Справа № 308/2396/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 червня 2018 року (у складі судді Шепетко І.О.) за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) звернувся до суду з позовом у березні 2018 р.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.07.2009 р. у розмірі 36 992,42 грн., яка складається із:

-1 143,71 грн. заборгованість за кредитом;

-30 510,98 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом;

-3 100 грн. заборгованість по пені та комісії;

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-1 737,73 грн. штраф (процентна складова) та вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що відповідно до умов укладеного кредитного договору №б/н від 02.07.2009 р. ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк виконав узяті на себе зобов`язання згідно з умовами кредитного договору та надав позичальнику кредит у розмірі, встановленому договором.

Натомість, позичальник не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, в зв`язку з чим станом на 31.01.2018 р. відповідач має заборгованість перед Банком на загальну суму 36 992,42 грн. На момент звернення Банку до суду з позовом позивач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань, що в свою чергу порушує права Банку.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 червня 2018 р. позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банкузаборгованість у розмірі 8046,20 грн., яка складається із: 1143,71 грн. заборгованість за кредитом; 2943,15 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 359,34 грн. штраф (процентна складова) та 347,20 грн. у відшкодування судового збору.

Банк просить змінити це рішення у частині відмови в стягненні заборгованості по відсотках за користування кредитом і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та вирішити питання розподілу судових витрат. Доводить про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального та матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений із ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідача на заяві позичальника свідчить про те, що останній повністю згідний із умовами кредитування і отриманням кредиту саме на таких умовах;

-відповідач не оспорював умови укладання кредитного договору, розрахунок заборгованості не спростовував і не заперечував наявність між сторонами кредитних зобов`язань;

-Банк надав кошти шляхом установлення кредитного ліміту, таким чином між сторонами було укладено кредитний договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості із відповідача;

-після збільшення відсоткової ставки позичальник продовжував здійснювати часткове погашення заборгованості, а отже погодився із збільшеною відсотковою ставкою, що є основою для стягнення заборгованості по відсотках у повному обсязі;

-Банк належними та допустимими доказами довів обставини, якими обґрунтовувалися його позовні вимоги, відтак позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Апеляційнаскаргапідлягаєзалишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін, із таких мотивів.

Суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів направлення і отримання відповідачем повідомлень про зміну відсоткової ставки. Відповідач не давав згоди на підвищення відсоткової ставки з 30 % на 43,20 % річних. Відтак із огляду на суму відсотків, які Банк просив стягнути з відповідача на свою користь (30 510,98 грн.) і відсутності доказів узгодження із відповідачем збільшення відсоткової ставки суд визнав можливим стягнути з відповідача на користь Банку відсотки в розмірі 2 943,15 грн.

Стягуючи з відповідача на користь позивача штраф (процентну складову) в розмірі 359,34 грн. (Банк просив 1 737,73 грн.) суд виходив із того, що цей штраф сплачується у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, а оскільки загальний розмір заборгованості відповідача перед Банком у період із 02.07.2009 р. по 31.01.2018 р. склала7 186,86 грн., то і штраф (процентна складова) буде складати 359,34 грн.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки такі відповідають обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

При цьому судом першої інстанції було встановлено таке.

02.07.2009 р. міжБанком і ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 1200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 02.07.2009 р. ОСОБА_1 узяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 31.01.2018 р. у неї утворилася заборгованість усього розмірі 36 992,42 грн., яка складається із наступного: 1143,71 грн. заборгованість за кредитом; 30510,98 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 100 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи 500 грн. штраф (фіксована частина); 1737,73 грн. штраф (процентна складова).

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено в розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає.

Банк оскаржує рішення суду лише в частині відмови стягувати із відповідача на користь Банку проценти за користування кредитом за збільшеною відсотковою ставкою. Банк просив стягнути 30 510,98 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом, однак суд стягнув 2 943,15 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є:

-відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений із ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідача на заяві позичальника свідчить про те, що останній повністю згідний із умовами кредитування і отриманням кредиту саме на таких умовах;

-після збільшення відсоткової ставки позичальник продовжував здійснювати часткове погашення заборгованості, а отже погодився із збільшеною відсотковою ставкою, що є основою для стягнення заборгованості по відсотках у повному обсязі.

Однак, апеляційний суд не може погодитися із такими доводами Банку з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві на отримання кредиту, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02 липня 2009 р., посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

До спірних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02 липня 2009 р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07 березня 2018 р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Указане узгоджується із правовою позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду в справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 р.

Суд першої інстанції розраховуючи відсотки за користування кредитом виходив із такої формули:(А1*0,300*А2)/360 днів = Х, де А1 це тіло кредиту, А2 кількість днів прострочення.

Згідно з наданого Банком розрахунку, наявні 3088 днів прострочення.

Отже, (1143,71 грн.*0,300*3088днів)/360днів=2943,15 грн.

Відтак констатував, що з відповідача підлягають стягненню проценти у розмірі 2943,15 грн.

Підстав сумніватися у вказаному розрахунку заборгованості в колегії апеляційного суду не має, Банк не навів жодних обґрунтованих доводів, які б могли поставити під сумнів висновок суду щодо стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 2943,15 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають.

Стягнені судом першої інстанції суми сторонами не оспорені, а тому це питання апеляційного перегляду не потребує.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючисьст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

2.Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 червня 2018 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 27 вересня 2019 р.

Судді: