Справа № 350/1353/19
Номер провадження 2/350/550/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Стадник О.С.,

адвоката Родікова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків, -

ВСТАНОВИВ:

У своїй позовній заяві позивач просив ухвалити рішення, яким стягувати з відповідачів на його утримання аліменти в розмірі по 1300 гривень щомісячно з кожного, починаючи з дня пред`явлення позову і довічно.

В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те, що він є пенсіонером за віком, єдиним доходом увесь цей період є пенсія за віком, яка станом на 1 січня 2019 року складала 1825 гривні 62 копійки. Він є літнім чоловіком, проживає сам в АДРЕСА_1 . На даний час в нього склалися неприязні відносини з дітьми, що призводить до того, що жодної матеріальної чи будь-якої іншої допомоги він від них не отримує. Пенсія, яку він отримує, не забезпечує йому необхідного мінімуму проживання. В травні 2018 року він переніс операцію - цементне ендопротезування лівого кульшового суглоба в Шведсько-українській клініці Енгельхольм, м. Чернівці, всі свої заощадження з минулих років витратив на проведення операції, вартість якої склала 45248,00 грн. Пенсії вистачає тільки на харчування, а здоров`я потребує постійної медикаментозної підтримки на що він витрачає багато коштів. За таких складних життєвих обставин, не отримавши від дітей ніякої підтримки на прохання про надання допомоги, він вимушений звернутись з позовом до своїх працездатних синів та дочок від яких має право на отримання аліментів, з кожного по 1300 гривень на місяць, які забезпечать достатній життєвий рівень та необхідні умови для його існування.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов в частині стягнення аліментів з ОСОБА_8 просив залишити без розгляду, оскільки дочка добровільно надає йому матеріальну допомогу у розмірі не менше 1000 гривень. Позов до інших відповідачів підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві. Не заперечив, що має доходи, які складаються з пенсії в розмірі 1998 гривень, коштів, які отримує від дочки ОСОБА_8 , у розмірі не менше 1000 гривень. Не заперечує позивач і ту обставину, що він має грошові заощадження, які знаходяться на банківському рахунку, на які нараховуються відсотки, а також те, що він мав власні кошти в сумі 45248,00 гривень, які витратив на лікування.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_7 позов не визнала, суду пояснила, що позивач дійсно доводиться їм всім відповідачам по справі батьком, однак вона заперечує проти стягнення з них аліментів на його утримання. ЇЇ батьки офіційно розлучилися в 1997 році, коли вона ще була неповнолітньою. Фактично батько покинув їхню сім`ю ще задовго до офіційного розірвання шлюбу. На розлучення мати не подавала, оскільки була дуже бідною настільки, що навіть не могла себе захистити в судовому порядку. Батько взагалі не цікавився ними, жив тільки в своє задоволення. Їхня мати, яка на даний час є прикутою до ліжка, тяжко працювала, щоб хоч якось прогодувати їх. Сім"я проживала без батька у вкрай важких матеріально-побутових умовах. Її брати будучи ще неповнолітніми, тяжко працювали, щоб забезпечити себе. Утриманням дітей займалася тільки їхня мати, а батько, тільки гуляв та розважався, жодної допомоги їм не надавав. Вважає, що позивач повністю позбавлений права вимагати від них будь-якої підтримки, оскільки на протязі свого життя не виконував своїх батьківських обов`язків. Просила суд врахувати, що позивач отримує пенсію, має депозитний рахунок в банку. Позивач вказує, що витратив значні кошти на своє лікування, що також підтверджує наявність таких в нього. Вона, відповідачка на даний час проживає в скрутних матеріальних умовах, сама є інвалідом ІІІ групи та має дитину інваліда, за яким здійснює догляд. Так само їхня мати, яка прикута до ліжка, потребує сторонньої допомоги. Просила в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, однак в минулому судовому засіданні пояснив суду, що позивач не має морального права позиватися з таким позовом, оскільки він не вважає його батьком. Він, та його брати і сестри не бачили його вдома. ОСОБА_1 все життя жив тільки в своє задоволення. Ніколи не цікавився їхнім життям, з ними не проживав. Їхня мати тяжко працювала, щоб хоч якось їх нагодувати. Його дитинство пройшло в злиднях. В 90-х держава також мало опікувалася такими сім`ями. Вважає, що ОСОБА_1 повинні були позбавити батьківських прав, однак мати не заявляла такого позову бо не мала коштів на елементарне, не те щоб поїхати до району з села. Батько коли був в дома, то постійно бив їх, бив їхню матір. ОСОБА_1 має кошти для свого утримання, навіть більше, він має рахунки в банках. А що стосується витрачених коштів на операцію, то вважає що наявність в нього 90 тисяч гривень, ще раз доводить що він є забезпеченою людиною. Просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, його адвокат Родіков І.С. заперечив проти задоволення позову повністю. Вважає, що позивач не набув права на стягнення зі своїх дітей аліментів на утримання, оскільки самоусунувся від їхнього утримання в дитинстві. Крім того, просив врахувати, що його довіритель є інвалідом ІІІ групи дитинства, навчався та жив в інтернаті, батько жодним чином не цікавився ним. Мати відповідача на даний час потребує стороннього догляду. Фактично ОСОБА_3 не має жодного доходу з якого можна було б утримувати аліменти на користь позивача. Доходи позивача, тобто пенсія і кошти з депозиту повною мірою забезпечують його. Просив відмовити в задоволенні позову.

Інші відповідачі в судове засідання не прибули, причини неявки суду не відомі.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона працювала вчителем, та знає всіх відповідачів. Була класним керівником в класі де навчався ОСОБА_4 . Крім того, вона проживає по сусідству з сім`єю Гринчаків. Стверджує, що ОСОБА_1 жодним чином не піклувався про своїх дітей, які проживали у вкрай важких умовах. Вона не знає, як одна жінка змогла виростити семеро дітей. До школи діти ходили босі. Батько жодного разу в школі вона не бачила. Вона, та інші вчителі намагалися забезпечити дітей хоч елементарним, діти не мали ні зошитів ні підручників. Тільки те, що їхня мати була надзвичайно працьовитою дало можливість цим дітям вижити. Вважає, що ОСОБА_1 позбавлений морального права вимагати в дітей будь-яких коштів.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що працював директором Ясенської загальноосвітньої школи в той час , коли відповідачі навчалися в школі. Позивача в школі він не бачив жодного разу. Сім`я Гринчаків була дуже бідною, оскільки дітей багато, а їхнім утриманням займалася тільки мати. Він знайомий з матір`ю відповідачів, знає її як надзвичайно працьовиту жінку, яка все життя тяжко працювала, щоб прогодувати дітей. Їхня мати, на літніх канікулах брала дітей з собою на заробітки, їздили в колгоспи на обробіток буряків. На даний час, як йому відомо Параска прикута до ліжка, і діти утримують її. В школі він, а також інші вчителі якимось чином старалися допомогти, купляли для дітей взуття, надавали ручки та все необхідне. Вважає, що ОСОБА_1 який отримує від держави пенсію, забезпечений житлом, має всі умови для належного проживання.

Дослідивши матеріали справ, вислухавши пояснення учасників процесу та свідків, оцінивши докази в сукупності, суд прийшов до наступного.

Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України).

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сторони підтвердили суду, що інших доказів на підтвердження чи заперечення позовів, крім тих що є в матеріалах даної справи не існує.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм спірні правовідносини.

Згідно пояснень позивача, він перебуває на обліку у пенсійному фонді України та отримає пенсію за віком на даний час в розмірі 1998 гривень. Крім того, як пояснив в судовому засіданні позивач, в нього відкритий депозитний рахунок в банку на суму 315000 гривень під відсоткову ставку 16 процентів річних.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України.

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей не впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 р. в справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Такий правовий висновок викладено і Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016р. у справі № 6-3066цс15.

Позивач обґрунтовував позовні вимоги посиланням на те, що він є непрацездатним, отримує пенсію, проте потребує значних витрат на лікування. Коштів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати йому повнолітні діти.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» № 2629-VIII встановлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2019 році зокрема для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Із наданих позивачем довідок про розмір пенсії за віком вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_1 є не нижчим прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Крім того, позивач підтвердив, що мав власні кошти на лікування в приватній клініці, а також має заощадження на банківському рахунку, на які нараховуються відсотки.

Вирішуючи спір судом також приймаються до уваги наступні обставини.

Як роз`яснено в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Ухилення від виконання батьківських обов`язків обов`язково означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов`язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі.

Зазначені вище обставини мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і бути всебічно оцінені судом під час розгляду справи.

Копією рішення Рожнятівського районного суду від 27 серпня 1997 року (а.с.38) підтверджено, що шлюб між позивачем та матір`ю його дітей було розірвано. З тексту рішення вбачається, що більше трьох років вони спільно не проживали, ОСОБА_1 виганяв дружину з дітьми на вулицю.

Згідно довідки № 01-16/46 від 21 серпня 2019 року виданої Перегінською спеціальною загальноосвітньою школою-інтернат ОСОБА_3 навчався в даному закладі ( а.с.51).

Як пояснювали в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 - ОСОБА_1 не займався ні вихованням ні утриманням своїх дітей.

Дані обставини враховуються судом, однак не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову (ст.204 СК України), оскільки факт ухилення позивача від батьківських обов`язків не підтверджений відповідним рішенням суду.

Так само, судом враховується, що відповідач ОСОБА_4 має на утриманні неповнолітню дочку, його дружина ніде не працює, власного житлового будинку не має (а.с.44).

Відповідачка ОСОБА_7 ніде не працює, являється інвалідом ІІІ групи, веде догляд за дитиною інвалідом дитинства, який постійно хворіє, веде догляд за лежачою матір`ю. Матеріально побутові умови проживання ОСОБА_7 важкі й незадовільні. Потребує грошової допомоги (а.с.46).

Відповідач ОСОБА_3 ніде не працює, постійно хворіє, являється інвалідом ІІІ групи. Проживає разом з перестарілою матір`ю ОСОБА_11 , яка постійно хворіє, потребує стороннього догляду. Матеріально побутові умови проживання ОСОБА_3 важкі й незадовільні. Потребує грошової допомоги (а.с.50).

Дані обставини свідчать про відсутність у вказаних відповідачів можливості надавати матеріальну допомогу батьку.

В судовому засіданні, зокрема з пояснень позивача встановлено, що його дочка ОСОБА_8 надає йому матеріальну допомогу в розмірі не менше 1000 гривень на місяць.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 11 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків залишено без розгляду.

Отже, вирішуючи спір суд враховує і ту обставину, що позивач маючи намір отримувати аліменти від інших відповідачів, не бажає отримувати аліменти від іншої дитини- ОСОБА_8 .

Позивач не надав суду доказів про те, що інші відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 можуть за своїм матеріальним становищем сплачувати аліменти ОСОБА_1 , який будучи непрацездатною особою, забезпечений прожитковим мінімумом та має грошові заощадження.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи надані сторонами на підтвердження та заперечення позовних вимог вищенаведені судом докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 263 - 265, 268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: