Справа № 206/5578/19
Провадження № 2/206/1391/19
20 грудня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
І. Стислий виклад позиції позивача.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
03.10.2019 представником позивача подано позовну заяву (а.с. 2-4).
25.10.2019 провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання (а.с. 76).
19.12.2019 до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (а.с. 82).
У судові засідання призначені 25.11.2019 та 20.12.2019 відповідач, повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явився, в зв`язку із чим, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
20.12.2019 складено вступну та резолютивну частини рішення суду.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та копії посвідчення водія на ім`я ОСОБА_2 , останній мав право на керування транспортного засобу «VW Polo sedan», 2015 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова (шасі) НОМЕР_3 , категорія В, який належить ТОВ «Порше Лізинг Україна» (а.с. 6-7).
Відповідно до заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 10.05.2017, ТОВ «Порше Лізинг Україна» повідомив ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», що 04.05.2017 внаслідок ДТП сталося пошкодження транспортного засобу «VW Polo sedan», 2015 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова (шасі) НОМЕР_3 (а.с. 8-10).
Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська № 206/4474/17 від 13.09.2017 встановлено винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, так ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Сузукі», д.н. НОМЕР_1 , перед початком зміни напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого виїхав на зустрічний бік проїжджої частини і скоїв зіткнення з автомобілем «Фолксваген», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 отримав тілесні пошкодження (а.с. 19).
Відповідно до копії висновку судового експерта Дроздова Ю.В. № 2306/17/17 експертного дослідження по визначенню вартості матеріальних збитків завданих власнику КТЗ з додатками, розмір матеріальних збитків завданих власнику транспортного засобу «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП складає 210040,38 грн. (а.с. 20-50).
Відповідно до витягу, щодо перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ, станом на 04.05.2017 на автомобіль «Suzuki Baleno», д.н. НОМЕР_4 , номер кузова (шасі) НОМЕР_5 було оформлено діючий поліс у страховій компанії АТ «СГ ТАС» (а.с. 86).
В той же час, АТ «СГ ТАС» виплатило ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» страхове відшкодування згідно полісу № АК4893507 у розмірі 100000,00 грн. (а.с. 69).
ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» направляло відповідачу ОСОБА_3 письмову претензію № 0986/2746 УСГ від 24.05.2018 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на суму у розмірі 187421,57 грн. (а.с. 66).
В той же час, станом на дату розгляду даної цивільної справи докази виконання відповідачем вимоги позивача відсутні.
ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Частинами 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - закон), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Відповідно до статті 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що у даному випадку, між сторонами виникла саме суброгація, а не право зворотної вимоги (регрес).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
В той же час, враховуючи, що, ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виплатило ТОВ «Порше Лізинг Україна» страхове відшкодування у розмірі 287421,57 грн., а АТ «СГ ТАС» виплатило ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» страхове відшкодування згідно полісу № АК4893507 у розмірі 100000,00 грн., відтак недостатність страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 187421,57 грн.
Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).
Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Верховний Суд України у постанові від 18 травня 2016 р. у справі № 6-658цс15 висловив наступну правову позицію: «Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».
Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що оскільки позивач має право зворотної вимоги до відповідача, який застрахував свою цивільну відповідальність, проте через недостатність розміру страхової виплати наявні підстави для стягнення з відповідача коштів у розмірі 187421,57 грн., відтак позов підлягає задоволенню повністю.
Крім цього, відповідно до вимог ч. 2 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрати, понесені ним, щодо сплати судового збору.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3,5,9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 11, 15, 16, 52, 993, 1166, 1188, 1191, 1194ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 264-265, 280-284 ЦПК України,
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2811,33 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено 24.12.2019.
Головуючий суддя: К.С. Маштак