Житомирський апеляційний суд
Категорія 47 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №295/15218/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянко, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 19 листопада 2019 року, в частині стягнення судових витрат, постановлену під головуванням судді Полонця С.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив встановити порядок користування земельною ділянкою, яка є у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 19 листопада 2019 року заяву позивача ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду - задоволено. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою - залишино без розгляду. Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн компенсовано відповідачу ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на те, що оскаржувана ухвала в частині компенсації їй витрат на прфесійну правничу допомогу за рахунок держави є незаконною, оскільки постановлена судом з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить змінити ухвалу суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, виклавши відповідну частину в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. Вказує, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвока підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Будь-який нормативно-правовий акт, який звільняв би позивача від сплати інших судових витрат, в тому числі від витрат на професійну правничу допомогу, відсутній, а тому такі судові витрати підлягають стягненню саме з позивача.

Ухвала суду в частині залишення позову без розгляду не оскаржується, а тому апеляційним судом на предмет законності та обґрунтованості не перевіряється.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що у жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив встановити порядок користування земельною ділянкою, яка є у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

19 листопада 2019 року ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції заяву про залишення його позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 19 листопада 2019 року заяву позивача ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду - задоволено. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою - залишино без розгляду. Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн компенсовано відповідачу ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зазначав, що оскільки позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи та звільнений від сплати судових витрат, витрати відповідача ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн компенсуються відповідачу ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 28.10.2019 між адвокатом Тимофеєвим А.В. та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір №25 про надання правничої допомоги.

Відповідно до п.1 додатку №1 до договору №25 від 28.10.2019 про надання правничої допомоги, розмір витрат за надання правничої допомоги встановлюється з розрахунку 1000 грн за одну годину роботи адвоката, витрачену на надання такої допомоги, та зазначається в актах прийняття-передання виконаних робіт.

Відповідно до акту прийняття-передання виконаних робіт від 19.11.2019, кількість витраченого адвокатом часу складає 5 годин та вартість послуг, що підлягає сплаті замовником адвокату, становить 5 000 грн, які були сплачені ОСОБА_2 , що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №11 від 28 жовтня 2019 року.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами врегульовано ст.ст. 141, 142 ЦПК України.

При цьому, за змістом ст. 141 ЦПК України судові витрати за даною нормою розподіляються у разі розгляду справи по суті із ухваленням судового рішення, яким вирішується питання про задоволення (повне чи часткове) позову чи про відмову у позові.

Судові витрати у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду розподіляються відповідно до ст. 142 ЦПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За приписами ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Аналіз наведених положень приводить до висновку, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, з`ясуванню підлягають обставини, які саме необґрунтовані дії позивача були здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, чи зловживав своїми правами.

Отже для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов, чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенні спору, чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача, чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Тобто, стягнення з позивача компенсації за понесені відповідачем витрати в разі залишення позову без розгляду можливе тільки у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Саме по собі подання позову не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Справу призначено до розгляду на 29 жовтня 2019 року.

28 жовтня 2019 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до суду першої інстанції заяву про відкладення судового засідання, посилаючись на те, що йому необхідний час для підготовки відзиву на позов з наданням відповідних доказів на підтвердження своєї правової позиції та надіслання копії такого відзиву з додатками позивачу.

29 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 з`явився в судове засідання, в якому була задоволена заява представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 та призначено повторний розгляд справи на 19 листопада 2019 року.

Позивач ОСОБА_1 19 листопада 2019 року подав до суду першої інстанції заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що метою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом було не захист прав позивача, а умисне спричинення відповідачу шкоди та розгляд справи відкладався через протиправну поведінку позивача.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не довела необґрунтованих дій позивача при подачі позову та не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про зловживання позивачем процесуальними правами, а тому відмовляє їй у розподілі витрат на правничу допомогу.

З огляду на наведене, ухвала суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню, з ухвалення нового судового рішення в цій частині про відмову у розподілі судових витрат.

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами за наслідками розгляду апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги сплатила судовий збір, згідно квитанції № 29696 від 26.11.2019 в сумі 384 грн 20 коп.

В пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Таким чином, за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, ОСОБА_2 не повинна була сплачувати судовий збір, а тому судовий збір в сумі 384 грн 20 коп. сплачений відповідачкою за подання апеляційної скарги підлягає поверненню останній.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 19 листопада 2019 року в частині розподілу судових витрат скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у розподілі судових витрат.

Повернути ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 384 грн 20 коп. (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок) сплачених згідно квитанції №29696 від 26.11.2019 на р/р 0010, отримувач: УК у м.Житомирі/м.Житомир/22030101; код отримувача: 38035726; ; Код банку отримувача (МФО): 899998; призначення платежу: *;101;; Судовий збір, за позовом ОСОБА_2 , на рішення від 19.11.2019 по справі 295/15218/19, Житомирський апеляційний суд.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 24 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді