РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«28» січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Климко С.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування квартирою, та зняття з реєстраційного обліку,

у с т а н о в и в:

18 грудня 2018 року ОСОБА_1 пред'явив в суд позов до ОСОБА_2, в якому просить ухвалити рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, та зняття з реєстраційного обліку за адресою цієї квартири.

В обгрунтування своїх вимог зазначав, що він, ОСОБА_1, є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки, виданої ЛКП «Під Голоском - 410» за №3367 від 15 листопада 2018 року, у даній квартирі проживають четверо людей, а саме: він - позивач, дружина - ОСОБА_3, син - ОСОБА_4 та син - ОСОБА_2, який є відповідачем по справі.

Однак, відповідач - син ОСОБА_2 на даний час лише зареєстрований за вищевказаною адресою, хоч фактично, більше десяти років в зазначеній квартирі не проживає та в ній не з'являється. Дані обставини підтверджуються актом №495, який складений комісією ЛКП «Підголоском - 410» від 15 листопада 2018 року, який долучений до позовної заяви.

Відповідно до ст. 41 Конституції України «... кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ... Право приватної власності є непорушним.»

Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями ст. 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2, який не проживає за адресою спірної квартири, втратив право на користування цією квартирою, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік.

Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об'єктивно порушуються його, позивача, права, а тому він змушений звернутися за захистом до суду.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом у разі її відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на такі обставини, він вирішив звернутись в суд та просить позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 28 січня 2019 року о 12.30 год., позивач ОСОБА_1 не з'явився та подав до суду заяву, зі змісту якої убачається, що він просить розглядати справу без його участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання жодного разу не з'явився та не надіслав до суду відзиву чи письмового заперечення на позовну заяву.

У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 28 січня 2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З'ясувавши обставини, права та обов'язки сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засідання встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в 4-кімнатній квартирі АДРЕСА_1. Крім нього, в цій квартирі також зареєстрована та проживає його дружина ОСОБА_3, а також значиться зареєстрованим їх син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вищевказана квартира є приватизованою та належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1, його дружині ОСОБА_5, та їх синам: ОСОБА_4, який в квартирі не зареєстрований, та ОСОБА_2, який є відповідачем по справі.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідач ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає понад десять років та в цій квартирі не появляється.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі також підтверджується актом комісії ЛКП «Під Голоском-410» за №3367 від 15 листопада 2018 року.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка дає визначення термінів, місце проживання особи - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до п.26 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 2 березня 2016 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що наявність реєстрації відповідача ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі порушує права інших співвласників даної квартири, які змушені нести додаткові витрати по оплаті окремих житлово-комунальних послуг, нарахування яких здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих в квартирі осіб, а також позбавляє їх можливості вирішувати питання щодо можливості отримання житлових субсидій.

При цьому, суд приймає до уваги також те, що задоволення позову ОСОБА_1 в частині зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання в АДРЕСА_1 через його фактичне не проживання цій квартирі не буде порушувати його права спільної сумісної власності на вищевказану квартиру, а також не буде порушувати його права на проведення нової реєстрації місця проживання в даній квартиру, у випадку, коли він знову стане проживати в цій квартирі.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280, 281, 282, 284 ЦПК України, ст. ст. 9 ЖК України, ст. ст. 15 16 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 26 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 2 березня 2016 року, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) витрат по оплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В. І. Кавацюк