ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

05 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніропетровська від 13 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 Джульнари Шахгусейн-кизи, яка діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Соборної районної у м.Дніпрі ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 Джульнари Шахгусейн-кизи, яка діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Соборної районної у м.Дніпрі ради, про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_3 Даніїла, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що він на підставі ордера від 06 січня 1993 року є основним квартиронаймачем квартири, яка розташована у АДРЕСА_1, іншими квартиронаймачами були на той час члени його сімї - дружина і син.

Зазначав, що на теперішній час у квартирі зареєстрований він, син ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з сином, яка є колишньою дружиною сина. Вказував, що ОСОБА_3, хоч і зареєстрована, але фактично не мешкає у квартирі з 2013 року і дотепер, а зніматися з реєстраційного обліку не бажає, жодних стосунків з ним не підтримує.

Посилаючись на те, що через наявність реєстрації відповідачів він змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3, та ОСОБА_3 Даніїла такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3, яка діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_3 Даніїла, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, мотивуючи його тим, що у 2010 році вона, її чоловік ОСОБА_1 і їх спільний син проживали разом із ОСОБА_1 у спірній квартирі.

Вказувала, що після вселення у квартиру за спільні кошти та кошти її батьків вона зробила ремонт, оскільки квартира була занедбана, непридатна для нормального проживання, нею було відновлено електропостачання, водопостачання, шляхом погашена заборгованість за комунальні послуги, придбані меблі та інші необхідні речі інтерєру.

Зазначала, що протягом трьох років вони проживали у квартирі однією сімєю, вели спільне господарство, були поєднанні спільним побутом, разом сплачували комунальні та інші платежі.

Посилаючись на те, що з 2013 року стосунки із ОСОБА_1 погіршилися, він став вимагати виселення її з квартири, потім чинити перешкоди у проживанні, застосовував фізичне насильство, не пускав у квартиру, викидав її особисті речі і речі дитини, та протягом усього часу чинить їй перешкоди на проживання у квартирі, а тому просила суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням шляхом вселення її та її малолітнього сина.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніропетровська від 13 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі від 10 липня 2018 року ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що його позовні вимоги доведені та обґрунтовані, зазначав, що судом не досліджені надані ним докази, а зустрічний позов задоволено за відсутності достатніх правових підстав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 необхідно закрити, виходячи з наступного.

30 січня 2019 року на адресу Дніпровського апеляційного суду було надано копію свідоцтва про смерть позивача (апелянта) ОСОБА_1, серія І-КИ № 845181, від 31 грудня 2018 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 помер 13 грудня 2018 року.

Пунктом 7 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до ч. 1ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі право-наступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво це заміна сторони або третьої особи (право-попередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Згідно з п.1 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням нерозривно повязані з особою позивача, спірні права і обовязки носять особистий характер, а отже, в даному випадку правонаступництво не допускається.

У звязку з наведеним колегія суддів вважає за необхідне провадження по апеляційній скарзі ОСОБА_1 закрити.

Керуючись ст.ст.255,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Провадження по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніропетровська від 13 березня 2018 року закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4