Провадження № 2/679/391/2019
Справа № 679/1224/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2019 року м. Нетішин
Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:
головуючої судді Гавриленко О.М.,
секретар судового засідання Василюк Л.С.,
номер справи 679/1224/19,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Нетішинська міська рада,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нетішин за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Нетішинська міська рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на проживання у житловому приміщенні,
за участю представників учасників справи:
представника позивача ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 ,
представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в Нетішинський міський суд Хмельницької області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Нетішинська міська рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на проживання у житловому приміщенні.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що квартиру АДРЕСА_1 отримала на сім`ю із трьох чоловік.
Після одруження її сина ОСОБА_6 до вказаної квартири на підставі договору піднайму житлового приміщення від 19 травня 2016 року була зареєстрована її невістка ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 її син помер, після чого відповідач почала вчиняти сварки та здійснювати насильство в сім`ї. Такі умисні дії психологічного характеру були вчинені відповідачкою 05 січня 2019 року.
З 16 січня 2019 року відповідач разом із донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виїхала із квартири АДРЕСА_1 до своєї матері і з цього часу в такій не проживає.
З огляду на відсутність відповідача у займаному нею житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців, позивачка вважає, що остання втратила право користування цим житловим приміщенням раз із малолітньою донькою ОСОБА_8 , так як місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них.
За вказаних обставин позивач, посилаючись на норми права, які містяться в ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, ст. 29 Цивільного кодексу України, просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 із зняттям їх з реєстрації у цьому житловому приміщенні.
12 вересня 2019 року відповідач надала до суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. У відзиві відповідачка вказала на відсутність підстав для задоволення позову та пояснила, що після смерті її чоловіка ОСОБА_6 позивач почала створювати для неї та її малолітньої доньки ОСОБА_8 нестерпні умови проживання. Її колишній чоловік ОСОБА_9 , ведучи бродячий спосіб життя та зловживаючи спиртними напоями, приходив ночувати до спірної квартири та приносив туди пляшки, недоїдки, металолом, макулатуру і все це зберігав в однокімнатній квартирі, створюючи тим самим неналежні санітарні умови.
Після того, як у квартирі зникли належні їй та її чоловікові заощадження, відповідач змушена була їхати на заробітки до ОСОБА_10 , де була в період часу з 27 травня 2019 року по 23 серпня 2019 року. В цей час дочка була з її мамою ОСОБА_11
Повернувшись наприкінці серпня 2019 року до квартири, відповідачка з донькою не змогла там проживати, оскільки у квартирі стояв нестерпний сморід і антисанітарія.
Відповідачка вважає, що наведені нею обставини свідчать про поважність її тимчасової відсутності у спірній квартирі за місцем реєстрації та проживання. При цьому остання вказує на те, що всі її особисті речі, електроплита, меблева стінка, килим, телевізор, пральна машина та інше майно зберігаються у квартирі.
05 вересня 2019 року представник Нетішинської міської ради Юрчук Є.Л. надала клопотання про розгляд справи без її участі, в якому зазначила, що при постановленні рішення по суті покладається на розсуд суду.
04 листопада 2019 року в підготовчому засіданні представник позивача ОСОБА_3 подав заяву від 21 жовтня 2019 року про виклик свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , відповідачка подала заяву від 26 вересня 2019 року про виклик свідка ОСОБА_11 , допит її в якості свідка, долучення фото та відео. Крім того, в судовому засіданні відповідач подала клопотання про долучення до матеріалів справи документів.
28 листопада 2019 року в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про винесення окремої ухвали відносно відповідача ОСОБА_2 .
Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.
Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28 серпня 2019 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 листопада 2019 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Задоволено клопотання представника позивача та відповідача про виклик і допит свідків та задоволено клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи документів та фото і відео.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви представник позивача ОСОБА_3 від 28 листопада 2019 року про винесення окремої ухвали відносно відповідача ОСОБА_2 .
Будь-яких інших процесуальних дій суд не вчиняв.
У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав зазначених у ньому. Додатково представник позивача пояснив, що відсутні підстави збереження за ОСОБА_2 спірного житлового приміщення, оскільки перебування останньої за кордоном на роботі, на його переконання, не є поважною причиною її тимчасової відсутності за місцем проживання. Окрім того, представник зауважив на тому, що ст. 71 Житлового кодексу Української РСР містить виключний перелік підстав для збереження житла за тимчасово відсутніми, однак підстави на які вказує відповідач до них не відносяться. Також представник зазначив, що у ОСОБА_2 відсутній інтерес до спірного житла, оскільки остання проживає у своєї матері за іншою адресою, а також вона, як пояснила її мати, будучи допитаною, як свідок, бажає бути лише зареєстрованою в спірному житлі до моменту купівлі власного житла.
Представник позивача також пояснив, що між позивачем та відповідачем є чинний договір найму житлового приміщення - спірної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , від 19 травня 2016 року. В усній формі позивач зверталась до відповідача про розірвання даного договору, однак остання їй відмовила. Водночас, на думку представника, наявність такого договору не перешкоджає визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на проживання у зазначеному житловому приміщенні.
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. В судовому засіданні 25 листопада 2019 року ОСОБА_2 була допитана в якості свідка.
Представник останньої в судовому засіданні позов заперечив з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що вважає причину тимчасової відсутності ОСОБА_2 у спірній квартирі поважною. Представник звернув увагу на наявність нерозірваного договору найму житлового приміщення від 19 травня 2016 року, укладеного між сторонами, що виключає можливість визнати відповідача такою, що втратила право на проживання в житловому приміщенні, оскільки в договорі зазначено, що такий укладений безстроково. В зв`язку з чим представник вважає, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту своїх прав, шляхом визнання особи такою, що втратила право на проживання в житловому приміщенні, при цьому не розірвавши договір найму житлового приміщення.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради пояснила, що з 10 січня 2019 року позивач зверталась у службу з питанням про неналежне виховання дитини відповідачем. Після такого звернення позивача працівниками служби 10 січня та 19 лютого 2019 року було обстежено умови проживання відповідача разом з дитиною в спірній квартирі, за результатами обстеження визначено, що в даній квартирі створені усі умови для проживання останньої.
03 березня 2019 року за результатами засідання комісії з питань захисту дитини було прийнято рішення про взяття на облік дитину відповідача, як таку, що опинилась в складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.
15 березня, 26 березня та 06 серпня 2019 року працівниками служби було повторно обстежено умови проживання відповідача разом з дитиною за адресою її матері, а саме: АДРЕСА_3 . Під час обстеження стало відомо, що ОСОБА_2 з кінця травня по серпень 2019 року перебувала за кордоном на роботі.
19 вересня 2019 року позивач знову звернулась до служби з питанням неналежного виховання відповідачем своєї дитини.
10 жовтня 2019 року працівниками служби було знову обстежено умови проживання в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_1 та за результатами обстеження визначено, що в даній квартирі не створені умови для проживання дитини, оскільки квартира мала занедбаний стан.
При цьому представник третьої особи зазначила, що, на її переконання, відповідач не втратила свій інтерес до спірної квартири, а не проживає в такій, оскільки позивач умисно створила умови, які унеможливлюють проживання там відповідача зі своєю дитиною.
На підставі наведеного представник третьої особи просила у позові відмовити, оскільки задоволення такого буде грубим порушенням прав дитини, так як остання іншого житла немає.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Нетішинської міської ради, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, в якому зазначила, що при постановленні рішення по суті покладається на розсуд суду.
Суд, заслухавши учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.
Судом установлено, що ОСОБА_1 вселилась у квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордера, виданого 10 червня 1987 року адміністрацією і об`єднаним профспілковим комітетом УБ Хмельницької АЕС на склад сім`ї з трьох осіб: ОСОБА_1 , чоловіка ОСОБА_14 та сина ОСОБА_6 (арк. спр. 7).
Як убачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області 17 березня 2016 року, син позивача ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з відповідачем по справі ОСОБА_2 (арк. спр. 8).
ІНФОРМАЦІЯ_3 у останніх народилась дочка ОСОБА_7 , що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 28 квітня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області (арк. спр. 12).
19 травня 2016 року ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 уклали з ОСОБА_2 договір піднайму житлового приміщення, згідно якого передали останній в безоплатне користування частину кімнати, площею 18 кв.м, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 , з правом реєстрації в ній піднаймача (арк. спр. 79).
За даними довідки виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 04 травня 2016 року за №1076 в квартирі АДРЕСА_1 станом на день її видачі були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 (арк.спр. 10). В цій же квартирі зареєстрована ОСОБА_2 , про що свідчать дані Реєстру територіальної громади м. Нетішин (арк. спр. 18).
02 січня 2019 року згідно даних свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого цього ж числа Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, ОСОБА_6 помер (арк. спр. 11).
Позивач, вказуючи на відсутність відповідача у займаному нею житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців та втратою останньою в зв`язку з цим права користування житловим приміщенням, звернулася до суду з вказаним позовом за захистом свого порушеного права, шляхом визнання відповідача та її малолітньої доньки такими, що втратили право користування квартирою.
Таким чином, спірні правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 2 Житлового кодексу Української РСР , Цивільному кодексі України (далі ЦК України).
Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав право на повагу до житла, охоплює насамперед займати право житло і не бути виселеною чи позбавленою житла. Пунктом 2 вказаної статті визначаються підстави, за яких втручання держави у використання особою прав в п. 1 цієї статті і таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки, економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широку межі розсуду, які не є однаковими в кожному конкретному випадку та залежить від цілей зазначених у п. 2 ст. 8 конвенції.
Згідно із ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члені сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 1 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Згідно із ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 Житлового кодексу УРСР установлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу УРСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.
У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.
Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Отже, вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, вимоги щодо захисту права, щодо якого не доведено факт його порушення, не можуть бути предметом судового захисту.
Крім того, саме на позивача закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад строки встановлені статтею 71 Житлового кодексу у жилому приміщенні без поважних причин.
Повно та всебічно встановивши обставини справи, оцінивши усі наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, суд доходить висновку, що позивачем не доведені порушення її житлових прав з боку відповідача та відсутність останньої та її малолітньої дочки за місцем реєстрації понад установлений законом строк без поважних причин, і ці обставини спростовуються у своїй сукупності, як доводами відповідача та її представника, так і наданими відповідачем доказами.
Так, в обґрунтування позовних вимог позивачем вказано, що відповідач втратила право користування спірною квартирою разом зі своєю малолітньою дочкою, так як з 16 січня 2019 року понад шість місяців відсутня у займаному житлі без поважних на те причин. Разом з тим, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.
Що стосується акта КП НМР «ЖКО» від 08 серпня 2019 року (арк. спр. 14), то такий засвідчує лише відсутність відповідача станом на час обстеження квартири 08 серпня 2019 року о 15 годині 40 хвилин, однак не стверджує її відсутність у такій квартирі понад шість місяців без поважних на те причин, у акті відсутня інформація щодо наявності у квартирі речей відповідачки, а тому такий доказ судом відхиляється.
Відхиляється судом і такий доказ позивача, як постанова судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2019 року, оскільки такою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за те, що остання 05 січня 2019 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство відносно своєї свекрухи ОСОБА_1 (арк. спр. 13).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Водночас суд приймає до уваги доводи відповідача щодо поважності її тимчасової відсутності у спірній квартирі в період з 27 травня 2019 року до 23 серпня 2019 року зв`язку з перебуванням на роботі в Республіці Болгарія, оскільки такі стверджуються даними паспорта громадянина України для виїзду за кордон, виданого на ім`я ОСОБА_2 , в якому наявні відмітки про перетин кордону (арк. спр. 28) та листа генерального директора готелю «Barcelo Royal Beach», в якому ОСОБА_2 висловлена подяка за її роботу під час їх взаємної співпраці в 2019 році (арк. спр. 29).
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про недоведеність позивачем суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 про те, що вони як сусіди не бачили, що відповідач постійно проживає у спірній квартирі та їм лише відомо, що ОСОБА_2 постійно находиться на заробітках, суд вважає такими, що не підтверджують з достовірністю факт відсутності відповідача за місцем реєстрації, оскільки суб`єктивна оцінка вказаними свідками зазначеного факту спростована самим же свідком ОСОБА_12 , яка підтвердила, те, що бачила відповідача приблизно три місяці назад біля будинку, де розміщена спірна квартира та заходила до неї, що вказує на невтрачений останньою інтерес до такої. Вказане узгоджується також з показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_2 .
Зокрема, відповідач ОСОБА_2 будучи допитаною в якості свідка вказала, що 17 березня 2016 року вона уклала шлюб з сином позивача та після народження їх спільної дитини 20 травня 2016 року її та дочку зареєстрували в спірній квартирі. Однак, після того, як помер ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік позивач її з дитиною вигнала з спірної квартири, тому вона була змушена була піти жити до матері. Відповідач пояснюючи свою тимчасову відсутність зазначила, що так як не має постійної роботи, була змушена поїхати на кілька місяців за кордон, що заробити кошти на її та дочки проживання. ОСОБА_2 вказала, що до спірної квартири не втратила інтерес та має намір там проживати, так як в спірній квартирі знаходяться її речі: двері, вікна, пральна машина, електроплита, мебельна стінка, телевізор та одяг. Остання пояснила, що підтвердженням того, що вона не втратила інтерес до квартири є її періодичні навідування до квартири, бажання в ній зробити ремонт, оскільки квартира знаходиться в занедбаному стані. Також просила суд взяти до уваги те, що іншого житла у неї немає.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що є матір`ю відповідача та їй відомі усі обставини та причини тимчасової відсутності її дочки по її місцю реєстрації. Зокрема свідок вказала, що після одруження її дочки з сином позивача останні почали проживати у квартирі позивача, а після смерті чоловіка дочки остання змушена була переїхати до неї жити, так, як позивач не дала згоди на те, щоб ОСОБА_2 продовжувала проживати у спірній квартирі, а також створила нестерпні умови проживання для ОСОБА_2 та її дочки, а саме : створила антисанітарію та відкрила розетки, що є небезпечно для дитини.
Факт неналежного стану спірної квартири для поживання дитини також підтверджується дослідженими в судовому засіданні фото спірної квартири та відеоматеріалами, на якому відтворено умови квартири.
Крім того, суд зважає на наявність договору піднайму спірної квартири, який укладений 29 травня 2016 року, який укладений між ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , та за наявності якого визначений інший порядок виселення піднаймачів, що визначений ст. 97 Житлового кодексу УРСР.
Суд при вирішенні спору зважає на те, що відповідач є особа, яка самостійно виховує дитину, іншого житла у власності та користуванні не має, а тому, враховуючи всі встановлені обставини даної справи в сукупності, приходить висновку, що в ході судового розгляду не здобуто доказів щодо того, що позбавлення відповідача права користування займаним нею житловим приміщенням є законним, або переслідує легітимну мету чи є необхідним у демократичному суспільстві.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Нетішинська міська рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на проживання у житловому приміщенні відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 01 квітня 1998 року Нетішинським МВ УМВС України в Хмельницькій області.

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Нетішинська міська рада, місцезнаходження: 30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Шевченка, 1, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, місцезнаходження: 30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Шевченка, 1.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2019 року.

Суддя О.М. Гавриленко