ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 639/7630/15-ц

провадження № 22-ц/790/3843/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І. В., Колтунової А. І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальне підприємство «Харківводоканал»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 січня 2019 року в складі судді Труханович В.В.,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до КП «Харківводоканал» про захист прав споживача залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що 12.07.2017, 01.09.2017, 26.09.2017, 19.10.2017, 16.11.2017, 14.12.2017, 15.01.2018, 05.02.2018, 27.02.2018, 20.03.2018, 17.04.2018, 14.05.2018, 04.06.2018, 27.06.2018, 20.07.2018, 11.09.2018, 03.10.2018, 29.10.2018, 19.11.2018, 12.12.2018, 15.01.2018 року ОСОБА_1 повідомлялась про час та дату розгляду справи, але в судові засідання не з`явилась. Крім того, в судові засідання призначені на 29.10.2018, 19.11.2018, 15.01.2019 року позивач додатково повідомлялася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Суд першої інстанції також зазначив, що факт того, що позивачу відомо, про наявність цивільної справи за її позовом у суді підтверджується тим, що вона 21.06.2017 зверталась до суду із заявою про видачу копій документів, 28.08.2017, 15.01.2018, 12.11.2018 зверталась до суду із заявами про перенесення розгляду справи, проте доказів на підтвердження поважності причин неявки в судові засідання, які були призначені на 28.08.2017, 15.01.2018 суду не надала. 04.06.2018 зверталась до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи, 04.06.2018 з заявою про відвід судді.

01 липня 2019 року на судове рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду від 15 січня 2019 року, справу направити для продовження розгляду в іншому складі суду. Також просить визнати її заперечення на ухвали від 27 червня 2018 року та 02 липня 2018 року обґрунтованими, а ухвали невмотивовані.

В обґрунтування скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи та висновки суду викладені в ухвалі від 15 січня 2019 року не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню згідно ч. 3 ст. 379 ЦПК України. Також заперечує щодо розгляду ухвал про самовідвід судді Труханович, оскільки вважає їх необґрунтованими. В ухвалі суду від 27 червня 2018 року не викладені мотиви відхилення її доводів. Аналогічним чином не розглянуті її доводи і в ухвалі від 02 липня 2018 року, у зв`язку з чим вважає, що суддя Труханович В.В. підлягає відводу, що є підставою для скасування ухвали від 15 січня 2019 року згідно п. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін у справі, матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд виходив з того, що ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду в серпні 2015 року в судові засідання не з`являється, заяв про розгляд справи за її відсутності не надавала, а тому наявні підстави для застосування положень пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України та залишення позову без розгляду.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права.

Частинами 1, 2 ст. 211 ЦПК України передбачено, що розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно ч.ч. 1-6 ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. (ч. 11 ст. 128 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 27 серпня 2015 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 із позовною заявою до Комунального підприємства «Харківводоканал» про захист прав споживача.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 серпня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до КП «Харківводоканал» про порушення прав споживачів - повернуто позивачу (а.с. 4).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Харківводоканал» про порушення прав споживачів визнано неподаною та повернуто (а.с. 15).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвали апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2015 року та від 12 жовтня 2015 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження (а.с. 41-42).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 31 серпня 2015 року - скасовано. Передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 58-59).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року відкрито провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про захист прав споживача. Призначено судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про захист прав споживача - залишено без розгляду. (а.с. 104)

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2016 року - скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Харківводоканал» про захист прав споживача - направлено до того ж районного суду для продовження розгляду по суті.

19 листопада 2018 року справа не слухалась у зв`язку з знаходженням судді Труханович В.В. у відпустці. Розгляд справи призначено на 12 грудня 2018 року о 16 год. 00 хв.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що судову повістку на 12 грудня 2018 року позивач не отримала з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання на 12 грудня 2018 року оголошено перерву на 15 січня 2019 року о 16 год. 00 хв.

В судове засідання призначене на 15 січня 2019 року сторони не з`явились.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що судову повістку на 15 січня 2019 року позивач не отримала з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Процесуальний закон не містить вимог про необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути й поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторний характер неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», заява № 11681/85, Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Необхідно враховувати, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в судовому розгляді, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Повноваження суду залишити позов без розгляду не є дискреційним, а відносяться до імперативних. Залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02).

Відтак суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема, забезпечує захист інтересів відповідача, який вимушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні вимог 128 ЦПК України підтверджуючих повідомлення позивача про дату та час розгляду позовної заяви на 12 грудня 2018 року та 15 січня 2019 року.

При цьому, судом першої інстанції не встановлено, з яких саме причин судові повістки на 12 грудня 2018 року не були вручені ОСОБА_1 , незважаючи на те, що з рекомендованих повідомлень вбачаються причини невручення не залежали від позивача. Що саме перешкоджало працівникам ПАТ «Укрпошта» направити ОСОБА_1 судові повістки судом першої інстанції не з`ясовувалось.

Оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про час та дату розгляду справи не є належним повідомленням позивача про розгляд справи 12 грудня 2018 року та 15 січня 2019 року.

Частина 11 ст.128 ЦПК України не передбачає виклик до суду позивача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Крім того, місце реєстрації позивача суду відомо.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність у суду першої інстанції підстав згідно п.3 ч.1 ст. 257ЦПК України залишати позовну заяву без розгляду.

Доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення суду на підставі п. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

04 червня 2018 року через канцелярію Жовтневого районного суду м. Харкова від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Труханович В.В. з посиланнями на п.5 ч.1 ст. 36, ЦПК України, ст. 34, 40 Конституції України з тих підстав, що є інші обставини, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. В обґрунтування зазначених норм позивач вказує наступне. 07.06.2017 року Апеляційним судом Харківської області скасовано ухвалу судді Труханович В.В. про залишення позову без розгляду по вищезазначеній справі, справу повернуто до районного суду для продовження розгляду з вказівками щодо порушення законності. Незважаючи на це, суддею справу прийнято до провадження та самовідводу не заявлено. На заяву позивача від 21.06.2017 року про необхідність заявити самовідвід, суддею у письмовій відповіді від 22.06.2017 року повідомлено про передачу вищезазначеної справи раніше визначеному складу суду. Таким чином, на думку позивача, в порушення норм ст. 40 Конституції України, суддею не було надано мотивованої відповіді на заяву від 21.07.2017 року. Крім того, позивач вважає, що передача справи раніше визначеному складу суду суперечила п. 3 ст. 111 ЦПК України (в редакції чинній на момент передачі справи у 2017 році). По-друге, позивач зазначає, що, на її думку, у відповіді на заяву позивача від 21.06.2017 року суддею було допущено дискримінацію за мовною ознакою та неповагу до регіональної мови, оскільки суддя відмовилась надавати відповідь мовою звернення - російською, а також суддею у відповіді не зазначено положень ч. 3 ст. 10 Конституції України: В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. На думку позивача, вищезазначеними діями суддею було скоєно обман. По-третє, позивач вказує, що головуючим по справі суддею Труханович В.В. не було направлено відзиву на позовну заяву на адресу позивача.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 червня 2018 року заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Труханович В.В., подану у цивільній справі №639/7630/15-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про захист прав споживача передано до канцелярії суду для визначення складу суду відповідно до вимог ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 40 ЦПК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 липня 2018 року в складі судді Гаврилюк С.М. в задоволені заяви ОСОБА_1 про відвід судді Труханович В.В. відмовлено.

ОСОБА_1 обґрунтовує апеляційну скаргу тими ж підставами, що й заявлений 04 червня 2018 року відвід судді Труханович В.В.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 суддя Гаврилюк С.М. обґрунтувала мотиви, на підставі яких дійшла до висновку про відмову у задоволені заяви про відвід судді Труханович В.В.

Колегія суддів погоджується із тим, що передбачені статтями 36, 37 ЦПК України підстави для задоволення відводу судді Труханович В.В. відсутні, незгода ОСОБА_1 з прийняттям справи суддею Труханович В.В. після скасування судом апеляційної інстанції ухвали суду про залишення позову без розгляду та надання суддею відповіді на звернення позивача державною мовою, не може бути підставою для відводу (ч.ч. 4, 5 ст. 36 ЦПК України).

З урахуванням зазначеного, підстави для відводу судді Труханович В.В. не можна визнати обґрунтованими.

Вимоги апеляційної скарги щодо направлення справи для продовження розгляду в іншому складі суду задоволенню не підлягають.

Відповідно до рішення Ради суддів України від 12.04.2018 року № 16 щодо внесення змін до рішення Ради суддів України від 02 березня 2018 року №17, вбачається, що до підключення до модуля автоматизованого розподілу справ та інших підсистем, використання яких є обов`язковим для його роботи в судах застосовуються норми Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції, затвердженій рішенням Ради суддів України від 15.09.2016 року, та Засади використання автоматизованої системи документообігу суду, затверджені рішенням зборів суддів відповідного суду.

Відповідно до п. 2.3.43 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, в редакції від 15.09.2016, судові справи, що надійшли із судів апеляційної або касаційної інстанцій після скасування ухвал, які перешкоджають подальшому розгляду судової справи (крім ухвал про закриття, припинення провадження), а також ухвал, які не перешкоджають подальшому розгляду судової справи, передаються раніше визначеному у судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу), ухвалу яких скасовано чи у провадженні яких перебувала або перебуває судова справа.

Ухвала Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 січня 2019 року підлягає скасуванню на підставі вимог ст. 379 ЦПК України, які не передбачають, що при вирішенні питання про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції суд апеляційної інстанції повинен вирішувати питання щодо визначення складу суду. Розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації, на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ. Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про відсутність у суду першої інстанції підстав згідно п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України залишати позовну заяву без розгляду, а тому апеляційний суд вважає за необхідне на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України скасувати це судове рішення, а справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 січня 2019 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова