КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа 373/1209/19

провадження № 22-ц/824/16402/2019

19 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2019 року складі судді Свояка Д. В.,

встановив:

23.07.2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.01.2013 року в розмірі 23 957,86 грн та судових витрат у розмірі 1 921 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 09.01.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 1 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору.

Овердрафт (п.1.1.1.63 договору) - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Пунктом 1.1.3.2.4 договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обов`язки: у кредитора - інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору; у позивальника - отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п.1.1.2.1.5 договору).

АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

При цьому відповідач порушила свої зобов`язання за договором щодо погашення боргових зобов`язань.

У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором та, з урахуванням внесення коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 10.05.2019 року має заборгованість 23 957,86 грн, з яких: тіло кредиту - 0 грн; прострочене тіло кредиту - 5 603,10 грн, нараховані відсотки- 0 грн, пеня за прострочене зобов`язання - 14 687,72 грн, пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 2050 грн, а також штрафи - 500 грн (фіксована частина), 1 117,04 грн (процентна складова).

Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О. Л. просить скасувати заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

При розгляді апеляційної скарги просить врахувати висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 10.04.2019 року (справа №356/1635/16-ц), від 28.03.2019 року (справа №428/2873/17), від 06.02.2018 (справа №755/2720/16-ц), від 17.04.2019 (справа №666/388/16-ц), оцінити надані докази у їх сукупності та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про зміст поданої апеляційної скарги (а.с.70) своїм правом надання на неї відзиву не скористалася.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження погодження з відповідачем всіх істотних умов кредитного договору, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, а тому суд вважав, що між сторонами не був укладений кредитний договір.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій надала згоду, що заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, та зазначив, що бажає отримати платіжну картку кредитка «Універсальна».

Відповідач у заяві підтвердила, що ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом 10.05.2019 року відповідач має заборгованість у розмірі 23 957,86 грн, з яких: прострочене тіло кредиту - 5603,10 грн, пеня за прострочене зобов`язання - 14 687,72 грн, пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 2 050 грн, а також штрафи - 500 грн (фіксована частина), 1 117,04 грн (процентна складова).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписавши анкету-заяву від 09.01.2013 р., відповідач підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку та згодна з ними, а заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківський послуг, а також тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Отже, кредитний договір, укладений сторонами, складається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів.

Вказані дії не суперечать положенням вищезазначених норм матеріального права.

Крім того, згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 були надані кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 28.02.2017 р. зі строком дії картки до 10/18, та № НОМЕР_2 , дата відкриття - 26.09.2017, термін дії - 07/21 (а.с. 54).

Як вбачається з виписки по рахункам № НОМЕР_1 , та № 5168 НОМЕР_3 , відповідач почала користувалася кредитними картками, неодноразово знімала кредитні кошти через банкомат, розраховувалася карткою в магазині, здійснювала перерахування на інші рахунку (а.с. 55-56).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Частинами 1 - 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отримавши копію апеляційної скарги, відповідач відзив на апеляційну скаргу не подала, проти викладених в ній обставин не заперечувала, а відтак колегія суддів вважає, що відповідач не заперечує укладення з позивачем кредитного договору, отримання кредитної картки, користування кредитними коштами та часткове погашення кредитної заборгованості (а.с.70).

Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції не врахував вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів

З урахуванням доведеності обставини отримання відповідачем кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 5 603,10 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь банку штрафів та пені, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у відповідності до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов`язання, клієнт сплачує банку пеню, відповідно до нарахованих тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів за кредитом.

Разом з тим, умовами договору передбачена і сплата відповідачем штрафу, в разі прострочення виконання зобов`язання, чим в свою чергу і скористалась сторона позивача, звернувшись до суду із вказаним позовом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, відтак їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, не відповідає положенням, передбаченим у статті 61 Конституції України.

Згідно приписів статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, застосування окрім штрафу як виду неустойки, визначеного Умовами, ще й пені є необґрунтованим, оскільки їх одночасне стягнення призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що прямо заборонено Конституцією України та чинним цивільним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Таким чином, нарахування банком пені та штрафів є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення, не ґрунтуються на нормах матеріального права та є неправомірним.

За таких обставин, правових підстав для стягнення з відповідача пені колегія суддів не вбачає.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов врегульовано, що у разі порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш аніж на 30 днів, останній зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлений тарифами.

Відповідно до Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду", штраф за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань встановлений у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій.

Враховуючи, що судом встановлена наявність заборгованості по тілу кредиту у сумі 5 603,10 грн, з відповідача підлягає стягненню штраф у його фіксованій частині у розмірі 500 грн та процентній складовій у розмірі 280,15 грн (5% від суми заборгованості у розмірі 5 603,10 грн), який є меншим за сукупний розмір заборгованості по пені, що забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін, а з іншого дозволить реалізувати забезпечувальну функцію неустойки.

На вказані фактичні обставини справи суд першої інстанції не звернув увагу та прийшов до неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та апеляційної скарги (26,64%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у сумі 511,75 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 767,63 грн, а всього - 1 279,38 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2019 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення,яким позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 5 603,10 грн, штраф у його фіксованій частині у розмірі 500 грн та процентній складовій у розмірі 280,15 грн, всього на загальну суму 6 383,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 279,38 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк