РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 572/3354/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/970/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С. О.,

суддів: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання : Шептицька С.С.

учасники справи :

позивач: ПАТ «Дельта Банк»

відповідач: ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог : ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2018 року, постановлену у складі судді Довгого І.І.,у справі №572/3354/15-ц,

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ПАТ "Дельта Банк" звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначало, що 04 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії №НКЛ-2007461, зі змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами до кредитного договору, які є невід`ємними частинами кредитного договору. Відповідно до якого договору Банк зобов`язався надати Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах не відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 331 000 грн., який зменшується щомісячно рівними частинами відповідно до встановленого Графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно Додатку №1 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною зі сплатою плати за користування грошовими коштами, з кінцевим терміном повернення до «01» серпня 2016 року включно.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між AT «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір Іпотеки від 04.10.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Мулявкою В.К. за реєстровим №2977.

У зв`язку з невиконанням Позичальником зобов`язань за Кредитним договором утворилась заборгованість загальна сума якої станом на 17 серпня 2015 р. становить 80 145,67 грн.

За таких обставин просило суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №НКЛ-2007461 від 04 жовтня 2011 року звернути стягнення на предмет іпотеки - шляхом продажу предмета іпотеки з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за ціною встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішенням Сарненського районного суду від 27 грудня 2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (вул. Щорса, 36-б м. Київ, КОД ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) НОМЕР_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) НОМЕР_2 ), про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за кредитним договором №НКЛ-2007461 від 04 жовтня 2011 р. в розмірі 80 145,67 (Вісімдесят тисяч сто сорок п`ять) гривень 67 коп. звернуто стягнення за іпотечним договором від 04.10.2011 року, нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Мулявкою В.К. реєстровим №2977, на предмет іпотеки за цим договором, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 217,0 кв.м. житловою площею 90,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить Іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно / НОМЕР_3 від 02 липня 2004 року та на земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарська будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер - 56 021 0050 та належить Іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 виданого Сарненською міською радою 23 жовтня 2008 року, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за ціною встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у банку були відсутні підстави для звернення до суду з даним позовом, оскільки розмір ліміту кредитної заборгованості станом на 17.08.2015 року становив 52347,51 грн, що свідчить про відсутність простроченої заборгованості по сплаті кредиту. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження належного виконання своїх зобов`язань щодо видачі кредитних коштів в межах встановленої кредитної лінії. Вказує, що судом не враховано співмірності суми заборгованості за кредитом із вартістю іпотечного майна. Вважає неправомірним нарахування неустойки та штрафних санкцій за кредитом як у межах стороку позовної давності так і поза межами вказаного строку.

Відзив на апеляційну скаргу позивач до суду не подав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Убачається, що 04 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії №НКЛ-2007461, зі змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами до кредитного договору, які є невід`ємними частинами кредитного договору. Відповідно до якого Банк зобов`язався надати Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах не відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 331 000 грн., який зменшується щомісячно рівними частинами відповідно до встановленого Графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно Додатку №1 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною зі сплатою плати за користування грошовими коштами, з кінцевим терміном повернення до «01» серпня 2016 року включно.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між AT «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір Іпотеки від 04.10.2011, посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Мулявкою В.К. за реєстровим №2977.

Оскільки Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, станом на 17 серпня 2015 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 80 145,67 грн.

Згідно з пунктом 4.1.6 Іпотечного договору у разі порушення іпотекодавцем зобов`язання за кредитним договором та/або зобов`язань за цим договором, а також інших обов`язків іпотекодавця, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Порядок та способи звернення стягнення сторони визначили у розділі 7 договору іпотеки.

Відповідно до п. 7.1 Договору іпотеки Банк набуває право на задоволення свої вимог за рахунок Предмета іпотеки у випадках невиконання Позичальником Кредитного договору, або порушення порядку його виконання, та інших випадках передбачених Кредитним договором та чинним законодавством України.

Пунктом 7.2 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору.

Згідно з пунктом 7.3 Іпотечного договору сторони домовилися про те, що іпотекодержатель має право на сві розсуд обрати порядок звернення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.7.2 цього Договору.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ «Дельта Банк» просило в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за ціною встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов`язань з боку боржника.

31 серпня 2015 року відповідачу та третій особі направлено і ними отримано лист-вимогу про сплату заборгованості в шестидесятиденний строк та повідомлено про можливість передачі іпотекодеожателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у позасудовому порядку.

Вбачається, що позивач виконав умови договору, а позичальник ФОП ОСОБА_2 . порушив свої зобов`язання перед АТ «Дельта Банк» за Кредитним договором, зокрема, п.п. 5.2., 3.3. Кредитного договору в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 17 серпня 2015 року становить 80 145,67 грн. з них: заборгованість за строковим кредитом - 49 597,01 грн.; заборгованість за простроченим кредитом - 2 750,50 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1 602,52 грн.; сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 219,47 грн.; сума заборгованості по строковим процентам - 2 673,47 грн.; сума заборгованості по простроченим процентам - 5 183,50 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення процентів - 1 494,48 грн.; сума трьох процентів річних від суми прострочених відсотків - 74,72 грн.; розмір штрафу - 16 550,00 грн.

Вказану суму боргу відповідачем чи третьою особою не спростовано, будь-якого іншого розрахунку суми заборгованості - не надано.

Оскільки заборгованість за кредитним договором не сплачена, то суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про забезпечення вимог позивача шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

Безпідставними є також доводи касаційної скарги про те, що, вирішуючи спір в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суди не застосували співмірності вартості іпотечного майна до суми основного боргу.

Відповідно до частини третьої статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Отже, законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Зазначене положення може враховуватися лише в разі, якщо порушенням основного зобов`язання іпотекодержателю не завдано збитків.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України у справі 6-340цс15 від 04 листопада 2015 року, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткового правового обґрунтування не потребують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 27 вересня 2019 року

Головуючий :

Судді :