Ухвала

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 1326/8772/2012

провадження № 61-6441св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач/третя особа - ОСОБА_1 ,

відповідач 1 - ОСОБА_2 ,

відповідач 2 - ОСОБА_3,

відповідач 3 - товариство з обмеженою відповідальністю «Ресторан Беркут»,

третя особа 1 - ОСОБА_4 ,

третя особа 2/позивач - ОСОБА_5 ,

третя особа 3 - товариство з обмеженою відповідальністю «Біля Універмагу»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «Біля Універмагу» на рішення Франківського районного суду м. Львова в складі судді Гулієва М. І. від 02 березня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду в складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Крайник Н. П., Шеремети Н. О. від 08 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан Беркут» (далі - ТОВ «Ресторан Беркут»), треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та товариство з обмеженою відповідальністю «Біля Універмагу» (далі - ТОВ «Біля Універмагу»), про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

У квітні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ «Ресторан Беркут», треті особи: ОСОБА_1 і ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Позови мотивовані тим, що договір купівлі-продажу площадки (споруди), площею 1379 кв.м. на АДРЕСА_1 , який було укладено 26 лютого 2003 року між ТОВ «Ресторан Беркут» та ОСОБА_3 , є незаконним, оскільки на дату його укладення площадка (споруда) не була передана у володіння ТОВ «Ресторан «Беркут», що підтверджується рішенням Господарського суду Львівської області, акт приймання-передачі площадки за цим договором не складався, площадка (споруда) була зайнята іншими юридичними особами, майно перебувало в заставі, угода укладена без згоди заставодержателя та дружини ОСОБА_3

Договір підписано неуповноваженою на те особою - співзасновником ОСОБА_2 , а згідно з положеннями Статуту товариства представництво товариства перед третіми особами є компетенцією директора.

Відповідно до висновку експерта у договорі купівлі-продажу площадки (споруди) від 26 лютого 2003 року підпис та рукописні записи від імені нотаріуса вчинено пізніше грудня 2004 року. У витягу з протоколу зборів засновників ТОВ «Ресторан Беркут» від 26 лютого 2003 року № 4 відтиск печатки ТОВ «Ресторан Беркут» нанесений не у період, яким датовані документи, а в інший час (жовтень 2003 року - січень-лютий 2004 року).

Щодо пропуску позовної давності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вказували, що позовна давність ними не пропущена, оскільки право звернення до суду за захистом своїх порушених прав у них виникло з часу прийняття судом рішення про визнання недійсною угоди про розірвання договору купівлі-площадки (споруди) від 26 лютого 2003 року, яке набрало законної сили 03 жовтня 2014 року.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу площадки (споруди) нежитловою площею 1379,3 кв.м на АДРЕСА_1 , укладений 26 лютого 2003 року між ТОВ «Ресторан Беркут» та ОСОБА_3 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно із матеріалами справи, а також відповідними судовими рішеннями, які мають преюдиційне значення, встановлено, що відчужене за спірним договором майно не перебувало у фактичному володіння продавця; датована 26 лютого 2004 року угода фактично була укладена у 2004 році та підписана від імені ТОВ «Ресторан Беркут» не уповноваженою на те особою, оскільки на час укладення цього договору частка ОСОБА_2 була фактично відступлена ОСОБА_5 , який своєї згоди на укладення договору не надавав. З огляду на зазначене місцевий суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання вказаного договору недійсним. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору позовна давність пропущена з поважних причин, оскільки про порушення своїх прав їм стало відомо з часу набрання законної сили рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2013 року, яким визнано недійсною угоду про розірвання спірного договору купівлі-продажу.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 08 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , ТОВ «Біля Універмагу» та ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року - без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду про задоволення позову, зазначив про те, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому дійшов висновку про те, що підстави для його скасування відсутні, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Узагальнені доводи касаційних скарг

На адресу Верховного Суду надійшли касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ТОВ «Біля Універмагу» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 лютого 2019 року, у яких посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявники просять скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційні скарги мотивовані тим, що факт належності права власності на нерухоме майно, придбаного згідно договору купівлі-продажу площадки (споруди) від 22 лютого 2003 року, неодноразово досліджувався в рамках судових процесів за участю ТОВ «Ресторан Беркут», в ході розгляду яких було встановлено, що вищевказаний договір було укладено - з передачею майна покупцю ОСОБА_3 . Вважають неправомірним обґрунтування судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень тим, що предмет договору купівлі-продажу від 26 лютого 2003 року, який оспорюється позивачами, а саме: площадка (споруда) площею 1 379,3 кв.м. був предметом договорів застави від 05 березня 2002 року та від 12 серпня 2003 року. Звертають увагу на те, що на підставі рішення зборів учасників ТОВ «Ресторан Беркут» від 22 жовтня 2003 року відділом реєстрації та ліцензування управління промисловості та підприємництва Львівської міської ради 10 листопада 2003 року зареєстровано зміни та доповнення до Статуту ТОВ «Ресторан Беркут», відповідно до яких учасниками згаданого ТОВ є ОСОБА_5 (з часткою в статутному фонді 97,3091%) та ОСОБА_1 (з часткою в статутному фонді 2,6909%), а відтак висновки судів попередніх інстанцій про те, що укладенням 26 лютого 2003 року договору купівлі-продажу було порушено права ОСОБА_5 , як засновника ТОВ «Ресторан Беркут», є необґрунтованими та помилковими. Доводи позивачів про поновлення позовної давності вважає надуманими. Вважають, що судами порушені правила юрисдикції, оскільки зазначений спір підвідомчий господарському суду.

У вересні 2019 року на адресу Верховного Суду від ТОВ «Ресторан Беркут» надійшов відзив на касаційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ТОВ «Біля Універмагу», у якому заявник просить зазначені касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що судами попередніх інстанцій встановлена обставина - укладення оскаржуваного договору після грудня 2014 року, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а саме висновками судово-технічних експертиз № 10254 та № 10253 проведеної в кримінальній справі № 144-6229, а також іншими матеріалами справи.

У вересні 2013 року на адресу Верховного Суду надійшли від ОСОБА_5 письмові пояснення з приводу доводів касаційної скарги ОСОБА_3 , у яких заявник зазначає, що порушення правил юрисдикції не призвело до неправильного застосування норм матеріального права та неправильного вирішення спору по суті.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , витребувано цивільну справу № 1326/8772/2012 з Франківського районного суду м. Львова. Зупинено дію рішення Франківського районного суду м. Львова та постанови Львівського апеляційного суду від 08 лютого 2019 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Біля Універмагу».

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 вересня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

У вересні 2019 року на адресу Верховного Суду від ОСОБА_3 надійшло клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у якому заявник указує на те, що оскаржувані судові рішення постановлено з порушенням правил юрисдикції загальних судів.

Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки касаційні скарги містять доводи щодо порушення судами правил предметної юрисдикції.

Керуючись частиною шостою статті 403, частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Справу № 1326/8772/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан Беркут», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , товариство з обмеженою відповідальністю «Біля Універмагу» про визнання недійсним договору купівлі-продажу за касаційними скаргами скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «Біля Універмагу» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 лютого 2019 року передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун