Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 307/1244/14-ц

провадження № 61-23227св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 червня 2016 року у складі судді Мельника В. І. та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Власова С. О., Кондора Р. Ю., Бисаги Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» (далі -ТОВ «Фаворит-М») про відшкодування майнової та моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що 23 грудня 2013 року близько 07 год. 00 хв. на автодорозі напроти будинку № 163 по вулиці Головній в селі Вільхівці Тячівського району Закарпатської області при зустрічному роз'їзді автомобіля «Mercedes-Benz E-200», держаний номерний знак НОМЕР_1, який належить їй на праві власності, під керуванням її чоловіка ОСОБА_3 та вантажного тягача «DAF», держаний номерний знак НОМЕР_2, з напівпричепом, пристосованим для перевезення лісу, належних ТОВ «Фаворит-М», під керуванням ОСОБА_2, з-під кузова задньої частини причепа на відстані 1-го метра відскочила металева стрічка, яка зачепила її транспортний засіб, пошкодивши переднє і заднє крила, ліві двері та ручки на них. Оскільки вантажний автомобіль не зупинився, то вони наздогнали його. Пошкодження виникли через те, що водій вантажного автомобіля не закріпив належним чином кронштейн для запасного колеса. ОСОБА_2 не заперечував своєї вини, просив не викликати працівників державної автомобільної інспекції та добровільно зобов'язався відшкодувати завдані збитки, про що надав розписку. Розмір завданої майнової шкоди склав 9 381 грн. Крім зазначеної суми, позивачем також нараховано інфляційні втрати та три проценти річних. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Фаворит-М» на свою користь на відшкодування майнової шкоди 18 341,42 грн з урахуванням індексу інфляції і трьох процентів річних та на відшкодування моральної шкоди - 15 тис. грн і понесені судові витрати.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2015 року до участі у справі залучено як співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка»).

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнено з ТОВ «Фаворит-М» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 18 340 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 15 тис. грн. В задоволенні позову до ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Уніка» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. При цьому суд виходив з того, що завдана шкода підлягає відшкодуванню з ТОВ «Фаворит-М», оскільки ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із вказаним товариством. Вимоги до ПрАТ «СК «Уніка» не підлягають задоволенню у зв'язку з тим, що транспортний засіб «Mercedes-Benz E-200» не було застраховано, а тому сторони не мали права на спрощене оформлення дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) з використанням європротоколу. Тому страховою компанією обґрунтовано відмовлено у виплаті страхового відшкодування за вказаною подією. Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, місцевий суд дійшов висновку про їх доведеність. Автомобіль, яким завдано майнову шкоду позивачу, належить ТОВ «Фаворит-М», яке з 2013 року, подаючи суду документи, що суперечать один одному, зокрема наказ від 16 вересня 2013 року № 12 про звільнення з роботи ОСОБА_2, ухилялося від відшкодування шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 01 грудня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Фаворит-М» задоволено частково. Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 червня 2016 року в частині відшкодування моральної шкоди змінено. Стягнено з ТОВ «Фаворит-М» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 тис. грн. В решті рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, однак при визначені розміру моральної шкоди дійшов помилкового висновку, що вона завдана у заявленому позивачем розмірі. Виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, давши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач, врахувавши, що діями відповідача позивачу завдано морально-психологічних страждань, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення належного їй майна, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума у 5 тис. грн на відшкодування завданої моральної шкоди є доведеною та достатньою.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У грудні 2016 року ТОВ «Фаворит-М» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01 грудня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи не встановлено фактичних обставин щодо ДТП, оскільки з європротоколу, складеного ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та додатків до нього вбачається, що подія мала місце 28 грудня 2013 року о 12 год. 30 хв. між населеними пунктами Нересниця-Вільхівці по вулиці Грушевського за 172 метри від автозаправної станції «Вакос», а судами встановлено, що ДТП мала місце 23 грудня 2013 року о 07 год. 00 хв. на автодорозі напроти будинку № 163 по вулиці Головній в селі Вільхівці. Суди безпідставно виходили з того, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Фаворит-М», так як на час ДТП він був звільнений з роботи за власним бажанням. Суди неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та не встановили ступеня вини кожного учасника події, неправомірно стягнули інфляційні втрати та три проценти річних, оскільки законодавство не передбачає такого стягнення. Розмір майнової шкоди визначений позивачем з порушенням вимог закону, а експертиза судами не призначалася. Суди не обґрунтували висновок щодо неможливості відшкодування майнової шкоди із страхової компанії, яка відповідно до закону не звільняється від такої відповідальності. Крім того, суди безпідставно стягнули з відповідача кошти на відшкодування моральної шкоди, оскільки жодних дій, спрямованих на уникнення відповідальності, ТОВ «Фаворит-М» не вчиняло, а в передбачений законом спосіб захищало свої права в суді.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу, в якому просила відмовити в її задоволенні та припинити касаційний розгляд, посилаючись на те, що покладені ТОВ «Фаворит-М» в обґрунтування касаційної скарги доводи суперечать фактичним обставинам справи і не підтвердженні належними доказами. Після ДТП ОСОБА_2 визнав свою вину і написав розписку про зобов'язання добровільно відшкодувати шкоду, однак у подальшому відмовився від такого відшкодовування. ОСОБА_2 та директор ТОВ «Фаворит-М» Мацола М. І. вмовили її на спрощене оформлення страхового випадку та подання документів до страхової компанії для виплати страхового відшкодування. 28 грудня 2013 року за участю сторін та представника страхової компанії було проведено огляд транспортних засобів та складено європротокол. У березні 2014 року страховою компанією повідомлено про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування. ТОВ «Фаворит-М» сфальсифікувало наказ про звільнення з роботи ОСОБА_2 Під час розгляду справи товариство взагалі заперечувало про існування трудових відносин, однак після надання доказів на підтвердження зазначеного факту, подало наказ від 02 вересня 2013 року № 11 про звільнення відповідача. Клопотань що призначення експертизи для визначення вартості пошкоджень автомобіля ТОВ «Фаворит-М» не заявляло, свого розрахунку не надало, а тому відсутні підстави вважати, що наданий нею розрахунок є неналежним.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року справу 307/1244/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що на час розгляду справи ОСОБА_1 належав на праві власності автомобіль Mercedes-Benz E-200», держаний номерний знак НОМЕР_1, а ТОВ «Фаворит-М»належали вантажний тягач «DAF», держаний номерний знак НОМЕР_2, з напівпричепом, пристосованим для перевезення лісу.

23 грудня 2013 року близько 07год. 00 хв. на автодорозі напроти будинку № 163 по вулиці Головній в селі Вільхівці Тячівського району Закарпатської області при зустрічному роз'їзді автомобіля «Mercedes-Benz E-200» та вантажного тягача «DAF» з напівпричепом, пристосованим для перевезення лісу, під керуванням ОСОБА_2, з-під кузова задньої частини напівпричепа, на відстані 1-го метра відскочила металева стрічка, яка зачепила транспортний засіб позивача, внаслідок чого автомобіль «Mercedes-Benz E-200» зазнав механічних пошкоджень на передньому і задньому крилах, лівих дверях та ручках на них.

ОСОБА_2 відмовився викликати працівників державної автомобільної інспекції для оформлення ДТП, але письмовою розпискою від 23 грудня 2013 року зобов'язався відшкодувати позивачу завдану шкоду, однак на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій не зробив цього, а повідомив, що шкоду відшкодує ПрАТ «СК «Уніка», оскільки автомобіль, яким він керував, застрахований.

02 вересня 2013 року ТОВ «Фаворит-М» прийняло на роботу ОСОБА_2 водієм вантажного автомобіля з посадовим окладом 1 300 грн, що підтверджується наказом цього товариства від 02 вересня 2013 року № 11.

Згідно з даними централізованої бази Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) станом на 28 грудня 2013 року транспортний засіб «Mercedes-Benz E-200», держаний номерний знак НОМЕР_1, не було застраховано за жодним договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Рахунком від 27 січня 2014 року № 7, складеним приватним підприємцем ОСОБА_6, підтверджується, що власнику пошкодженого автомобіля завдано майнову шкоду в розмірі 9 381 грн, що з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних на березень 2016 року становило 18 341,42 грн.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (стаття 1188 ЦК України).

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов'язково.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (частина друга статті 8 Закону України «Про страхування»).

Частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються, зокрема Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 9.1. статті 9 Закону № 1961-IV страхова сума ? це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Враховуючи, що працівником ТОВ «Фаворит-М» позивачу була завдана майнова шкода, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що така шкода підлягає відшкодуванню з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних в розмірі 18 341,42 грн. Змінюючи рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної школи, суд апеляційної інстанції, враховуючи обсяг моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок пошкодження майна, а також - принципів розумності та справедливості, належним чином обґрунтував свої висновки щодо суми такого відшкодування у розмірі 5 тис. грн, і це відповідає встановленим обставинам справи.

Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних рішень (далі - ЦПК України 2004 року), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які в цілому відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що під час розгляду справи не встановлено фактичних обставин щодо ДТП, є безпідставними, оскільки з письмових доказів, пояснень сторін та показань свідків судами встановлено, що така подія мала місце 23 грудня 2013 року близько 07 год. 00 хв. на автодорозі напроти будинку № 163 по вулиці Головній в селі Вільхівці Тячівського району Закарпатської області. Ця обставина також підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 23 грудня 2013 року про зобов'язання відшкодувати шкоду позивачу.

Посилання заявника на те, що ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах з ТОВ «Фаворит-М», обґрунтовано спростовані судами попередніх інстанцій з врахуванням того, що 20 січня 2014 року наказ про прийняття на роботу надавався страховій компанії ПАТ «СК «Уніка» на підтвердження факту перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з товариством, а обставини його звільнення за власним бажанням згідно з наказом від 16 вересня 2013 року № 12 не згадувалися відповідачами при первісному розгляді справи. Вказаний наказ було подано до суду лише у квітні 2016 року, а до зазначеного часу ТОВ «Фаворит-М» взагалі заперечувало, що ОСОБА_2 перебував з ним у трудових відносинах. Наведені аргументи касаційної скарги полягають у незгоді заявника з оцінкою судами зібраних доказів, однак всилу вимог вищезазначеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Доводи ТОВ «Фаворит-М» про неправомірність стягнення з нього інфляційних втрат та трьох процентів річних, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов'язань.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

З огляду на те, що ТОВ «Фаворит-М» не виконало грошового зобов'язання з відшкодування шкоди, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв'язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Враховуючи наведене, суди дійшли правильного висновку про задоволення позову та стягнення з ТОВ «Фаворит-М» на користь позивача інфляційних втрат і трьох процентів річних за невиконання грошового зобов'язання.

При цьому Верховним Судом взято до уваги, що заперечень з приводу правильності арифметичного розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних, а також щодо періоду їх нарахування заявник судам не надав і в касаційній скарзі не зазначив.

Посилання заявника на те, що розмір майнової шкоди визначений позивачем з порушенням вимог закону, а експертиза з цього приводу судом не призначалася, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 10, частин першої та другої статті 11 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій ТОВ «Фаворит-М» не скористалося своїм правом заявити клопотання про призначення експертизи для визначення розміру майнової шкоди, завданої позивачу, іншого розрахунку суду не подало, тобто не спростувало належними та допустимими доказами визначений позивачем розмір завданої майнової шкоди.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не мотивували висновок щодо неможливості відшкодування майнової шкоди страховою компанією, обґрунтовано спростовані судами попередніх інстанцій з посиланням на те, що сторони не мали права на спрощене оформлення ДТП з використанням європротоколу, у зв'язку з чим страховиком правильно відмовлено у виплаті страхового відшкодування за вказаною подією.

Такі мотиви судів узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 204/3113/16-ц, в якому суд виходив з такого.

Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункт 1.7. статті 1 Закону № 1961-IV).

За змістом пункту 17.5. статті 17 Закону № 1961-IV при укладенні договору обов'язкового страхування автоцивільної відповідальності страховик зобов'язаний безоплатно видати страхувальнику бланк повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка (європротокол).

Пунктом 33.2. статті 33 цього Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

Системне тлумачення положень пункту 33.2. статті 33 Закону № 1961-IV та пункту 1.7. статті 1 Закону № 1961-IV, дає підстави для висновку, що скласти спільне повідомлення про ДТП, за наявності умов, визначених пунктом 33.2. Закону № 1961-IV, можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими в розумінні пункту 1.7. статі 1 Закону № 1961-IV, тобто кожен з яких має поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Підстав для іншого тлумачення вказані норми не дають.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що оформлення ДТП як страхової події при її настанні за участю осіб, які в силу Закону звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України (за відсутності у них договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (полісу)), має проводитися з інформуванням відповідних підрозділів Національної поліції, оскільки Законом № 1961-IVне передбачена можливість складання європротоколу (спільне повідомлення про ДТП без інформування поліції) за відсутності в її учасників полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Посилання заявника на неправильне застосування судами норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, є необґрунтованими і фактично зводяться до помилкового тлумачення відповідачем вищенаведених норм права.

Аргументи ТОВ «Фаворит-М»про те, що суди безпідставно стягнули з нього грошові кошти на відшкодування моральної шкоди, є неспроможними, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності, настанні інших негативних наслідків.

Змінюючи рішення місцевого суду в частині визначення розміру моральної шкоди, апеляційний суд врахував суть заявлених позовних вимог, обсяг страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок пошкодження майна, та виходив із засад розумності, виваженості і справедливості.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскаржувані судові рішення судів першої (у незміненій частині) та апеляційної інстанцій відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Виконання оскаржуваних судових рішень було зупинено ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2017 року, тому у зв'язку із залишенням їх без змін необхідно поновити їх виконання.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 червня 2016 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 червня 2016 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01 грудня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний