Провадження № 2/369/1419/19
РІШЕННЯ

Іменем України

27.11.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Заїці О.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

представника відповідача ПАТ «Дельта банк» Чубко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про визнання недійсним продажу квартири, витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Дельта Банк», про визнання недійсним продажу квартири, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги позивачка ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що 20.грудня 2011 року вона уклала з ПАТ «Астра Банк» кредитний договір № 29023, відповідно до умов якого банк надав їй кредитні кошти у розмірі 442 000 грн. на період з 20.12.2011 року по 20.03.2022 року для придбання трикімнатної квартири загальною площею 85,0 кв.м., житловою площею 43, кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

20 грудня 2011 року ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

Одночасно з укладенням договору купівлі-продажу квартири, з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 29023 між ОСОБА_1 та ПАТ «Астра Банк» був укладений іпотечний договір на вище вказану квартиру.

17 січня 2012 року вказана квартира була зареєстрована КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» за ОСОБА_1 , реєстраційний номер 34843904, номер запису 16/50 в книзі № 7.

Позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що на протязі 2012 та 2013 років вона добросовісно сплачувала кредит, відповідно до графіку заборгованості.

02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги відносно кредитних договорів, в тому числі і відносно договору, укладеного між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 ..

Позивач зазначила, що вона не була повідомлена належним чином про те, що змінився кредитор. ПАТ «Астра Банк» надав ОСОБА_1 новий номер рахунку вже у ПАТ «Дельта Банк».

На протязі грудня 2013 року - травня 2014 року ОСОБА_1 сплачувала грошові кошти на вказаний рахунок.

ОСОБА_1 наполягала на укладенні з нею та ПАТ «Дельта Банк» додаткової угоди щодо виплати боргу за кредитним договором, проте співробітники ПАТ «Дельта Банк» відмовляли їй.

06 листопада 2017 року до ОСОБА_1 зателефонував ОСОБА_3 , який їй повідомив, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

10 листопада 2017 року ОСОБА_3 відправив на електронну адресу ОСОБА_1 копію договору купівлі-продажу квартири від 26.10.2017 року, укладений між ним та ПАТ «Дельта Банк», та довідку № 101972712 від 30.10.2017 року про Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно якого приватний нотаріус Шевченко І.Л. внесла запис про право власності № 23036078 від 26.10.2017 року на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2017 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 ..

ПАТ «Дельта Банк» на підставі заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.12.2015 року по справі № 369/9742/15-ц набув права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ПАТ «Дельта Банк» відчужив вказану квартиру на електронних торгах 12.10.2017 року, згідно яких новим власником спірної квартири став ОСОБА_3 ..

Проведені електронні торги позивач ОСОБА_1 вважає незаконними.

Позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що вона незаконно була позбавлена права власності на єдине житло, яке їй належало на праві власності.

Оскільки спірна квартира не була реалізована в порядку, встановленому для виконання судових рішень, ОСОБА_1 немає перешкод для витребування майна з чужого незаконного володіння.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 387, 388 ЦК України, позивач ОСОБА_1 просила визнати недійсним продаж квартири АДРЕСА_2 , який відбувся 12.10.2017 року на електронному торговому майданчику ТОВ «Е-Тендер»; витребувати від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_3 понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали та просили його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

У судовому засіданні представники відповідачів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заперечували проти задоволення позовних вимог.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Астра Банк» був укладений кредитний договір № 29023, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового характеру використання кредит у розмірі 442 000 грн.. Строк користування кредитом - з 20 грудня 2011 року по 20 березня 2022 року (включно).

Відповідно до вимог п. 1.2 договору кредит надається позичальнику на оплату за нерухоме майно: трикімнатну квартиру, що знаходиться, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 85,0 кв.м..

20 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Астра Банк» був укладений Іпотечний договір, відповідно до умов якого в рахунок забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором № 29023 від 20.12.2011 року з будь-якими змінами та доповненнями до нього, що укладені та будуть укладені в подальшому, іпотекодавець зобов`язався повернути іпотекодержателю до 20 березня 2022 року включно фактично отримані у відповідності до умов кредитного договору кредитні кошти у розмірі 442 000 грн. 00 коп..

Згідно умов п. 1.1 іпотечного договору предметом іпотеки є належна ОСОБА_1 на праві власності квартира АДРЕСА_2 .

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Астра Банк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, внаслідок чого відбулася заміна кредитора за кредитним договором № 29023 від 20.12.2011 року відносно ОСОБА_1 ..

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.12.2015 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі його у власність АТ «Дельта Банк». В рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості у розмірі 509 516.02грн. з яких: - тіло кредиту - 410 959,31 грн.; відсотки-98 556,71 грн. за кредитним договором №29023 від 20.12.2011 звернуто стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 ., має загальну площу 85,0 кв.м., житлову площу 43,0 кв.м., шляхом визнання права власності на неї за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (). Визнано за ПАТ «Дельта Банк» () право власності на квартиру АДРЕСА_2 ., має загальну площу 85,0 кв.м., житлову площу 43,0 кв.м.. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 5095,16 грн..

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.05.2019 року заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.12.2015 року та постанову апеляційного суду Київської області від 12.06.2018 року скасовано. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 5 481,00 грн..

Згідно Протоколу електронних торгів № UA-ЕА-2017-10-02-000271-с від 12.10.2017 року щодо продажу квартири загальною площею 85,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , переможцем електронних торгів було визнано ОСОБА_3 ..

Згідно умов п. 1.1 договору купівлі-продажу від 26.10.2017 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 , за цим договором продавець передає майно у власність покупцю, а покупець приймає майно і сплачує за нього обумовлену грошову сумі у розмірі та в порядку, передбаченому цим Договором.

Відповідно до п. 1.2 договору купівлі-продажу предметом купівлі-продажу за цим Договором є нерухоме майно: житлова квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .Згідно Акта приймання-передачі нерухомого майна від 26.10.2017 року ПАТ «Дельта Банк» передав, а ОСОБА_3 прийняв нерухоме майно у власність, а саме квартиру загальною площею 85,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд.

Згідно вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним продаж квартири АДРЕСА_2 , який відбувся 12.10.2017 року на електронному торговому майданчику ТОВ «Е-Тендер» та витребувати від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно вимог ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

У постанові від 02.05.2018 року у справі № 910/10136/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином.

Цей висновок узгоджується і з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, що відносять до договорів купівлі-продажу та процедури прилюдних торгів.

Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі - продажу, а відтак така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених ч. ч. 1-3, 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Разом з тим, слід зазначити, що оскільки за змістом ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.

Згідно ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Наслідки визнання недійсним договору в судовому порядку визначені законом (ст. 216 ЦК України) та передбачають відсутність юридичних наслідків для сторін такого договору з моменту його укладення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Слід зазначити, що звертаючись з даним позовом до суду позивачем ОСОБА_1 не вірно було обрано спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів.

В даному випадку оскарженню підлягає договір купівлі-продажу від 26.10.2017 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-ЕА-2017-10-02-000271-с від 12.10.2017 року щодо продажу квартири загальною площею 85,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а не визнання недійсним продаж вказаної квартири, як просила позивач у позові.

Однак, дані вимоги не були заявлені позивачем в процесі розгляду справ.

За вказаних обставин позовні вимоги, які заявлені позивачем ОСОБА_1 , не підлягають задоволенню, з тих підстав на які вона посилається в своїй позовній заяві та обґрунтовуючи свої позовні вимоги.

Разом з тим, слід зазначити, що позовні вимоги про витребування від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 , не підлягають задоволенню, оскільки, є похідними від заявлених нею вимог про визнання недійсним продажу квартири, у якій відмовлено судом у їх задоволенні.

Враховуючи викладене, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про визнання недійсним продажу квартири, витребування майна з чужого незаконного володіння слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 203, 215, 216, 316, 319, 321, 388 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 264, 265, 266, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним продажу квартири, витребування майна з чужого незаконного володіння, відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року про накладення арешту та заборони на відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Інформація про відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, місце знаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17, .

Інформація про відповідача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», місце знаходження: м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, .

Повне рішення суду складено 19 грудня 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л.М.