Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2019 року Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі : головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю секретаря - Заіки А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права особистої приватної власності на житло,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права особистої приватної власності на житло, вказуючи, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.03.2018 року він придбав у власність квартиру АДРЕСА_1. Продавцем за умовами даного договору є ОСОБА_3, яка під час укладання зазначеного договору купівлі-продажу квартири, повідомила його, що в належній їй квартирі АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований за місцем проживання за паспортним обліком, що підтверджується зазначеним договором купівлі-продажу квартири. Після укладання зазначеного договору купівлі-продажу квартири, виявилось, що в ньому зареєстрований за місцем проживання за паспортним обліком син ОСОБА_3 - ОСОБА_2

Зі слів ОСОБА_3 та у відповідності до акту депутата Вільногірської міської ради, відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні понад один рік.

Таким чином, відповідач ігнорує його право власності на квартиру та створює йому перешкоди в здійсненні ним свого права власності на зазначене домоволодіння. Так, відповідач, не бажає знятись з реєстраційного обліку в спірному домоволодінні, де він зареєструвався ще під час, коли воно належало ОСОБА_3, внаслідок чого він буде вимушений оплачувати замість відповідача житлово-комунальні послуги, тобто нести додаткові витрати, які він не бажає нести замість відповідача.

Окрім того, якщо в майбутньому він буде мати намір відчужувати спірне домоволодіння шляхом його продажу, дарування, тощо, то реєстрація відповідача в ній створить перешкоду для такого відчуження.

Оскільки він правомірно став новим власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу, а відповідач зареєструвався за місцем проживання у ній в момент, коли власником спірної квартири була його матір, добровільно виселився зі спірної квартири та не користується нею для проживання у ній понад один рік, та не виявляє наміру та бажання проживати у ній, то маються всі підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - спірною квартирою.

Відповідно до вимог ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, 379, 382, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 98, 150 ЖК України, 175-178 ЦПК України, позивач просить усунути перешкоди в здійсненні ним свого права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням та стягнути з нього всі зазнані ним витрати, пов'язані з розглядом цієї справи в суді.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.11.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, сторонам роз'яснені їх процесуальні права та обов'язки.

Клопотання про розгляд справи в іншому провадженні сторони не заявляли.

В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с. 31)

Відповідач в судове засідання не з'явився вдруге, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав (а.с. 28, 29), тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, факт належності позивачу на праві приватної власності квартири АДРЕСА_3, підтверджується договором купівлі-продажу від 30.03.2018 року, який посвідчено приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Савельєвою Г.В., зареєстрованим в реєстрі за № 203 (а.с. 7-8) та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.03.2018 року (а.с. 9), копією технічного паспорту на квартиру (а.с. 10-12).

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 з 08.06.1999 року у квартирі АДРЕСА_4, підтверджується довідкою № 8955, що видана 09.11.2018 року відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 13) та інформацією, наданою виконавчим комітетом Вільногірського міської ради від 27.11.2018 року за вих. № 2944/0/2-18 (а.с. 18).

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_5, підтверджується актом від 12.11.2018 року № 1820, який складено депутатом Вільногірської міської ради ОСОБА_5, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає понад один рік (а.с. 14).

Доказів на спростування вказаних обставин, відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, зазначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

За змістомст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.

З огляду на те, що закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 30.03.2018 року є власником квартири АДРЕСА_6, в якій з 08.06.1999 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2, останній у належній позивачу квартирі не проживає без поважних причин більше року, його особистих речей в квартирі немає, даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням суду не надано, тому ОСОБА_6 втратив право користування житловим приміщенням, яке належить позивачу ОСОБА_1, а реєстрація відповідача в квартирі позивача створює останньому перешкоди у користуванні цим житлом для проживання позивача і членів його родини та розпорядження цим майном, тому позов підлягає задоволенню, а ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке належить позивачу ОСОБА_1, що є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 12, 81, 128, 133, 141, 178, 247, 263- 265, 268, 279, 280-283 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права особистої приватної власності на житло - задовольнити.

ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований АДРЕСА_7, РНОКПП НОМЕР_1) визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_9 що є підставою для його зняття з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає АДРЕСА_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 704 грн. 80 коп. судових витрат у виді сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова