що ухвалене в цій частині з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладення на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

У силу положень ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (задоволено на 10 %, а відмовлено у задоволенні на 90%).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 жовтня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) за кредитним договором від 14 лютого 2013 року №б/н заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 1 717 грн. 37 коп.

Заочне рішення в частині відмови у стягненні пені та штрафу залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) 480 грн. 15 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 18 грудня 2019 року.