ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/2080/18

Головуючий у першій інстанції Глушко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1357/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Бечка Є.М., Іванової Г.П.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області у складі судді Глушко О.І. від 02 вересня 2019 року, місце ухвалення рішення м.Бахмач, дата складання повного тексту рішення 02 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що з березня 2005 року він почав проживати спільно з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. В подальшому, з метою поліпшення житлових умов сім`ї, після продажу власних однокімнатних квартир, 03.04.2008 року сторони даного спору придбали за спільні кошти, отримані від продажу своїх квартир, двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 . Позивач зазначав, що він особисто здійснював ремонт вказаної квартири, придбавав будівельні матеріали за кошти, які залишилися від продажу попередніх квартир. Також сторонами даного спору спільно було придбано необхідні меблі в квартиру. Позивач вказував, що з 08.04.2008 року він був зареєстрований в даному житлі, як чоловік, а не наймач. З ОСОБА_2 вони проживали спільно однією сім`єю, проводили поточні ремонти в квартирі, сплачували за комунальні послуги, їздили відпочивати. Після того, як ОСОБА_2 зареєструвалась, як фізична особа-підприємець по ремонту верхнього одягу, відносини між ними погіршились, і 05.05.2018 року, після чергової сварки, ініціатором якої була ОСОБА_2 , позивач був змушений піти з квартири. 06.05.2018 року ОСОБА_2 змінила замки на вхідних дверях їх спільної квартири. Позивач вважає, що ОСОБА_2 навмисно вчиняла сварки, з метою його виселення із спірної квартири. У вимогах заявленого позову ОСОБА_1 просить: встановити факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з березня 2005 року по 05.05.2018 року; визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округу Кухтою Д.О., зареєстрованого в реєстрі за №1449; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

В ході судового розгляду даної справи в суді першої інстанції позивач уточнив вимоги заявленого позову і просив встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 , починаючи саме з 2004 року.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 02.09.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2004 року по 05.05.2018 ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 грн. 80 коп. в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору за позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року в частині відмови у задоволенні вимог заявленого позову та ухвалити у вказаній частині позовних вимог нове рішення, яким їх задовольнити, а саме, визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округу Кухтою Д.О., зареєстрованого в реєстрі за №1449; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року ОСОБА_1 не оскаржує. Доводи апеляційної скарги вказують, що у оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2004 року по 05.05.2018 ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції при вирішенні спору по суті не врахував тієї обставини, що квартира АДРЕСА_1 була придбана у 2008 році в період спільного проживання сторін спору за спільні кошти подружжя, отримані від продажу належних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартир АДРЕСА_2 , а отже, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Доводи апеляційної скарги стверджують, що договір від 04.04.2008 року про тимчасове безоплатне користування кімнатою площею 9,9 кв.м, туалетом, кухнею, балконом та коридором у спірній квартирі, який укладено між сторонами спору, є безоплатним та безстроковим договором найму (оренди) частини житлового приміщення, але не відноситься до договорів, які регулюють сімейні відносини. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції, посилаючись на статті 69,70,74 Сімейного Кодексу України та ч.4 статті 368 ЦК України, дійшов помилкового висновку, віднісши договір від 04.04.2008 року, укладений між сторонами даного спору, до договорів, які регулюють сімейні відносини, при цьому не надавши юридичної оцінки договору від 04.04.2008 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що враховуючи суперечливі пояснення ОСОБА_2 в ході судового розгляду даної справи, а також приймаючи до уваги висновки експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-технічної експертизи документа, можна дійти висновку, що договір від 04.04.2008 року, укладений між сторонами даного спору про користування кімнатою у спірній квартирі, не є належним та допустимим доказом по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2004 року по 05.05.2018 року та ухвалити у вказаній частині позовних вимог нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні даної позовної вимоги. В іншій частині рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року ОСОБА_2 не оскаржує. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року у оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим, при цьому суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, має місце порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що встановивши факт проживання сторін спору однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції послався на показання свідків, факт реєстрації позивача в квартирі відповідача, висновок поліції, довідку про отримання позивачем оздоровчої путівки. При цьому суд першої інстанції належним чином не оцінив письмовий договір від 04.04.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 не був членом сім`ї відповідача, а лише мав право користування окремою кімнатою, туалетом, кухнею, балконом, коридором. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції не прийняв до уваги положення статті 3 Сімейного кодексу України, а також ті обставини, що ОСОБА_2 не була пов`язана з позивачем спільним побутом, вони не мали взаємних прав та обов`язків, також не мали спільного бюджету, відповідач самостійно сплачувала витрати за отримані житлово-комунальні послуги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв`язку з її безпідставністю та залишити без змін рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2004 року по 05.05.2018 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв`язку з її необґрунтованістю та залишити без змін рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник - адвокат Мажуга О.В. підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 та просили залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

В судовому засіданні апеляційного ОСОБА_2 та її представник - адвокат Ковалюх В.М. підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги ОСОБА_2 та просили залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . Як вбачається із договору купівлі-продажу квартири від 03.04.2008 року, ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_4 за довіреністю, передав, а ОСОБА_2 прийняла у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Пунктом 3 вказаного договору купівлі-продажу квартири визначено, що даний продаж вчинено за 26 457 грн., які продавець отримав від покупця до підписання цього договору (а.с.8-10).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2008 року (а.с.7), продавець ОСОБА_1 передав, а покупець ОСОБА_5 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_3 . Відповідно до п.3 даного договору купівлі-продажу квартири, продаж, що є дійсним наміром сторін, вчинено за 75 750 грн., з яких 20 750 грн. сплачено покупцем продавцю до підписання цього договору, а решту - 55 000 грн. покупець зобов`язується сплатити продавцю за рахунок кредиту банку протягом 15 банківських днів.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.05.2008 року (а.с.59), продавець ОСОБА_2 передала, а покупець ОСОБА_6 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_4 . Пунктом 3 даного договору купівлі-продажу визначено, що продаж, що є дійсним наміром сторін, вчинено за 20 043 грн., які сплачено покупцем повністю до підписання цього договору.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Бахмацької міської ради Бахмацького району Чернігівської області від 06.07.2018 року №2552 (а.с.11), ОСОБА_1 , 1959 р.н., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

За вказаною адресою ОСОБА_1 зареєстрований з 08.04.2008 року, згідно копії картки реєстрації ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.200).

З копії договору від 04.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вбачається, що ОСОБА_2 , як власник квартири по АДРЕСА_5 дозволяє ОСОБА_1 тимчасово користуватись кімнатою в цій квартирі (кімната площею 9,9 кв.м.). ОСОБА_1 може користуватись туалетом, кухнею, балконом, коридором. ОСОБА_1 зобов`язаний бережно користуватись кімнатою та іншими приміщеннями. ОСОБА_2 надає ОСОБА_1 ключі від квартири, які він зобов`язаний повернути їй на першу вимогу. На першу вимогу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зобов`язаний звільнити кімнату, виписатись з квартири та забрати свої речі. ОСОБА_1 не набуває права власності на квартиру, незалежно від тривалості проживання в квартирі та підтверджує, що зазначена квартира є виключно особистою власністю ОСОБА_2 (а.с.66).

Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №8210/8211/19-32 від 11.05.2019 року, проведеної у цивільній справі №728/1235/18 (№2/728/446/18) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, 2.Підпис від імені ОСОБА_1 у договорі від 04.04.2008 року про користування кімнатою в квартирі АДРЕСА_1 , який укладено від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконаний ОСОБА_1 (а.с.119-122).

Як вбачається з висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 20.06.2019 року №8209/19-34, проведеної у цивільній справі №728/1235/18 (пр.2/728/446/18 змінено на пр.2/728/9/19) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (а.с.137-141), 2. На договір, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , датованому 04 квітня 2008, здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання їх реквізитів.

