Дата документу 01.02.2019
Справа № 320/3970/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2019 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Міщенко Т.М.,

за участі секретаря Макаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання шлюбного договору недійсним,

за участі представника позивача адвоката ОСОБА_4, представника відповідача адвоката ОСОБА_5,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним шлюбний договір, укладений 10 березня 2017 року між нею та ОСОБА_2 Свій позов мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.01.2011. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина. Перебуваючи у шлюбі, у жовтні 2014 року на сумісні кошти ними було придбано автомобіль марки Mazda3, 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1, за 10000 доларів США, що еквівалентно 270430 гривень. Вказаний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_2 В період шлюбу 10 березня 017 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюбний договір, відповідно до умов якого було вирішено питання про статус та режим майна подружжя як сумісного, так і приватного, так і майнових відносин між сторонами договору. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 25 вересня 2017 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Відповідно до п.п. в) п. ІІ.2 вказаного договору зазначено, що особистою приватною власністю кожного з подружжя є: нерухоме майно, автотранспортні засоби, інше майно, право власності на яке підлягає обовязковій державній реєстрації, що придбане в шлюбі до укладення цього договору та буде придбаватися у шлюбі на імя одного з подружжя будь-яким способом, відмінним від дарування чи успадкування. Вважає, що придбаний нею та ОСОБА_2 автомобіль під час шлюбу є обєктом їх спільної сумісної власності, а умови зазначеного шлюбного договору грубо порушують норми діючого законодавства, а також ставлять її у невигідне матеріальне становище, що порушує її права та інтереси.

Позивач в судове засідання не зявилася, її представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що ОСОБА_1 не заперечує факту добровільності підписання нею шлюбного договору, однак на той час, не будучи юридично обізнаною, вона не усвідомлювала того, що умови даного договору грубо порушують її права та інтереси. Подружжя намагалося врегулювати свої майнові відносини за домовленістю (договором), тому уклали шлюбний договір. Проте цей договір суперечить вимогам Сімейного кодексу України. Так, шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені СК України, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище. Крім того, шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації. Отже, в особисту власність відповідача відповідно до умов шлюбного договору було передано автомобіль марки Mazda3, 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1, який підлягає обовязковій державній реєстрації, що повністю суперечить вимогам чинного законодавства, а саме ст. 93 СК України, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Відповідач в судове засідання не зявився, його представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечував, пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійшли згоди щодо всіх умов шлюбного договору, його підписання було актом добровільного волевиявлення сторін, в пункті V.5 шлюбного договору вказано, що сторони усвідомлювали значення своїх дій і могли керувати ними, розуміли природу цього правочину, свої права та обовязки за договором; при укладанні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладено на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких для сторін обставин; правочин вчинено з наміром створення відповідних правові наслідків (не є фіктивним), та не приховує інший правочин (не є удавним). Також додав, що Сімейним кодексом України закріплена можливість урегулювання сімейних відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками та передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки. Таким чином, вважає, що сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини лише у випадках, якщо існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; заборона випливає із змісту акта законодавства; така домовленість суперечить суті відносин між сторонами. Зазначив, що сторони за шлюбним договором не передавали один одному у власність автомобіль Mazda3, 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1, право на який підлягає державній реєстрації, а тільки встановили правовий режим майна, право власності на яке вже було зареєстроване за відповідачем. Отже п.п. в) п. ІІ.2 шлюбного договору не суперечить ч. 5 ст. 93 СК України, так як за договором не передбачена перереєстрація автотранспортного засобу та укладення цивільно-правових угод на його виконання. Вважає доводи позивача стосовно поставлення її шлюбним договором у невигідне матеріальне становище та порушення її прав та інтересів необґрунтованими, оскільки шлюбний договір був укладений на вигідних для сторін умовах. Зокрема, перед укладенням шлюбного договору сторони дійшли домовленості, що весь дохід, отриманий ОСОБА_1 від діяльності з ведення мовних курсів з німецької мови, є її особистою приватною власністю, натомість автомобіль, придбаний у шлюбі та зареєстрований за ОСОБА_2, визнавався його особистою власністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами докази, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.01.2011. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 вересня 2017 року їх шлюб було розірвано /а.с.81/.

Перебуваючи у шлюбі, 10 березня 2017 року подружжя уклало шлюбний договір, відповідно до якого між позивачем та відповідачем було вирішено питання про статус та режим майна подружжя /а.с.8-11/.

Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3, за реєстровим номером 627.

Під час шлюбу у жовтні 2014 року на сумісні кошти подружжям був придбаний автомобіль марки Mazda 3, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2. Вказаний автомобіль було зареєстровано за відповідачем по справі ОСОБА_2

В ході судового розгляду справи допитаний в якості свідка ОСОБА_6 показав, що є батьком ОСОБА_2, після підписання шлюбного договору ОСОБА_1 в ході бесіди підтвердила, що вказаний договір підписаний на взаємовигідних умовах, зокрема автомобіль марки Mazda3, 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1, який був придбаний за рахунок коштів батьків відповідача, визнавався особистою власністю ОСОБА_2, а отриманий ОСОБА_1 в період шлюбу заробіток, визнавався її особистою власністю.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.п. в) п II.2 вказаного шлюбного договору зазначено, що особистою приватною власністю кожного з подружжя є:

- нерухоме майно, автотранспортні засоби, інше майно, право власності на яке підлягає обов'язковій держаній реєстрації, що придбане в шлюбі до укладення цього договору та буде придбаватися у шлюбі на ім'я одного з подружжя будь-яким способом, відмінним від дарування чи успадкування.

Відповідно до ст. 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 93 СК України шлюбний договір регулює майнові відносини між подружжям, визначає їхні майнові права та обов'язки.

Крім того, ч.ч. 4, 5 ст. 93 СК України містить обмеження щодо змісту шлюбного договору, а саме:

-шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище.

-за шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

Зазначена позиція вказана і у п. 22 Постанови Верховного Суду України 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93, ч. 1 ст. 103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК.

Відповідно до ст. 103 СК України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Л ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Надану стороною позивача інформацію щодо рівня заробітку позивача суд не бере до уваги, оскільки вона не стосується предмета спору.

Отже, в особисту власність відповідача відповідно до умов договору було передано автомобіль марки Mazda 3, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, який підлягає обов'язковій державні реєстрації, що суперечить вимогам чинного законодавства, а саме ст. 93 СК України, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Окрім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,8 грн.

На підставі ст.ст. 9, 60, 93, 103 СК України, 202-211, 215 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 77-83, 89, 141, 259, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання шлюбного договору недійсним задовольнити повністю.

Визнати недійсним шлюбний договір, укладений 10 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3, за реєстровим номером 627.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору, у сумі 704,8 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справі, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2019 року.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_4, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суддя: