Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1874/18 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 43 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №296/1874/18 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, треті особи: Коростенська районна державна адміністрація Житомирської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира, ухвалене 29 травня 2019 року суддею Сингаївським О.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради, у якому з урахуванням заяви від 23.03.2018 (а.с.29-30) просив: частково скасувати рішення Житомирської міської ради № 782 від 13.12.2001, а саме п.5.1 «в частині відміни п. 27 додатку до рішення міськвиконкому від 08.02.2001 № 83 «Про надання житлової площі» про надання ОСОБА_1 трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з відмовою отримувати ордер»; поновити його порушені права шляхом зобов`язання виконавчого комітету Житомирської міської ради надати йому рівноцінну квартиру в м. Житомирі.

Обґрунтовував вимоги тим, він є особою, потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, проживає в с. Обіходи Коростенського району Житомирської області, яке віднесено до зони безумовного відселення. У 1992 році він звернувся до Обіходської сільської ради із заявою на відселення до м. Житомира. Проте, такого відселення не відбувалося у зв`язку з відсутністю вільного житлового фонду. У 2009 році він дізнався, що його знято з квартирного обліку, оскільки йому рішенням міськвиконкому від 08.02.2001 № 83 виділялася трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , але він протягом восьми місяців не отримував ордер на вселення до цього житла. Разом з тим, він не був обізнаний про те, що йому виділялася квартира і будь-яких актів про відмову від переселення він не підписував. Також зазначив, що звертався з таким позовом в порядку адміністративного судочинства, проте провадження у адміністративній справі було закрито, у зв`язку з тим, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку із чим просив поновити строк звернення до суду за захистом порушених прав.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім доводів, викладених у позовній заяві, зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав і суб`єкти правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Також, вказав, що постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 у справі № 296/117/12-а колегія суддів дійшла висновку, що не є доведеними обставини про те, що ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про виділення йому житла, що він відмовлявся від наданої його сім`ї квартири, що існував будь-який акт про відмову ОСОБА_1 від виділеного житла. Тому, не будучи повідомленим про виділення житла, ОСОБА_1 не міг з`явитися для отримання ордеру. Крім того, зазначив, що позивач строк позовної давності не пропустив, оскільки оскаржував неправомірне рішення відповідача у порядку адміністративного судочинства, тому вважає, що трирічний строк позовної давності був перерваним. У своїх доводах послався на практику Європейського суду з прав людини та рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99.

Відзив на апеляційну скаргу виконавчий комітет Житомирської міської ради та інші учасники справи не надали.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу задовольнити, представник виконавчого комітету Житомирської міської ради Чернюк А.В. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність та пропуск позивачем строку звернення до суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ч. 2 ст. 4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» населення, яке проживає у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, підлягає обов`язковому відселенню.

Відповідно до пункту 2 Порядку відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.1992 №706, списки громадян, які відселяються організовано, складаються районними державними адміністраціями, виконкомами міських (міст обласного підпорядкування) Рад народних депутатів за місцем проживання на підставі їхніх заяв і затверджуються обласними державними адміністраціями.

Згідно з цими списками районні державні адміністрації, виконкоми міських (міста обласного підпорядкування) Рад народних депутатів за місцем переселення громадян видають ордери на житло.

Громадянин зобов`язаний отримати ордер на житло, яке йому надається, протягом місяця з моменту його офіційного повідомлення. Якщо громадянин без поважних причин протягом установленого терміну не отримав ордера або відмовився від житла, яке йому пропонується при організованому переселенні, комісія, призначена главою районної державної адміністрації або головою виконкому міської (міста обласного підпорядкування) Ради народних депутатів, складає акт про відмову і надсилає його обласній державній адміністрації, яка надає зазначене житлове приміщення іншим особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в першу чергу із зони обов`язкового (безумовного) відселення. В цьому випадку за громадянином залишається право на самостійне переселення.

Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи вбачається, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання, яке пов`язане з аварією на Чорнобильській АЕС, та проживає у с. Обіходи Коростенського району Житомирської області, яке віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

У 1990 роках позивач звернувся з заявою до Обіходівської сільської ради про постановку його на чергу по відселенню для отримання житла (а.с. 6).

У 2005 році позивач звернувся з запитом до Житомирської обласної ради з приводу надання квартири, на що отримав відповідь про те, що вільного житлового фонду у м. Житомирі немає та питання забезпечення квартирою залежить від обсягів фінансування з МНС України (а.с.14).

У 2008 році позивач звернувся до Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи з приводу надання квартири в м. Житомирі та отримав письмову відповідь, що розподіл житла, придбаного в межах виділених асигнувань, здійснює Житомирська обласна державна адміністрація спільно з місцевими органами виконавчої влади (а.с. 15-16).

23.06.2009 року з листа № 07-7741/22 МНС України позивач дізнався про зняття його з квартирного обліку на підставі акту, який йому відмовилися надати (а.с. 17). Тому позивач звернувся з заявою до прокуратури Житомирської області і з листа №07/145-09 від 22.10.2009 року дізнався, що відповідно до складених списків Коростенською райдержадміністрацією його сім`ї рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 83 від 08.02.2001 року «Про надання житлової площі» була виділена трикімнатна квартира АДРЕСА_2 . Також з цього листа дізнався, що він вісім місяців не отримував ордер на заселення виділеного житла, у листопаді 2001 року до нього в робочому порядку була направлена комісія, яка встановила, що переселятись він не бажав, письмово засвідчувати відмову від даної квартири не погоджувався (а.с. 18-20).

З наявної в матеріалах справи копії рішення Житомирської міської ради №83 від 08.02.2001 року «Про надання жилої площі» вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виділялася квартира АДРЕСА_2 (а.с.7-8, 73-74).

Рішенням №782 від 13.12.2001 року було відмінено пункт 27 додатку до рішення міськвиконкому від 08.02.2001 року №83 «Про надання жилої площі» про надання ОСОБА_1 трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , в зв`язку з відмовою отримувати ордер. Підставою прийнятого рішення зазначено лист Управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 16.11.2001 №2797/9-13 (а.с.72).

Документи, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення міськвиконкому №782 від 13.12.2001, знищені за спливом строку зберігання, тому відповідач не має можливості їх надати у підтвердження правомірності дій та прийнятого рішення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач та його представник в судовому засіданні не надали належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилалися як на підставу позовних вимог, а саме про те, що позивачу не було відомо про рішення №83 від 08.02.2001 року, в зв`язку з чим він не міг отримати ордер на виділену йому квартиру, та він не відмовлявся від переселення до неї.

Водночас, суд зазначив, що відсутні підстави для визнання вказаних подій такими, що мали місце у порядку п.4 статті 81 ЦПК України, оскільки відповідачем не подані відповідні докази (документи), в зв`язку з тим, що вони знищені відповідно до пункту 9 постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 року №348 «Про затвердження інструкції з діловодства за зверненням громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації».

У своєму рішенні, суд також послався на лист прокуратури Житомирської області від 22.10.2009 року №07/145-09, відповідно до якого при розгляді звернення позивача, прокуратурою області було встановлено, що в зв`язку з тим, що протягом 8-ми місяців ОСОБА_1 не отримував ордер на заселення виділеного житла, в листопаді 2001 року до нього в робочому порядку була направлена комісія у складі начальника відділу з питань надзвичайних ситуацій Коростенської райдержадміністрації Кленовського О.М., сільського голови Клименко Г.В. і начальника відділу з інвестицій і переселення управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи облдержадміністрації ОСОБА_8 , яка встановила, що переселятися позивач не бажав і письмово засвідчувати свою відмову від даної квартири не погоджувався (а.с.18-20).

Суд апеляційної інстанції не погоджується із рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як стверджував позивач та його представник під час розгляду справи, ніяка комісія його не відвідувала, в його присутності ніяких документів у вигляді акту не складалося. Йому взагалі не було відомо про виділення квартири в м. Житомирі, так як відповідач його своєчасно не повідомив про даний факт належним чином.

Отже, спірними є обставини відмови позивача від зазначеної квартири та обставини отримання ордеру на цю квартиру.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції не досліджено у повній мірі обставини, на які посилався позивач. При цьому, суд помилково вважав встановленими та доведеними ті обставини, які орган місцевого самоврядування - відповідач у справі не зміг довести належними доказами.

В матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази про те, що ОСОБА_1 повідомлявся належним чином про виділення йому квартири та можливість отримання ордеру на житло.

Лист прокуратури, на який послався суд першої інстанції, не може бути таким доказом, та не може підтверджувати обставини доведення до відома позивача про існування рішення про виділення йому квартири АДРЕСА_2 та підтверджувати факт відмови останнього від вселення до цього житла.

Отже, ОСОБА_1 був неправомірно позбавлений свого законного права на переселення у квартиру АДРЕСА_2 .

Як вбачається із матеріалів справи зазначена квартира належить на праві приватної спільної часткової власності третім особам: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 70-71).

Отже, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а порушене право позивача - захисту шляхом ухвалення колегією суддів нового судового рішення про часткове задоволення позову та зобов`язання виконавчого комітету Житомирської міської ради вирішити питання про забезпечення ОСОБА_1 житлом відповідно до вимог діючого законодавства.

На думку колегії суддів, підстави для задоволення позову у частині скасування рішення Житомирської міської ради № 782 від 13.12.2001, а саме п.5.1 «в частині відміни п. 27 додатку до рішення міськвиконкому від 08.02.2001 № 83 «Про надання житлової площі» про надання ОСОБА_1 трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з відмовою отримувати ордер» відсутні, оскільки таке рішення є ненормативним актом виконавчого органу місцевого самоврядування, вичерпало свою дію та було реалізоване шляхом надання квартири іншій сім`ї, яка у ній проживає протягом тривалого часу і володіє нею на праві приватної власності. Тому, у задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності, враховуючи на те, що останній намагався відновити своє право, про порушення якого дізнався з листа прокуратури Житомирської області від 22.10.2009 (а.с. 18-20), шляхом пред`явлення позову 20.07.2011 року до суду адміністративної юрисдикції. Як вбачається із матеріалів справи постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 було визнано неправомірними дії виконавчого комітету міської ради по не забезпеченню ОСОБА_1 житлом, зобов`язано виконавчий комітет Житомирської міської ради вирішити питання про забезпечення ОСОБА_1 рівноцінною квартирою замість квартири АДРЕСА_2 , у задоволенні решти вимог відмовлено. В подальшому, це рішення ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.03.2015 було скасоване, а провадження у справі закрито. Ухвалюючи таке судове рішення, суд касаційної інстанції послався на те, що спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (а.с. 43-44). У зв`язку із цим 02.03.2018 позивач звернувся до суду з позовом в порядку цивільного судочинства. Отже, підстав для застосування спливу позовної давності за заявою виконавчого комітету Житомирської міської ради не має (а.с. 56-57). Посилання, представника міської ради, що позивач дізнався про порушення свого права ще з листа № 07-7741/22 від 23.06.2009 МНС України, є помилковим, оскільки зазначений лист не містив посилання на певні документи, які підтверджували ці обставини. Крім того, порушення права позивача триває та має бути захищеним.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 травня 2019 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Зобов`язати виконавчий комітет Житомирської міської ради вирішити питання про забезпечення ОСОБА_1 житлом відповідно до вимог діючого законодавства.

Стягнути з Виконавчого комітету Житомирської міської ради в дохід держави 1762 грн судових витрат.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 23 грудня 2019 року.