Відповідно до копії довідки первинної профспілкової організації вагонного депо Конотоп від 17.09.2018 року №23 (а.с.28) у вересні 2011 року ОСОБА_1 отримав оздоровчу путівку на дві особи а пансіонат Магія с.Новофедорівка №21 з датою заїзду 01.09.2011 року. Відповідно до заявки путівка у двомісний номер надана: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

З висновку від 17.05.2018 року, затвердженого начальником Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області 17.05.2018 року, по повідомленню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_5 (а.с.29), вбачається, що 14.05.218 року ОСОБА_2 зверталась до Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області з приводу вивезення з квартири морозильної камери її співмешканцем, так як він має ключі. Як вбачається з даного висновку, В ході проведеної перевірки ОСОБА_2 пояснила, що на даний час вирішується питання про розірвання стосунків з цивільним чоловіком ОСОБА_1 , з яким прожили майже 15 років в її квартирі по АДРЕСА_5 .

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 02.09.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2004 року по 05.05.2018 ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 грн. 80 коп. в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору за позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відносно того, що висновки рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року у його оскаржуваних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частинах не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року у оскаржуваних частинах, оскільки вказані доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2004 року по 05.05.2018 року та ухвалити у вказаній частині позовних вимог нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні даної позовної вимоги. В іншій частині рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року ОСОБА_2 не оскаржує. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року у оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим, при цьому суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, має місце порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що встановивши факт проживання сторін спору однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції послався на показання свідків, факт реєстрації позивача в квартирі відповідача, висновок поліції, довідку про отримання позивачем оздоровчої путівки. При цьому суд першої інстанції належним чином не оцінив письмовий договір від 04.04.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 не був членом сім`ї відповідача, а лише мав право користування окремою кімнатою, туалетом, кухнею, балконом, коридором. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції не прийняв до уваги положення статті 3 Сімейного кодексу України, а також ті обставини, що ОСОБА_2 не була пов`язана з позивачем спільним побутом, вони не мали взаємних прав та обов`язків, також не мали спільного бюджету, відповідач самостійно сплачувала витрати за отримані житлово-комунальні послуги.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року у оскаржуваній частині, виходячи із наступного.

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено у рішенні, що факт, який просить встановити ОСОБА_1 , а саме, проживання однією сім`єю без реєстраціїї шлюбу (з врахуванням уточнень в судовому засіданні) в період з 2004 року по 05.05.2018 року, підтверджується показаннями свідків в судовому засіданні суду першої інстанції та дослідженими в ході судового розгляду даної справи письмовими доказами. А саме, спільними світлинами сторін даного спору (а.с.30-38), довідками виконавчого комітету Бахмацької міської ради Чернігівської області та копією паспорта позивача щодо місця його реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.11-14), письмовим висновком ДОП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області від 17.05.2018 року за повідомленням ОСОБА_2 , зі змісту якого вбачається, що вона, надаючи пояснення, стверджувала, що проживає з цивільним чоловіком ОСОБА_1 майже 15 років (а.с.29), довідкою, виданою первинною профспілковою організацією вагонного депо Конотоп, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 у вересні 2011 року отримав оздоровчу путівку на дві особи в пансіонат Магія, з датою виїзду 01.09.2011 року, путівка у двомісний номер надана: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.28).

За даних обставин судом першої інстанції встановлено факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2004 року по 05.05.2018 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що вона не була пов`язана з позивачем спільним побутом, вони не мали взаємних прав та обов`язків, також не мали спільного бюджету, відповідач самостійно сплачувала витрати за отримані житлово-комунальні послуги, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року у вказаній частині. Оскільки ОСОБА_2 не надано належних та достатніх у розумінні статей 77,80 ЦПК України доказів на підтвердження вказаних обставин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року в частині відмови у задоволенні вимог заявленого позову та ухвалити у вказаній частині позовних вимог нове рішення, яким їх задовольнити, а саме, визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округу Кухтою Д.О., зареєстрованого в реєстрі за №1449; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року ОСОБА_1 не оскаржує. Доводи апеляційної скарги вказують, що у оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2004 року по 05.05.2018 ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції при вирішенні спору по суті не врахував тієї обставини, що квартира АДРЕСА_1 була придбана у 2008 році в період спільного проживання сторін спору за спільні кошти подружжя, отримані від продажу належних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартир АДРЕСА_2 , а отже, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Доводи апеляційної скарги стверджують, що договір від 04.04.2008 року про тимчасове безоплатне користування кімнатою площею 9,9 кв.м, туалетом, кухнею, балконом та коридором у спірній квартирі, який укладено між сторонами спору, є безоплатним та безстроковим договором найму (оренди) частини житлового приміщення, але не відноситься до договорів, які регулюють сімейні відносини. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції, посилаючись на статті 69,70,74 Сімейного Кодексу України та ч.4 статті 368 ЦК України, дійшов помилкового висновку, віднісши договір від 04.04.2008 року, укладений між сторонами даного спору, до договорів, які регулюють сімейні відносини, при цьому не надавши юридичної оцінки договору від 04.04.2008 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що враховуючи суперечливі пояснення ОСОБА_2 в ході судового розгляду даної справи, а також приймаючи до уваги висновки експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-технічної експертизи документа, можна дійти висновку, що договір від 04.04.2008 року, укладений між сторонами даного спору про користування кімнатою у спірній квартирі, не є належним та допустимим доказом по справі.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року у оскаржуваній частині, виходячи із наступного.

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, суд першої інстанції виходив із правового аналізу приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини та фактичних обставин справи. При цьому судом першої інстанції, відповідно до положень ч.4 статті 263 ЦПК України було враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року у справі № 6-135цс13.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с.8-10).

Як вбачається зі змісту договору від 04.04.2008 року (копія), підписаного ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як власник квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 дозволяє ОСОБА_1 тимчасово користуватись кімнатою в цій квартирі (кімната площею 9,9 кв.м), туалетом, кухнею, балконом, коридором та надає ОСОБА_1 ключі від квартири, які він зобов`язаний повернути їй на першу вимогу. Також на першу вимогу ОСОБА_1 зобов`язаний звільнити кімнату, виписатись з квартири та забрати свої речі. Вказаним договором визначено, що ОСОБА_1 не набуває права власності на квартиру, незалежно від тривалості проживання в квартирі та підтверджує, що зазначена квартира є виключно особистою власністю ОСОБА_2 (а.с. 66).

Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №8210/8211/19-32 від 11.05.2019 року, проведеної у цивільній справі №728/1235/18 (№2/728/446/18) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, 2.Підпис від імені ОСОБА_1 у договорі від 04.04.2008 року про користування кімнатою в квартирі АДРЕСА_1 , який укладено від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконаний ОСОБА_1 (а.с. 119-122).

Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують вірного по суті висновку суду першої інстанції відносно того, що виходячи із системного аналізу приписів статей 69,70,74 Сімейного кодексу України, ч.4 статті 368 ЦК України та враховуючи наявність договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про користування квартирою від 04.04.2008 року, який є дійсним, ніким не оспорений та не скасований, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 , а також визнання права власності по 1/2 частині спірної квартири за сторонами спору в порядку поділу майна подружжя, задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що вищезазначений договір від 04.04.2008 року, укладений між сторонами даного спору, є нікчемним, оскільки він не є нотаріально посвідченим, на думку апеляційного суду, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року у вказаній частині, оскільки суд обґрунтовано зазначив у рішенні, що даний договір є укладеним між сторонами спору у письмовій формі, при цьому сторони спору його підписали, договір є чинним і не відноситься до категорії договорів, які потребують нотаріального посвідчення.

Як вбачається з висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 20.06.2019 року №8209/19-34, проведеної у цивільній справі №728/1235/18 (пр.2/728/446/18 змінено на пр.2/728/9/19) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (а.с.137-141), 2. На договір, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , датованому 04 квітня 2008, здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання їх реквізитів.

На думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не вказав у рішенні від 02.09.2019 року про проведення вказаної експертизи, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року у оскаржуваній ОСОБА_1 частині, оскільки відповідно до положень ч.1 статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Згідно ч.2 статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.09.2019 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 23.12.2019 року.

Головуючий: Судді: