Провадження № 2/522/4190/19
Справа № 522/7886/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ЧПФ «Асоль» про визнання недійсними додаткових угод, визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

27.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на боці відповідачів приватне підприємство фірма «АСОЛЬ », про визнання недійсними додаткових угод до договору про інвестування будівництва житлового будинку, визнання недійсним договору дарування квартири, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на стст..203, 215, 220 ЦК України та пояснив, що він перебував у шлюбі з 07.07.2000р. з ОСОБА_2 . За рішенням суду від 30.08.2010р. шлюб між ними розірвано. 10.08.2006р. він уклав додаткову угоду за договором №241 від 12.01.2006р. про інвестування у будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 . 24.02.2010р. він сплатив всю суму за цією угодою 252428 грн. 26.02.2010р. було укладено додаткову угоду, яка не посвідчена нотаріально, про виключення з договору ОСОБА_1 та включення ОСОБА_4 та на думку позивача ця угода має ознаки нікчемності. При цьому позивач отримав обіцянку від ОСОБА_4 про повернення йому коштів після введення будинку в експлуатацію та реєстрацію речових прав. 29.05.2013р. було укладено додаткову угоду, за якою було виключено ОСОБА_4 та включено ОСОБА_2 , яку також позивач вважає нікчемною, бо не посвідчена нотаріально та не сплачено за нею коштів. 26.07.2016р. право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5 , а 17.02.2017р. вона подарувала квартиру ОСОБА_3 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 мають вид на мешкання в США. Договори не були нотаріально посвідчені .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Домусчі Л.В.

Згідно ухвали суду від. 28.04.2017р. позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

15.05.2017р. представником позивача адвокатом Паркаєвим С.В. було сплачено судовий збір.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2018 року позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду та відкрите провадження по цивільній справі з призначенням попереднього засідання на 12.06.2017р.

У судові засідання з розгляду справи позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 06.07.2018р. представник позивача ОСОБА_7 , її представник адвокат Паркаєв С.В. , надали суду пояснення по суті справи, позовні вимоги ОСОБА_1 та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримали та просили суд задовольнити у повному обсязі. Адв. Паркаєв заявив клопотання про оголошення перерви по справі.

Представник відповідачів ОСОБА_8 позов не визнав, згідно наданих суду пояснень, відзиву на позов, просить у задоволенні позову відмовити через його необґрунтованість та через пропуск позивачем строку позовної давності.

Представник третьої особи без самостійних вимог на боці відповідачів приватного підприємства фірма «АСОЛЬ » у судові засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином,надав суду письмові пояснення на позов, згідно яких вважає позов необґрунтованим, посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, а також просить розглянути справу за його відсутності.

Згодом адвокат Паркаєв С.В. заявив головуючому судді відвід який було розглянуто і у зв`язку з чим по справі оголошено перерву до 30.10.2018 р.

У судові засідання 30.10.2018 р., 11.12.2018 р., 12.03.2019 р., 12.07.2019 р., 16.09.2019 р. та 11.12.2019 року представник позивача адвокат Паркаєв С.В. не з`явилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Також суд зазначає, що судове засідання 25.01.2019 року не відбулось у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Судове засідання 08.05.2019 року не відбулось у зв`язку з хворобою судді. З 01.08.2019 року по 03.09.2019 року суддя перебувала у відпустці.

11.12.2019р. з`явився ОСОБА_8 раніше наданні пояснення підтримав та просив відмовити у позові.

Відповідно до ч.1ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі Юніон Аліментаріа проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуюче вищевикладене, а також наявність письмових пояснень представника третьої особи без самостійних вимог на боці відповідачів ППФ «АСОЛЬ » із заявою щодо розгляду справи у його відсутності (а.с. 71-72), судом вирішено провести розгляд справи за відсутності не з`явившихся учасників, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача Хворостецької, її представника адвоката Паркаєва, представника відповідачів Смирнова, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Позивач 27.04.2017р. пред`явив позов про визнання недійсною додаткову угоду №1 від 26.02.2010р. між ним та ОСОБА_9 до договору №241 від 12.01.20016р. , а також додаткової угоди №2 від 29.05.2013р. Орябінським Анатолієм та Шмігельською Ангеліною ОСОБА_10 , та про визнання недійсним договору дарування від 17.02.2017р. на квартиру і про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 при цьому будь-яких письмових доказів на підтвердження укладання даних угод суду не надав.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини.

Частиною 5 статті 12 ЦК України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За загальними положеннями про недійсність правочину, визначеними статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частини 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Судом з доданих до відзиву доказів відповідачем встановлено, що 12.01.2006р. ППФ « АСОЛЬ » та ОСОБА_11 уклали між собою договір № 241, про інвестування будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 , за яким ОСОБА_11 , в рахунок фінансової участі в будівництві однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , набула право на отримання зазначеної квартири(однокімнатна) під № НОМЕР_1 заг. пл. 55 кв.м. на 8 поверсі у власність після закінчення будівництва будинку та введення його в експлуатацію. Згдн п.2.2. договору загальна вартість інвестування складає 271700 грн. (а.а.146-149).

За додатковою угодою від 10.08.2006р. до цього договору, ОСОБА_11 відступила право на отримання у власність квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_1 .(а.с.152). Згідно п.4. дод. Угоди встановлено, що грошові кошти в сумі 81510 грн. раніше сплачені ОСОБА_11 зарахувати ОСОБА_1 в якості оплати (інвестиції) по вказаному договору.

З позову та відзову вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були на той час у шлюбі.

За додатковою угодою № 1 від 26.02.2010р. до цього договору, яка підписана ОСОБА_1 , ЧПФ « ОСОБА_12 », ОСОБА_13 , право на отримання квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 відступив ОСОБА_4 (а.с.152) та виключено ОСОБА_1 з договору та включено Орябинського А. Згідно п.4 дод. Угоди встановлено, що грошові кошти в сумі 252428 грн. раніше сплачені ОСОБА_1 зарахувати ОСОБА_14 в якості оплати (інвестиції) по вказаному договору.

За додатковою угодою № 2 від 29.05.2013р. до цього договору, право на отримання квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 відступив ОСОБА_15 (а.с.153). Згідно п.4 дод. Угоди встановлено, що грошові кошти в сумі 252428 грн. раніше сплачені ОСОБА_6 .. зарахувати ОСОБА_15 в якості оплати (інвестиції) по вказаному договору.

За додатковою угодою, укладеної між ЧПФ «Асоль» та ОСОБА_16 , № 3 від 15.08.2016р. до цього договору прізвище « ОСОБА_17 » було змінено на « ОСОБА_18 »(а.с.154).

За додатковою угодою № 4 від 15.08.2016р. до цього договору, укладеної між ЧПФ «Асоль» та ОСОБА_16 , номер квартири було змінено з « 309» на « 364 » (а.с.155-156).

Також судом встановлено, 26.08.2016р. ОСОБА_16 зареєструвала за совю право власності на вказану квартиру та 17.02.2017р. згідно нотаріально посвідченого договору подарувала цю квартиру ОСОБА_3 .(а.с.188).

У своєму позові ОСОБА_1 вказує, що обидві додаткові угоди № 1 та № 2 мають ознаки недійсності (нікчемності) через недотримання їх сторонами в момент укладення вимог закону про нотаріальне посвідчення договору (ст. 220 ЦК України ).

З такими доводами позивача суд не погоджується, оскільки за своїм змістом додаткові угоди № 1 та № 2, як різновид заміни кредитора у зобов`язанні, є правочинами відступлення права вимоги (ст. 512 ЦК України).

Відповідно ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно ч. 1 ст. 209 ЦК України, договір вчинений в письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках встановлених законом або за домовленістю сторін.

В даному випадку, умов про обов`язкове нотаріальне посвідчення, додаткові угоди № 1 та № 2, як і основний договір № 241 від 12.01.2006р., в собі не містять, нормами ЦК України обов`язкове нотаріальне посвідчення для таких правочинів не передбачено.

Також у якості підстави щодо визнання додаткових угод № 1 та № 2 недійсними, позивач посилається на порушення ОСОБА_4 зобов`язань повернути йому інвестовані в будівництво квартири АДРЕСА_4 кошти після введення будинку АДРЕСА_2 в експлуатацію.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Про те ці доводи позивача не тільки нічим не доведені, але й спростовуються його ж заявою на імя директора ППФ « АСОЛЬ » Херсонського Б.М. від 24.02.2010р., в якій ОСОБА_1 просить виключити його із договору № 241 від 12.01.2006р., про інвестування будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 та замість нього включити у цей договір ОСОБА_4 у якості сторони інвестора.

При цьому ОСОБА_1 вказує, що отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 252428 грн., що відповідає той сумі грошей, яку він сплатив ППФ « АСОЛЬ » у відповідності до договору № 241 від 12.01.2006р. про інвестування будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 .(а.с.151).

Відтак ОСОБА_1 просить грошові кошти раніше сплачені ним ППФ « АСОЛЬ » за договором № 241 від 12.01.2006р. про інвестування будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 в сумі 252428 грн. зарахувати ОСОБА_19 у якості сплати інвестиційного внеску за цим договором ( а.с. ).

Таким чином відсутні підстави вважати ОСОБА_1 інвестором будівництва, а також і для визнання недійсними цих додаткових угод.

Крім того, невиконання стороною умов договору нормами цивільного права визначено у якості підстав для його розірвання на вимогу іншої сторони, а не його недійсності ( ст. 651 ЦК України ).

Щодо вимоги про визнання недійсним договору дарування, то суд враховую наступне.

Для захисту своїх майнових інтересів власник або суб`єкт іншого речового права може використовувати вимоги про визнання недійсною угоди з відчуження належної йому речі (якщо мова йде про оспорюваний правочин) або про застосування наслідків недійсності правочину (якщо мова йде про вчинення нікчемного правочину). В обох випадках загальним наслідком вчинення недійсної угоди стане реституція, яка полягає, зокрема у поверненні конкретної речі (предмета угоди) первинному власнику.

Очевидно, що якщо спір стосується правочину, укладеного самим власником, то його відносини з контрагентом мають договірний (зобов`язальний) характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Але якщо контрагент власника за недійсним правочином здійснив потім відчуження отриманої від власника речі третій особі, то у відносинах з таким новим набувачем колишній власник може використовувати тільки речово-правові способи захисту, бо вони не перебували у договірних (зобов`язальних) відносинах один з одним.

Проте застосування реституції почергово до усіх правочинів відчуження майна іншим особам в результаті позбавить добросовісного набувача гарантій дотримання його прав, закріплених у статті 388 ЦК України, що є неприпустимим.

Таким чином , враховуючи що позивачем не оспорюється право власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 , суд вважає що позивачем обрано також неправильний спосіб захисту.

Вирішуючи заяви про застосування до спірних правовідносин позовної давності, які містяться у відзиві на позов представника відповідачів ОСОБА_8 та в поясненнях на позов, наданих ППФ « АСОЛЬ », суд виходить з того, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Застосування строку позовної давності судом можливе лише за наявності порушення відповідачем прав позивача.

Якщо ж судом встановлено, що відповідачем не порушено право позивача, то застосування строку позовної давності не можливе, а необхідно відмовляти у задоволенні позовних вимог саме з підстав їх необґрунтованості. У зв`язку з зазначеним суд вважає що недоцільно застосувати строк позовної давності, оскільки відмовляє у задоволенні позову по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55, 124 Конституції України, ст.. 11, 15, 16, ст.203-204, 207, 208-209, 215-216, 220, 256-257, 261, 316, 319, 321, 656, 657 ЦК України, Законом України «Про інвестиційну діяльність», ст.ст. 1, 2, 3- 13, 19, 23, 42, 43, 48, 49, 72, 76-81, 89, 95, 209, ст. 223, 229, 241, 247, 258-259, 263-265, 268, 354, п.9 Перехідних положень ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_5 ) відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Приморського районного суду м. Одеси протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 21.12.2019 року

Суддя: Домусчі Л.В.