Справа № 219/2871/19
Провадження № 2/219/3085/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Погрібної Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Мирошниченко О.Л.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 125 059,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н від 14.11.2013 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 24.02.2019 року має заборгованість 287415,19 грн., яка складається з наступного: 6630,94 грн. - заборгованість за кредитом; 277237,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3547,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Як зазначив позивач, законодавством не передбачено вимогами від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимогти від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, заборгованість до стягнення становить 125059,00 грн., яка складається з наступного: 6630,94 грн. заборгованість за кредитом; 118 428,06 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 14.11.2013року по 03.03.2018року. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 14.11.2013 року в розмірі 125 059,00 грн., яка складається з наступного: 6630,94 грн. заборгованість за кредитом; 118 428,06 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 14.11.2013 року по 03.03.2018року., а також судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

16 жовтня 2019 року ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області було скасовано заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2019 року по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

До суду надійшло заперечення, представника позивача ОСОБА_3 на позовну заяву, з якого вбачається, що позовні вимоги не визнають, зазначає, що банк не надав суду в обґрунтування підстави підняття в однобічному порядку процентної ставки з 27,6% до 32,4%, а потім до 42,0% як це передбачено умовами та правилами з якими відповідач нібито був ознайомлений під розпис 14.11.2013 року, а надав правила, які містяться на цей час з урахуванням усіх змін. На адресу відповідача, як це передбачено умовами та правилами, не надходили ніякі документи, які б свідчили про зміну умов договору в односторонньому порядку, як і не надав до суду відомості стосовно ознайомлення відповідача. Забороняється в односторонньому порядку піднімати процентну ставку за користування грошима. Вважає, що підняття відсоткової ставки проводилося з порушенням чинного законодавства без повідомлення відповідача, як це передбачено ЦК України, також вважає, що згідно Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач повинен був повідомлений належним чином про суттєві зміни кредитування, у тому числі і про підвищення відсоткової ставки, а тому не можливо брати за увагу законність підняття процентної ставки при розрахунку, а слід виходити з відсоткової ставки, яка існувала на дату написання заяви-анкети від 14.11.2013 року.

Крім того, відповідач вважає, що згідно наданого до заперечення розрахунку, борг по кредиту за період з 14 листопада 2013 року по 03 березня 2018 року становить 125 059,00 грн., з яких заборгованість за кредитом становить 6 630,94 грн. та відсотки 118 428,06 грн., стосовно штрафних санкцій при зверненні до суду позивач мав би врахувати, що відповідач мешкає в місті Бахмут Донецької області, який позивач не оспорює і це місто входить до переліку міст у якому поширюється Закон України «Про АТО» - нарахування штрафних санкцій, пені тощо, заборонено з 14 квітня 2014 року. Тобто вимоги позивача стосовно 3 547,00 грн. - нарахування комісії та штрафи є неправомірні і у задоволені позову в цій частині слід відмовити. Також у банку були всі відомості, які б свідчили, що відповідач мешкає в місті Бахмут Донецької області і не знання цього з боку банку не відповідає дійсності, так як в позові зазначена самим позивачем адреса ОСОБА_2 .

На адресу суду надійшло пояснення представника позивача, з якого вбачається, що відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до умов та правил надання банківських послуг. Заява разом з умовами та тарифами є договором про надання банківських послуг. Тобто, ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, звіривши їх із положенням договору, позивач отримав повну інформацію про умови кредитування та й власноруч підписав кредитний договір/заяву на отримання кредиту. Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, в позовній заяві зазначив, що у разі неявки в судове засідання представника АТ КБ «ПриватБанк» не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, просили справу розглянути у їх відсутність, підтримали пояснення, що викладені у заперечені, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного.

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 14.11.2013року відповідач отримав кредит у розмірі 6500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язаний за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 24.02.2019 року має заборгованість 287415,19 грн., яка складається з наступного: 6630,94 грн. - заборгованість за кредитом; 277237,25грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 3547,00 грн. заборгованість за пеню та комісією.

Позивач зазначив, що законодавством не передбачено вимогами від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимогти від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 125059,00 грн., яка складається з наступного: 6630,94 грн. заборгованість за кредитом; 118 428,06грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 14.11.2013року по 03.03.2018року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 14 листопада 2013 року процентна ставка не зазначена, а також в заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, пеню та комісію. Позивач зазначив, що законодавством не передбачено вимогами від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а тому просив стягнути заборгованість в розмірі 125 059,00 грн., яка складається з наступного: 6630,94 грн. заборгованість за кредитом; 118 428,06грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 14.11.2013року по 03.03.2018року, проте розрахунку заборгованості за відсотками за період з 14.11.2013 року позивач не надає, тобто яким чином почала йти заборгованість вже з 14.11.2013 року не зрозуміло, оскільки як вбачається з самого розрахунку, який наданий позивачем (а.с.5-6), то відповідач станом до 26.01.2014 року не має заборгованості.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14 листопада 2013 року, посилався на виписку по рахунку, з якої вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором, користуючись кредитними коштами, відповідачу були відомі і зрозумілі умови договору.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, виписку по рахунку позивач так і не надав, що підтверджується актом від 05.09.2019 року, який складений в.о. керівника суду Гончаровою О.О., про те що під час відкриття конверта, надісланого АТ КБ «ПриватБанк» з відзивом на заяву про перегляд заочного рішення ОСОБА_2 було виявлено недоліки відсутня виписка по рахунку, в судове засідання позивач також не надав виписку по рахунку боржника.

При цьому, позивач не надав до матеріалів справи належні та допустимі докази стосовно того, що користуючись кредитними коштами, відповідачу були відомі і зрозумілі умови договору та він ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пункт 3 частини першої статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 14 листопада 2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6630,94 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині 118 428,06 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; то з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати присуджує позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 101,86 грн.

Керуючись ст. ст. 526, 530, 546, 549, 1054, 1184 Цивільного кодексу України, ст..ст.12,81,141, 263, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, , р/р № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за Договором № б/н від 14.11.2013 року в сумі 6630,94 грн., яка складається з боргу за простроченим тілом кредиту.

У задоволенні решти позовних вимог акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» сплачений судовий збір в сумі 101,86 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.М. Погрібна