КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 373/2348/16-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Керекези Я.І.

05 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2018 року в справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області Рашевої Наталії Ігорівни на постанову про накладення арешту на майно боржника,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся із скаргою до головного державного виконавця ВДВС Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Рашевої Н.І., у якій просив визнати дії останнього щодо винесення постанови про накладення арешту на майно боржника від 23.07.2018 неправомірною та скасувати дану постанову.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08.10.2018 у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та винести нову ухвалу про задоволення скарги.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2340/2019
Посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповного з'ясування обставини, що мають значення для справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що клопотання про поновлення строків подавалось разом із скаргою та ОСОБА_2 не отримував постанову про арешт майна боржника від 23.07.2018 взагалі.

Звертає увагу, що лист було направлено на ім'я ОСОБА_1, таким чином інші особи не мали право ознайомлюватись із змістом отриманої кореспонденції. Зауважує, що суд відкрив провадження по справі та призначив дату засідання, не поновлюючи строк на оскарження. При цьому, під час судового розгляду, питання щодо поважності підстав для поновлення строку жодного разу не піднімались. Зауважує, що суд не надав жодної правової оцінки тій обставині, що в постанові відсутній чіткий перелік майна, на який накладено арешт, не описано те майно, на яке стягнення не може бути звернене за виконавчими документами або може бути звернене лише в передбаченому законодавством випадках, не перелічено в акті опису інше майно, у тому числі те, що головним державним виконавцем було порушено принцип співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями передбачений п. 8 ч.1 ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки загальна сума боргу ОСОБА_2 становить 57 617 грн. 60 коп., а у постанові про накладення арешту на майно боржника відсутній чіткий перелік майна, на яке накладається арешт.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ВДВС Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Зазначив, що державний виконавець при виконанні вищезгаданого рішення діяв виключно в рамках закону.

У судовому засіданні ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній, просив останню задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи обізнаними про розгляд справи.

Представник МТСБУ просив розглядати справу без його участі.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, перевіривши наведені в скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що заявником пропущено строк звернення і поважних підстав для його поновлення не встановлено.

З таким висновком суду першої інстанції повністю не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що на виконанні у Переяслав-Хмельницькому міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження ВП№55419095 щодо примусового виконання виконавчого листа №373/2348/16-ц, що виданий Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області від 03.11.2017 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України коштів в розмірі понесених витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у сумі 50848 грн. та судових витрат у розмірі 1 378 грн.

23.07.2018 головним державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області РашевоюН.І. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2

Зазначена постанова була отримана адресатом 06.08.2018, що підтверджується копією конверта (а. с. 5) та витягом із сайту Укрпошти (а. с. 6) щодо відстеження поштових відправлень.

Скаржник зазначає, що постанова про арешт суперечить нормам чинного законодавства, оскільки в даній постанові відсутній чіткий перелік майна, на який накладено арешт, не описано те майно, на яке стягнення не може бути звернене за виконавчими документами або може бути звернене лише в передбаченому законодавством випадках, не перелічено в акті опису інше майно, у тому числі те, що знаходиться у спільній власності боржника з іншими особами.

Вважає, що головним державним виконавцем було порушено принцип співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями передбачений п. 8 ч.1 ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки загальна сума боргу ОСОБА_2 становить 57 617 грн. 60 коп., а у постанові про накладення арешту на майно боржника відсутній чіткий перелік майна, на яке накладається арешт.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 звернувся із відповідною скаргою до суду та клопотанням про поновлення строку звернення із скаргою.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Таким чином, боржник має право звертатися до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, яка подається у строки встановлені процесуальним законодавством.

За клопотанням скаржника строк для подання скарги може бути поновлений судом у разу його пропущення з поважних причин.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 № 14 передбачено, що судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, ст. 26, ч. 4 ст. 57 Закону N 606-XIV, ст. 121-2 ГПК, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами ст. 248-22 ЦПК. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено в порядку, передбаченому статтями 85, 89 ЦПК, залишається без розгляду.

Згідно з ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що у разі подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби з пропущенням строку встановленого законом, така скарга залишається без розгляду.

Матеріали справи свідчать, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу розглянув скаргу по суті та дійшов висновків про відмову в її задоволенні, у зв'язку із пропущенням заявником строку звернення, поважних підстав для поновлення не встановив.

Разом з тим, суду першої інстанції, в порушення положень ЦПК України відмовив у задоволенні скарги з підстав пропущення строків звернення, а не залишив останню без розгляду, дійшовши таких висновків.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішення питання щодо скарги, враховуючи відсутність розгляду судом першої інстанції її по суті вимоги.

На вищевикладене, суд першої інстанції уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов невірних висновків з порушенням норма процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів прийшла до висновку, що вищезгадана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 379, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07.02.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова