Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/2428/18
Провадження №: 2/332/42/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі Безбородько І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Запорізької міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою., -
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , Запорізької міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою.
Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року первісного відповідача ОСОБА_3 було замінено належним та залучено до участі у справі ОСОБА_2 (а.с.132-133).
Під час судового розгляду ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та в обґрунтування зазначив, що сторони є співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 : позивачу належить 3/4 частки, а відповідачу 1/4 частка нерухомого майна. Земельна ділянка, на якій розміщено будинок та яка є необхідною для обслуговування домоволодіння, господарських будівель і споруд перебуває у спільному користуванні сторін відповідно до положень статті 120 ЗК України. Рішенням Запорізької міської ради від 26 квітня 2018 року № 46 позивачу було відмовлено у передачі у власність частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що складає 3/4 частки права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , через відмову попереднього співвласника будинку погодити межі земельної ділянки та підписати акт погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Крім того, приватизація земельної ділянки може бути здійснена лише за згодою всіх співвласників. Попереднім співвласником був збудований паркан, який розмежував земельні ділянки, однак частина ділянки, що залишилась у користування позивача майже вдвічі менша ніж земельна ділянка відповідача, що не відповідає розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно. На підставі викладеного, позивач вважає, що він має право на виділення йому у користування тієї частини земельної ділянки, яка є пропорційною його частці в житловому будинку, але відповідач не дає реалізувати це право. співвласник будинку відмовився погодити. На підставі викладеного, позивач просить суд встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників у будинку, а саме ОСОБА_1 виділити у користування частину земельної ділянки, що відповідає його ѕ часток у праві власності на будинок, а ОСОБА_2 виділити відповідно частину земельної ділянки, що відповідає 1/4 частці у праві власності.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позові.
Представник позивача під час розгляду справи підтримала заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що спадкодавцю ОСОБА_4 , після смерті якої позивач прийняв спадок, належало на праві приватної власності 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Оскільки йому перейшло право власності на указану частину будинку, то в тій же частці йому перейшло право користування земельною ділянкою, що знаходиться в користуванні власників будинку.
Представник відповідача Кобзаря В.В. позов ОСОБА_1 також не визнав, просив суд відмовити у його задоволені, мотивуючи тим, що раніше вже розглядалась цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою та в позові було відмовлено з підстав того, що позивачка не надала доказів щодо правомірності користування земельною ділянкою. Наразі нових доказів, що підтверджують право користування земельною ділянкою не надано, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.
Представник відповідача - Запорізької міської ради, пояснив, що Запорізька міська рада у цьому спорі не є належним відповідачем. Рішенням № 46 від 26 квітня 2018 року позивачу було відмовлено у передачі у власність частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що складає 3/4 частки права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 у зв`язку із тим, що співвласник вказаного будинку відмовився погодити межі земельної ділянки та підписати акт погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, як це визначено законом. Законність право користування земельною ділянкою в межах визначених раніше рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів Запорізької області № 163/2 від 14 травня 1987 року , яким було встановлено розмір земельної ділянки для житлового будинку АДРЕСА_1 600 кв АДРЕСА_2 ., надлишок земельної площі 947 кв.м. залишено у тимчасовому користуванні співвласників Запорізькою міською радою не оспорюється. На підставі наведеного, вирішення спору представник відповідача залишив на розсуду суду.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, дійшов таких висновків.
Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.
Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.
Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.
Під час розгляду справи встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії свідоцтва про спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори 27 січня 2017 року, номер у реєстрі 1-29 ОСОБА_1 є власником 3/4 часток житлового будинку за вказаною вище адресою (а.с. 12-13). Спадщина отримана позивачем після смерті матері ОСОБА_4 .
Інша 1/4 частина будинку належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування частки житлового будинку від 05 листопада 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області за реєстровим номером 1257 (а.с. 128-129). Зі змісту договору випливає, що вказану частку у нерухомому майні відповідач прийняв безоплатно у власність дарунок від ОСОБА_3 .
Відповідно до частини другою та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
За правилом частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Крім того, з наданих позивачем копій документів випливає, що рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів Запорізької області № 163/2 від 14 травня 1987 року було встановлено розмір земельної ділянки для житлового будинку АДРЕСА_1 600 кв АДРЕСА_2 ., надлишок земельної площі 947 кв.м. залишено у тимчасовому користуванні співвласників. З мотивувальної частини вказаного рішення випливає, що співвласниками жилого будинку за вказаної адресою на той момент були: ОСОБА_4 3/4 частини будинку та ОСОБА_5 1/4 частина будинку (а.с. 11).
Рішенням Запорізької міської ради № 104/45 від 06 жовтня 2010 року (а.с. 17) за зверненням ОСОБА_4 було: 1) затверджено документацію щодо закріплення земельної ділянки за житловим будинком по АДРЕСА_3 ) затверджено розмір земельних ділянок за вказаною адресою, загальною площею 0,1571 га та встановлено зовнішні межі згідно з планом, що додається, за рахунок земель Запорізької міської ради; 3) закріплено за житловим будинком земельні ділянки загальною площею 0,1571 га таким чином: земельну ділянку (кадастровий номер :02:009:0197) площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку (кадастровий номер :02:009:0198) площею 0,0571 га для ведення садівництва; 4) зобов`язано користувачів земельних ділянок після визначення права власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди оформити документи, що посвідчують право на земельні ділянки в установленому законодавством порядку; виконувати вимоги служб міста, які погоджують закріплення земельних ділянок за житловим будинком; використовувати земельні ділянки за призначенням та інш.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, який підлягає застосуванню під час розгляду цієї справи.

За таких обставин, судом встановлено, що при переході права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , до сторін у справі перейшло право користування земельною ділянкою, площею 1,1000 га, на якій розташований вказаний жилий будинок та яка є необхідною для обслуговування домоволодіння, господарських будівель і споруд. За таких обставин, на теперішній час вказана земельна ділянка перебуває у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Запорізької міської ради від 26 квітня 2018 року № 46 позивачу було відмовлено у передачі у власність частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що складає 3/4 частки права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 у зв`язку із тим, що співвласник вказаного будинку відмовився погодити межі земельної ділянки та підписати акт погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, як це визначено законом (а.с. 30).

На підставі наведеного, судом встановлено, що співвласники нерухомого майна не визначили порядок користування земельною ділянкою, з цього приводу між ними існує спір, який підлягає вирішенню судом.

Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з таких обставин.

Позивача при звернені до суду було звільнено від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 7).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 259,263-265,268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Запорізької міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою задовольнити.

Встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у будинку.

Виділити ОСОБА_1 в особисте користування частину земельної ділянки, що відповідає його 3/4 часток у праві власності на житловий АДРЕСА_4 . АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Повний текст рішення виготовлено 20.12.2019 року

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В. Марченко