ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №588/1613/18

Номер провадження 22-ц/816/4113/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Семереньки» на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року в складі судді Линник О.С., ухваленого у м. Тростянець, повний текст якого складений 22 травня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Семереньки», вимоги якого були змінені (а.с. 99- 103), про розірвання додаткового договору від 19 листопада 2015 року до договору оренди землі від 18 жовтня 2006 року, стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 3757,12 грн, пені в розмірі 32,30 грн, зобов`язання провести індексацію по орендній платі та повернення земельної ділянки.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Семереньки» на користь ОСОБА_1 3757 грн 12 коп. заборгованості по орендній платі за 2018 рік за додатковим договором оренди землі від 19 листопада 2015 року та 32 грн 30 коп. пені за порушення строків внесення орендної плати.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Семереньки» на користь держави судовий збір у сумі 704 грн 80 коп.

Не погоджуючись з судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, ТОВ Агрофірма «Семереньки» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі товариство, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Зокрема, відповідач в апеляційній скарзі послався на те, що 27 грудня 2017 року агрофірма виплатила позивачу орендну плату в розмірі 7258,75 грн (з урахуванням податку та військового збору загальна сума орендної плати становить 9017,08 грн), що включає в себе орендну плату за 2017 - 2018 роки та частково орендну плату за 2019 рік, оскільки на той час ПП «Печинське», з яким позивач уклав договір оренди і правонаступником якого став відповідач, перебувало у стані припинення своєї діяльності, тому було прийнято рішення про виплату орендної плати наперед. При цьому, товариство послалось на умови п. 4.1 додаткового договору до договору оренди землі, згідно з якими орендна плата складає 5 % від нормативно - грошової оцінки земель, тобто 3757,12 грн за один рік оренди. Ураховуючи викладене, відповідач звернув увагу на ту обставину, що позивач не надав належних та допустимих доказів про те, що він не отримував орендну плату за 2018 рік. Крім того, ТОВ Агрофірма «Семереньки» зауважило, що суд безпідставно задовольнив заяву позивача про зміну підстав позову і прийняв до розгляду змінені позовні вимоги, оскільки, із заяви про зміну підстав позову вбачається, що ОСОБА_1 одночасно змінив предмет і підставу позову, що з огляду на положення ст. 49 ЦПК України є недопустимим. До того ж, відповідач звернув увагу на ту обставину, що позивач сплатив судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції не у повному розмірі, оскільки ним було сплачено судовий збір за подання двох вимог немайнового характеру, а заявлено фактично було три немайнові та дві майнові вимоги. До того ж, відповідач вважає, що права позивача у даному випадку не порушені, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про розірвання додаткового договору від 19 листопада 2015 року до договору оренди землі від 18 жовтня 2006 року, зобов`язання провести індексацію по орендній платі та повернення земельної ділянки сторонами не оскаржується.

З письмових пояснень, наданих представником позивача адвокатом Матішинець В.В. до апеляційного суду, вбачається, що позивач здає відповідачу в оренду три земельні ділянки. При цьому, представник позивача вказав, що відповідно до умов договорів оренди земельних ділянок орендна плата за 2018 рік передбачена в сумі 18034,17 грн, яка позивачем отримана не була, хоча з вказаної суми було нараховано та сплачено податок та обов`язкових платежів на суму 3516,68 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стягуючи з ТОВ Агрофірма «Семереньки» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за 2018 рік за додатковим договором оренди землі від 19 листопада 2015 року в розмірі 3757 грн 12 коп. та 32 грн 30 коп. пені за порушення строків внесення орендної плати, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачу була виплачена орендна плата за 2018 рік, а з платіжної відомості від 27 грудня 2017 року, на яку посилається відповідач, як на доказ про виплату орендної плати за 2018 рік, вбачається, що орендна плата була сплачена лише за 2017 рік.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 3,52 га, з кадастровим номером :00:001: 0778 , яка має цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Печинської сільської ради Тростянецького району Сумської області, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та державним актом на право приватної власності на землю серії РЗ № 728786 від 12 серпня 2002 року (а.с. 58 - 64).

18 жовтня 2006 року між ПП «Печинське» та позивачем було укладено договір оренди землі, за умовами якого останній передав в оренду відповідачу земельну ділянку площею 3,08 га, з кадастровим номером :00:001:0778 строком на 10 років, а 21 грудня 2006 року вказаний договір був зареєстрований у Тростянецькому районному відділі Сумської регіональної філії «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №99 (а.с. 9 - 10).

Крім того, 19 листопада 2015 року між ПП «Печинське» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до договору оренди землі від 18 жовтня 2006 року, який 15 грудня 2016 року зареєстрований державним реєстратором Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області Корж В.О. (а.с.12, 45-48).

Відповідно до умов вищевказаного додаткового договору від 19 листопада 2015 року сторони погодились збільшити строк дії договору оренди землі на 20 років, а також збільшити розмір орендної плати (5% від нормативно - грошової оцінки землі на дату укладення договору), яка вноситься щорічно до 31 грудня року, та змінити інші умови договору оренди землі.

Із статуту ТОВ Агрофірма «Семереньки», затвердженого протоколом загальних зборів учасників 12 лютого 2019 року, вбачається, що агрофірма є правонаступником всього майна, усіх прав та обов`язків ПП «Печинське» (а.с. 119 - 126).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав на те, що орендну плату за 2017 рік відповідно до умов додаткового договору оренди землі від 19 листопада 2015 року він отримав лише 18 січня 2018 року, а за 2018 рік взагалі не отримував.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що орендна плата позивачу за додатковим договором від 19 листопада 2015 року за 2017 рік та за 2018 рік (наперед) була виплачена 27 грудня 2017 року в сумі 7258,75 грн. При цьому, товариство надало наступні докази: довідку про виплату 27 грудня 2017 року орендної плати за 2017 - 2018 роки в сумі 7258,75 грн за оренду земельної ділянки площею 3,08 га, з кадастровим номером :00:001: 0778 за додатковим договором від 19 листопада 2015 року до договору оренди землі від 18 жовтня 2006 року; відомість на виплату грошей від 27 грудня 2017 рік № ПЧ000000030 за 2017 рік; вставний аркуш до додатка № ПЧ000000030 (а.с. 145 - 147).

Із вказаних документів вбачається, що 27 грудня 2017 року відповідач виплатив ОСОБА_1 орендну плату в розмірі 7258,75 грн за 2017 рік та наперед за 2018 рік відповідно до договору оренди землі від 18 жовтня 2006 року та додаткового договору від 19 листопада 2015 року, а фактичне отримання позивачем орендної плати наперед є підтвердженням того, що він дав згоду отримати орендну плату наперед.

Згідно з ч.1 ст. 526, ч.1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст. 1 Закону України «Про оренду землі» йдеться про те, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Як передбачено ст.ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Виходячи з вимог ст.ст. 15, 21 вказаного Закону, однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Орендна плата на землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно з ст.ст. 23, 30 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

У ст. 81 ЦПК України йдеться про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Верховний Суд у своїй постанові від 06 червня 2019 року по справі за № 388/647/17 зробив висновок про те, що належними доказами сплати коштів за оренду землі є: видатковий касовий ордер, виписаний орендарем та підписаний орендодавцем; видаткова накладна, підписана сторонами; довідка, видана податковою інспекцією, про наявність сплати коштів із земельного податку та оренди землі.

Із додаткового договору оренди землі від 19 листопада 2015 року до договору оренди землі від 18 жовтня 2006 року вбачається, що нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки позивача становить 75142,40 грн. Враховуючи умови додаткового договору від 19 листопада 2015 року (п. 4.1), що розмір орендної плати становить 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тому розмір орендної плати за 2018 рік становив 3757,12 грн (а.с. 45 - 48).

Разом з тим, позивач не довів належними та допустимими доказами обставин того, що плата за користування земельною ділянкою за додатковим договором оренди від 19 листопада 2015 року до договору оренди землі від 18 жовтня 2006 року, починаючи з 2017 року була збільшена і повинна була становити 10 % від нормативно - грошової оцінки землі, що також не свідчить про збільшення відповідачем розміру орендної плати, про що йдеться у п. 4.8 додаткового договору від 19 листопада 2015 року, так як позивач не довів, що для цього були умови, передбачені в п.п. 4.7, 4.8 вказаного договору.

Пояснення свідка голови Печинської сільської ради ОСОБА_3 , надані в суді першої інстанції, про збільшення орендної плати у 2017 - 2018 роках не можуть бути належними та допустимими доказами для стягнення заборгованості з орендної плати, оскільки у справі відсутні докази того, що сторони у письмовій формі відповідно до п. 4.2 додаткового договору оренди землі від 19 листопада 2015 року до договору оренди землі від 18 жовтня 2006 року досягли згоди про внесення змін до його умов щодо збільшення розміру орендної плати.

У той же час, з огляду на положення ч. 3 ст. 367 ЦПК України колегія суддів не може прийняти до уваги довідку про доходи ТОВ Агрофірма «Семереньки», видану ОСОБА_1 16 липня 2019 року, тобто після ухвалення судом першої інстанції оскарженого рішення, яка була долучена представником позивача до письмових пояснень, що надійшли до апеляційного суду 11 вересня 2019 року, за недоведеності винятковості вказаного випадку, тому вказана довідка була повернута адвокату Матішинець В.В. в судовому засіданні апеляційного суду.

Отже, встановлені в справі обставини дають підстави стверджувати, що 27 грудня 2017 року відповідач виплатив ОСОБА_1 орендну плату в розмірі 7258,75 грн, яка включає в себе не лише орендну плату за 2017 рік у повному розмірі, а і виплачену наперед орендну плату за 2018 рік також у повному розмірі, враховуючи те, що позивач не довів належними та допустимими доказами збільшення розміру орендної плати у 2017 - 2018 роках до 10 % від нормативно - грошової оцінки землі.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по орендній платі за 2018 рік за додатковим договором оренди землі від 19 листопада 2015 року в розмірі 3757,12 грн та 32,30 грн пені за порушення строків внесення орендної плати, тому рішення суду в оскарженій частині як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі та пені.

Разом з тим, твердження в апеляційній скарзі про те, що місцевий суд безпідставно задовольнив заяву позивача про зміну підстав позову і прийняв до розгляду змінені позовні вимоги, з яких вбачається, що ОСОБА_1 одночасно змінив предмет і підставу позову, що є недопустимим, ураховуючи положення ч. 3 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути самостійною обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач сплатив судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції не у повному розмірі, колегія суддів виходить з наступного.

Із змінених позовних вимог вбачається, що позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру (стягнення коштів) та дві немайнові вимоги (розірвання додаткового договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку). При цьому, позивач сплатив до суду судовий збір за дві вимоги у розмірі 1409 грн (а.с. 2). Ураховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню та у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, тому з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 704,80 грн, а також з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма «Семереньки» необхідно стягнути судовий збір за апеляційний перегляд справи в розмірі 1057,20 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Семереньки» задовольнити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 14 травня 2019 року у даній справі в оскарженій частині скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Семереньки» судовий збір за апеляційний перегляд справи в розмірі 1057,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко