Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/204/14-ц
Провадження 4-с/382/4/19
У Х В А Л А

24 грудня 2019 року Яготинський районний суд

Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвокатів Вак О.В., Коваль Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Яготинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Малинка Інна Володимирівна, ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій та скасування постанови про накладення штрафу,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду, заінтересовані особи: головний державний виконавець Яготинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Малинка Інна Володимирівна, ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій та скасування постанови про накладення штрафу, в котрій зазначено, що згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 20.08.2014 р. з нього стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від усіх видів щомісячного доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.01.2014 р. На виконання рішення ОСОБА_2 було одержано виконавчий лист № 382/204/14-ц та пред`явлено його до примусового виконання. 5 грудня 2018 року ним було одержано постанову головного державного виконавця Яготинського РВДВС Малинки І.В. про накладення на нього штрафу у розмірі 50 % від суми 32 100 грн. на користь стягувача, оскільки сукупний розмір, згідно розрахунку заборгованості становить 64 200 грн., що перевищує суму платежів за 3 роки. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ч. 1 ст. 71 Закону №1404-VIII, порядок стягнення аліментів визначається законом. Абзацом 3 частини 14 статті 71 Закону №1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Таким чином, згідно із абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону №1404-VIII за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Зазначену статтю доповнено вказаною нормою згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03.07.2018 року, який вступив в дію з 28.08.2018. Отже, враховуючи те, що заборгованість скаржника, щодо сплати аліментів стягувачу утворилась з 2016 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону №1404-VIII введена лише у 2018 році, тому позивач не міг передбачити настання такої відповідальності у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати. Просив дії головного державного виконавця Яготинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Малинки Інни Володимирівни щодо накладення штрафу на ОСОБА_1 визнати неправомірними, визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Яготинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Малинки Інни Володимирівни від 22.09.2018 р. про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 32 100 грн.

В судове засіданя представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 не з`явилась, в заяві до суду просила справу слухати у її відсутність вимоги підтримала.

Представник зацікавленої особи Яготинської ДВС надала до суду письмові заперечення проти скарги, котрі обгрунтовані тим, що 28.08.2018 р. були внесені зміни до ЗУ "Про виконавче провадження", згідно із п.14 ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження", за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. у боржника наявна така заборгованість, а тому державним виконавцем 22.09.2018 р. винесено постанову про накладення штрафу. Просив у задоволенні скарги відмовити.

Представник зацікавленої особи ОСОБА_2 в заяві до суду проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечувала.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно із рішенням Яготинського районного суду Київської області від 20.08.2014 р. із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від усіх видів щомісячного доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.01.2014 р. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 22 вересня 2018 року головним державним виконавцем Яготинського РВДВС Малинкою І.В. винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50 % в сумі 32 100 грн. на користь стягувача, оскільки станом на 31.08.2018 р. він має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку заборгованості становить 64 200 грн. (а.с.32), що перевищує суму відповідних платежів за 3 роки. (а.с.39).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно вимог частин 1-4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Твердження скаржника та його представника про те, що оскільки сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів утворився за період до внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження», які набрали чинності з 06.02.2018, а тому відповідно до ст.58 Конституції України положення вказаного Закону до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, суд оцінює критично та вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до листа Міністерства Юстиції України, від 09.02.2018, № 69/20.5.1/ін-18 "Щодо виконання рішень про стягнення аліментів" вбачається, що з огляду на зазначену норму Закону, винесення таких постанов, у разі наявності у боржника заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, є обов`язком державного виконавця. Приймаючи рішення про винесення постанов, передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону, державний виконавець має враховувати, що відповідно до частини четвертої статті 11 Закону, строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування до боржника тимчасових обмежень обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, доводи скаржника, які ґрунтуються на положеннях статті 58 Конституції України, суд вважає помилковими, оскільки для застосування державним виконавцем заходів, визначених у статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначальним чинником є факт наявності заборгованості у встановленому розмірі, обчислення якого відповідно до частини 4 статті 11 вказаного Закону здійснюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст.71 Закону "Про виконавче провадження" за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За частиною другою ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Визначення юрисдикції розгляду скарги залежить від встановлення судом таких обставин: чи є вказана скарга реалізацією учасником справи права на судовий контроль за виконанням судового рішення в конкретній справі, чи це є самостійним правом на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів, їх посадових осіб, виконавця чи приватного виконавця як суб`єктів, наділених владними повноваженнями при вчиненні виконавчих дій.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Вказана правова позиція відображена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 213/2012/16, від 06.06.2018 у справі № 127/9870/16-ц, від 03.10.2018 у справі № 320/7888/16-ц, від 16.01.2019 у справі № 279/3458/17-ц.

Таким чином, спір щодо оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки дана вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому провадження у справі має бути закрито, при цьому скаржнику необхідно роз`яснити його право звернутись в суд в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст.81, 120, 122, 255, 260, 447-449 ЦПК України, ст.ст. 18, 71, 74 ЗУ «Про виконавче провадження», суддя -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Яготинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Малинка Інна Володимирівна, ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій та скасування постанови про накладення штрафу закрити.

Роз`яснити право звернутись з цією вимогою до суду в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 15 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.І. Литвин