ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6234/19 Справа № 212/1084/19 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Сіленко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційним скаргам Приватного акціонерного товариства Суха Балка, Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат, Приватного акціонерного товариства Суха Балка про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у період з 02.08.1995 року по 30.03.2010 року він працював у шахтобудівельному управлінні ВАТ «Суха Балка» підземним прохідником з повним робочим днем під землею, у період з 15.04.2010 року по 24.11.2017 року працював прохідником шахти «Гвардійська». Висновком МСЕК від 22.01.2019 року йому первинно визначено 60% втрати професійної працездатності за двома професійними захворюваннями: радикулопатія, хронічне обструктивне захворювання легень та встановлено третю групу інвалідності. Позивач вважає, що з вини підприємств, які не створили безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, тим самим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він відчуває постійні фізичні страждання, наслідком чого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями, тривалим процесом лікування хронічних професійних захворювань, позбавлення можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуття фізичних страждань, обґрунтованих важкістю самопочуття та особливостями лікування. Зазначив, що розмір моральної шкоди, яку просить стягнути з відповідачів визначено з урахуванням стажу роботи на кожному з підприємств. Тому, позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства Суха Балка на його користь моральну шкоду у сумі 71660,98 грн. та судові витрати по справі, а саме витрати на правову допомогу у сумі 1500,00 грн.; стягнути з Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на користь позивача моральну шкоду у сумі 40572,76 грн. та судові витрати по справі, а саме витрати на правову допомогу у сумі 1500,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2019 року року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. без урахування податку з доходів фізичних осіб; стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.; стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 500,00 грн.; стягнути з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60000,00 грн. без урахування податку з доходів фізичних осіб; стягнути з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.; стягнути з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Суха Балка», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.92-97).

Із зазначеним вище рішенням також не погодилось ПАТ «Кривбасзалізрудком» та звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.102-109).

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ПрАТ «Суха Балка», а також телефонограмою щодо повідомлення ОСОБА_1 , які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 в період з 02.08.1995 року по 30.03.2010 року працював на підприємстві ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка» підземним прохідником з повним робочим днем під землею; у період з 15.04.2010 року по 24.11.2017 року на підприємстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» прохідником шахти Гвардійська. З 24.11.2017 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.4-6)

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 06.11.2018 року за №1584, встановлений професійний характер захворювань ОСОБА_1 : радикулопатія, хронічне обструктивне захворювання легень (а.с.12-13).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 грудня 2018 року, причиною зазначеного професійного захворювання ОСОБА_1 є недосконалість його робочого місця, оскільки він виконував роботи, пов`язані з впливом фізичного навантаження, яке перевищувало нормативні показники (а.с. 14-16).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії 12 ААА № 054285 від 22.01.2019 року, позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями (50% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ) та третю групу інвалідності, з 08 січня 2019 року до 01 лютого 2020 року, з переоглядом 01 січня 2020 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортному лікуванні (а.с.17).

У зв`язку з професійними захворюваннями позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах, що підтверджується відповідними виписними епікризами (а.с.19-28).

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 13 зазначеної постанови судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідачів, якими було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, - колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення статті 237-1 КЗпП України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг відповідачів про наявність вини позивача в отриманих ним професійних захворюваннях, так як він свідомо обрав роботу протягом тривалого часу у шкідливих умовах праці та звільнився з займаної посади за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком, а не внаслідок погіршення стану здоров`я. Наведені апелянтами доводи не виключають законодавчо закріпленого обов`язку роботодавця забезпечити безпечні умови виробничого середовища та трудового процесу.

Спростовуються доводи апеляційних скарг щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений та підтверджується матеріалами справи.

Так, моральні страждання позивача повязані з обовязковою необхідністю періодично проходити стаціонарний курс лікування та обстеження, з відчуттям щоденного фізичного болю, зокрема, у поперековому та шийному відділах хребта з іррадіацією переважно в обидві ноги, обмеження обєму рухів у плечових і ліктьових та колінних суглобах, болю у грудях, головного болю. У звязку з перенесенням болю позивач відчуває дискомфорт та роздратування, змушений вживати додаткових зусиль для організації свого життя та повсякденного побуту; відчуває моральні переживання у зв`язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність, що негативно впливає на формування та розвиток соціальних звязків.

При визначенні розміру моральної шкоди місцевий суд правильно виходив з тривалості відпрацьованого позивачем часу у кожного з відповідачів; враховував характер та тривалість заподіяних позивачу моральних страждань, факт встановлення позивачу третьої групи інвалідності на вказаний вище строк, загальний відсоток втрати професійної працездатності 60%; безповоротність втрати здоров`я.

З урахуванням викладеного, висновок місцевого суду про стягнення з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн. та з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 60000,00 грн., - відповідає вимогам співмірності визначеного розміру компенсації заподіяним моральним стражданням.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями сторін.

Отже, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства Суха Балка, Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді