Справа № 215/5431/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Науменко Я.О., за участю секретаря Махоні Н.Ю., згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу №215/5431/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини; третя особа: виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради,

В С Т А Н О В И ЛА:

11.09.2019 р. до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої позивач вказує, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебуває у зареєстрованому 19.11.2016 р. шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження доньки відносини в їх родині різко погіршились. Між ними почали виникати сварки, згодом вони почали застосовувати один до одного образливі висловлювання. Непорозуміння між ними лише загострювалось. Через деякий час вони вирішили розлучитися. Хоча офіційно шлюб між ними не розірваний, разом вони не проживають вже більше року. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відносно її чоловіка здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за ст. 115 КК України Тернівським районним судом міста Кривого Рогу. Віднайти спільну мову та відновити шлюбно-сімейні відносини їм так і не вдалось. Наразі вони розуміють, що звикли один без одного. Однак, досягнути обопільної згоди щодо визначення місця проживання дитини між ними так і не довелось. Вважає, що дитині краще проживати разом з нею, як і раніше, перебувати під її повним піклуванням. Адже, як матір вона дуже прискіпливо ставиться до кожної дрібниці, що стосується життя її дочки. Жодних перепон у залишенні дитини проживати разом із нею немає. Вона є відповідальною та турботливою матір`ю. Має офіційне працевлаштування, стабільний середній дохід. На обліку у лікарень не перебуває, не має шкідливих звичок, не веде аморальний спосіб життя. Вони з дочкою є кращими подругами, без жодних проблем знаходять спільну мову, вирішують будь-які питання шляхом розмов та відвертості. Вони ходять в дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) ДНЗ 158 по АДРЕСА_5, що розташований біля дому. З донькою вони проживають та зареєстровані у квартирі її матері, в якій проживають лише вони. Місце розташування квартири є дуже зручним для них, адже поряд з будинком знаходяться школа та дитячий садок. Квартира відповідає усім нормам, забезпечена усіма необхідними меблями та предметами. Для дитини створена спеціально обладнана кімната, як для дівчини. В жодному іншому потреби не має. Враховуючи наведене позивач просить визначити місце проживання дитини разом з нею. Також зазначає, що це питання має також значення для організації відпочинку дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 157 СК України вона в подальшому зможе без отримання згоди батька дитини виїжджати з дитиною за кордон для відпочину, лише надсилаючи йому відповідне повідомлення.

13.09.2019 р. відповідно до ст. 185 ЦПК України, в зв`язку з порушенням позивачем вимог ст. 175 ЦПК України була винесена ухвала, якою позивачу було надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

15.10.2019 р. до суду на виконання ухвали від 13.09.2019 р. надійшла заява позивача про долучення до позову доказів (вх. № 18967 від 15.10.2019 р.).

Ухвалою від 22.10.2019 відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 25.11.2019.

Ухвалою суду від 25.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 18.12.2019 з викликом сторін.

18.12.2019 сторони, будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явились.

Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, підтримку позовних вимог та надала згоду на заочний розгляд справи (вх.№21772 від 25.11.2019).

Відповідач відзив на позов не подав, проте до початку розгляду справи по суті надіслав суду звернення, в якому позовні вимоги визнав у повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності (вх.№20268 від 20268 від 31.10.2019).

18.12.2019 до суду надійшла зава представника органу опіки та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради про розгляд справи за її відсутності, до якої долучено акт обстеження умов проживання та висновок виконкому Тернівської районної у місті ради від 17.12.2019, яким підтримано позовну заяву про визначення місця проживання дитини. (вх.№23428 від 18.12.2019)

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з частиною третьою статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 19 листопада 2016 року в Тернівському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №303, прізвище дружини після одруження « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , копія якого долучена до позовної заяви. (а.с.11).

В шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 25.04.2017 року, виданого Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №261 від 25.04.2017 року, копія якого долучена до позовної заяви. (а.с.12).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 03.09.2019 р. №10050, що видана відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з ч.1 ст. 160 , ч.1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

З вищевказаного вбачається, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4).

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрована та проживає разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_2 у квартирі, що належить її матері (а.с. 13-16, 23, 28).

Однак, добровільної спільної згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері сторони не досягли.

Відповідач ОСОБА_2 утримується у Криворізькій установі виконання покарань №3 з 27.11.2017 як обвинувачений у кримінальному провадженні (а.с. 26).

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 Сімейного Кодексу України).

Орган опіки та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини та вважає, що перебування малолітньої ОСОБА_3 в родині позивача відповідає інтересам дитини.

Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 16 грудня 2019 року проведеного Службою у справах дітей, в помешканні створені належні умови для проживання та виховання дитини. (а.с. 56).

Оцінюючи обставини відносно того, що дитина фактично проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , а тому відсутні об`єктивні підстави для висновку, що зміна місця її проживання може загрожувати дитині психологічною або фізичною небезпекою.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення.

Враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, забезпечення сталості її соціальних зв`язків з матір`ю, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із її матір`ю ОСОБА_1 .

З огляду на це суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем.

Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Водночас, зважаючи на визнання відповідачем даного позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, за якою у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма закріплена частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 19, 23, 76, 81, 82, 89, 141, 142, 189, 197, 198, 206, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини; третя особа: виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із її матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби у Тернівському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у АТ "ПРИВАТБАНК" за квитанцією №0.0..1 від 11.09.2019, що становить 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (РНОКПП неможливо зазначити, оскільки за даними ДФС України боржник з такими реєстраційними даними у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків не зареєстрований, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) судові витрати, які складаються з 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, що становить 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 18.12.2019.

Суддя: