П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 року м. Київ

Справа № 361/1335/18

Провадження: № 22-ц/824/16317/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Борисової О.В.,

секретар Гулієв М.Д.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Радзівіл А.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , Броварська районна державна нотаріальна контора про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом, визнання права на спадкування та встановлення факту проживання однією сім`єю не менше п`яти років,

в с т а н о в и в :

В березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 1960 року по 1974 рік вона проживала з родиною своєї тітки ОСОБА_5 однією сім`єю, була пов`язана з ними спільним побутом, мала з ними взаємні права та обов`язки. У 1973 році вона вийшла заміж та переїхала до чоловіка у м. Вишгород, однак зв`язків з ОСОБА_5 не полишала, періодично навідувалась до них, приймала участь у введені господарства. У зв`язку з хворобою тітки вона стала навідуватись частіше і по можливості залишалась проживати. З 2000 року, враховуючи похилий вік спадкодавця ОСОБА_6 , а також те, що він, після смерті дружини ОСОБА_5 проживав самотньо, ОСОБА_2 стала періодично проживати у ОСОБА_6 , а з серпня 2009 року у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я почала проживати у нього, опікуватись ним. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, за життя заповіту не склав. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до якої увійшов будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та земельна ділянка. На її думку, вона, ОСОБА_2 , фактично прийняла спадщину після смерті спадкодавця, оскільки залишилася проживати у вказаному будинку, окрім того, інших спадкоємців у спадкодавця немає. За таких підстав, вона звернулася до Броварської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено та роз`яснено право на звернення до суду із заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права на спадкування. Оскільки встановлення юридичного факту проживання її з спадкодавцем на час відкриття спадщини має значення для належного оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право власності, просила суд встановити факт спільного проживання її ОСОБА_7 , з ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме, з 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом та визнати за нею право на спадкування за законом майна, що залишилося після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2019 року у позові відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтвердили факт її проживання з спадкодавцем. Суд першої інстанції необґрунтовано послався, зокрема, на довідку про те, що ОСОБА_2 у будинку ОСОБА_6 не зареєстрована. Відсутність реєстрації не свідчить про те, що вона там не проживала. Також суд не вірно трактував постанову Пленуму Верховного суду "Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року, вказавши, що безпорадність особи пов`язана лише зі станом здоров`я, в той час, п. 6 Постанови вказує і на похилий вік особи, як такої, що потребує сторонньої допомоги. Також зазначив, що суд не вірно трактував ст. 1265 ЦПК.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 14листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначив, що позивачкою належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, а саме щодо факту постійного проживання із спадкодавцем однією сімєю понад пять років, ведення в цей період спільного господарства, пов`язаності спільним побутом, бюджетом, взаємними правами та обовязками. В іншому відзив повторює правову позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

Справа неодноразово призначалася до розгляду в суді апеляційної інстанції.

Вперше розгляд справи було призначено на 04 грудня 2019 року, однак у зв`язку із неявкою адвоката Поплавської Л.В., розгляд справи було відкладено за клопотанням останньої до 16.12.2019 року.

В судовому засіданні адвокат Невмержицький В.І. в інтересах ОСОБА_2 заявив клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи. З метою недопущення порушення процесуального права скаржниці на належну правову допомогу судом було оголошено перерву та надано адвокату час для ознайомлення з матеріалами справи.

Оскільки, адвокат Невмержицький В.І. в інтересах ОСОБА_2 , ознайомившись з матеріалами справи, в судове засідання не з`явився, подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю подачі доповнень до апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її лише протягом строку на апеляційне оскарження. Даний процесуальний строк є присічним і поновленню не підлягає, а тому посилання адвоката Невмержицького В.І. на дану обставину колегія вважає зловживанням наданими процесуальними правами.

Колегія суддів, ураховуючи встановлений процесуальний строк розгляду справи, не вбачала підстав для відкладення розгляду справи, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 392 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності представника скаржниці.

ОСОБА_3 та його адвокат Бойко Л.В. заперечували проти апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Броварська державна нотаріальна контора та ОСОБА_4 подали до суду заяви, в яких просили розгляд справи проводи у відсутність третіх осіб.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Останній заповіт не складав, в зареєстрованому шлюбі на моент смерті не перебував.

Із спадкової справи до майна померлого, яка заведена державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори під № 132/2016, убачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулися 26.02.2016 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 двоюрідна сестра ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.10.2017 року встановлено факт, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Літки Броварського р-ну Київської області, є двоюрідним братом ОСОБА_3 .

Відповідно до довідок Літківської сільради №428 від 15.04.2016 року, №1793 від 26.11.2015 року, довідки виконавчого комітету Літківської сільради № 234 від 27.05.2018 року та акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 20.05.2016 року на день смерті ОСОБА_6 будинок АДРЕСА_1 належав померлому, окрім нього в будинку ніхто не зареєстрований, останні п`ять років померлий проживав сам.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не надала суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу про наявність у неї з ОСОБА_6 спільного сімейного господарства за період не менше п`яти років до смерті спадкодавця, а тому вона не може бути спадкоємцем четверної черги після смерті ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України підлягає встановленню два юридичних факти: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови

від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Тлумачення частини 2 статті 3 СК України та зміст пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» дає підстави дійти висновку про те, що для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Подані до суду квитанції про сплату комунальних послуг, які сплачені після смерті ОСОБА_6 , та показання свідків щодо спільного проводження часу не підтверджують факту ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав та обов`язків протягом заявленого позивачем періоду.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту спільного проживання, які б свідчили про спільні витрати, спільне харчування, утримання житла, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей щодо користування житлом, матеріали справи не містять.

Оскільки, позивачка не надала суду достатніх і належних доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявлених позовних вимог, що є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність факту проживання її з ОСОБА_6 понад п`ять років однією сім`єю з 2009 року 10 листопада 2015 року.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Статтею 1262 ЦК України, передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Тлумачення вказаної норми закону дає підстави для висновку, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування.

Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня

2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка не подала доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані та потребував постійної сторонньої допомоги. Довідка Літківської медамбулаторії від 10.08.2016 року № 245 з приводу лікування ОСОБА_6 та наявність у нього захворювань не підтверджує того факту, що він протягом тривалого часу перебував у безпорадному стані.

Також суд першої інстанції обґрунтовано відхилив покази свідків, з яких убачається що, ОСОБА_2 час від часу приїздила до ОСОБА_6 та допомагала йому, однак факт постійного проживання, ведення спільного господарства, опікування, матеріального забезпечення залишився недоведений.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки позовні вимоги про встановлення факту проживання понад п`ять років однією сім`єю з 2009 року 10 листопада 2015 року є недоведеними, а тому ОСОБА_2 не є спадкоємцем за законом четвертої черги (стаття 1264 ЦК України) після смерті ОСОБА_10 ..

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

О.В. Борисова