Справа № 2-253/2011 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/1887/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника заінтересованої особи ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи АТ «ТАСКОМБАНК» Подановського Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Шеремети Г.І. від 20 травня 2019 року у справі за поданням державного виконавця Личаківського відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, заінтересовані особи ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» про видачу дубліката виконавчого листа, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2019 року подання задоволено. Видано Личаківському відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (місце знаходження: 79019, м.Львів, пр.Чорновола, 39, ) дублікат виконавчого листа для виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 січня 2011 року у цивільній справі №2-253/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Дану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу і постановити нову про відмову у видачі дублікату виконавчого листа. Вважає ухвалу незаконною, прийнятою з порушенням положень чинного законодавства. Зазначає, що всупереч вимогам п.4 ст. 265 ЦПК України, мотивувальна частина ухвали не містить відомостей про докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення подання; посилання на норми права, на які посилався в суді її представник, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Також зазначає, що висновки суду не ґрунтуються на жодному доказі державний виконавець своє подання мотивував тим, що оригінал виконавчого листа №2-253/2011 «було втрачено при пересилці», але фактично у подані не міститься жодних доказів втрати зазначеного виконавчого документа при пересилці, відтак подання з цих мотивів не є обґрунтованим. В процесі судового розгляду подання таких доказів здобуто не було, фактично заявник жодного разу не прибув в судове засідання, жодних пояснень суду по суті не надав. Вказує, що подання про видачу дублікату виконавчого листа в цілому неправомірно оформлено державним виконавцем Личаківського ВДВС, оскільки згідно із ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Вказує на те що місцем реєстрації і проживання боржника є АДРЕСА_1 , що територіально віднесено Шевченківський р-н м. Львова, ВДВС якого і займалося раніше виконанням даного судового рішення, тому підрозділом, який уповноважений виконувати дане судове рішення є Шевченківський ВДВС. Отже державний виконавець Личаківського ВДВС юридично був позбавлений можливості звертатися до суду із вказаним поданням. Також вказує на те, що при вирішенні питання про видачу дублікату виконавчого листа слід було врахувати, що за змістом рішення суду від 26.01.2011 вбачається, що вона не була одержувачем кредитних коштів, а виступила поручителем за боржника ОСОБА_3 . Згідно даних АСВП 07.03.2018 приватним виконавцем Шелінською Ю.А. відкрито виконавче провадження № 55951405 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь ПАТ «ВіЕс Банк» 15.01.2018 тим же виконавцем відкрито виконавче провадження №55524525 про стягнення з ОСОБА_4 (рідного брата ОСОБА_3 ) заборгованості також на користь ПАТ «ВіЕс Банк», тому є обґрунтовані підстави припускати, що заборгованість ОСОБА_3 могла бути станом на час постановлення оскаржуваної ухвали погашена за рахунок стягнення коштів з нього та його брата, тому підстав для видачі дублікату виконавчого листа може не бути також і з мотивів погашення заборгованості, проте самостійно перевірити ці відомості сторона боржника не має можливості, оскільки не є стороною вказаних проваджень, тому не має можливості одержати інформацію про стан проваджень, отже і про сплату заборгованості, про те це питання необхідно було з`ясувати під час розгляду подання виконавця в суді першої інстанції і її представник клопотав про те, але суд першої інстанції не взяв до уваги дані обставини. Також зазначає, що на час винесення оскаржуваної ухвали сплив строк пред`явлення даного виконавчого листа до виконання, оскільки чинна на час його оформлення редакція Закону України «про виконавче провадження» №2677-VI від 04.11.2010 передбачала, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом, а клопотання про поновлення такого строку до суду подано не було.

В судове засідання заінтересована особа ОСОБА_1 та державний виконавець Личаківського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області Онисько С.В. не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що, зокрема, інтереси заінтересованої особи ОСОБА_1 в судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заінтересованої особи ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, представника заінтересованої особи АТ «ТАСКОМБАНК» в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів подання про видачу дубліката виконавчого листа, відзиву на таке, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 п.17.4 розділу ХІІІ перехідних положень, ст. 258, 260, 261 ЦПК України, ч.1 ст. 12, п.1 ч.4, ч.5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та задовольняючи подання, виходив з того, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 26 січня 2011 року у цивільній справі №2-253/2011 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором KF 48896 від 06 травня 2008 року в розмірі 45845 дол. 52 центи США, що еквівалентно 364013,42 грн. по курсу НБУ на день винесення рішення, шляхом звернення стягнення на майно, яке належить ОСОБА_1 житлова квартира АДРЕСА_2 , способом визначеним статтею 38 Закону України «Про іпотеку», п.п.16,19 Іпотечного договору, а саме: на підставі рішення суду шляхом продажу майна ПАТ «Фольксбанк» від свого імені будь-які особі згідно договору купівлі-продажу. Вирішено питання про судові витрати. Зазначене рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку. Для його примусового виконання Личаківським районним судом м.Львова 15.12.2011 року було видано виконавчий лист. 29.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Зі змісту подання, судом встановлено, що на сьогоднішній день виконавчий документ втрачено при пересилці, а судове рішення не виконано. Оцінюючи заперечення представника заінтересованої особи Кіндратів І.М. суд вважав, що такі не стосуються справи про видачу дубліката виконавчого листа та підлягають вирішенню у передбаченому чинним законодавством порядку. Враховуючи вищенаведене, а також те, що виконавчий лист втрачено, а рішення суду не виконано, тому слід видати дублікат виконавчого листа для примусового виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 січня 2011 року у цивільній справі №2-253/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції немає.

11.10.2017р. головний державний виконавець Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Онисько С.В. звернулася в суд з поданням, у якому просила про видачу дубліката виконавчого листа №2-253/2011р., виданого 15.12.2011 Личаківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором KF 48896 від 06 травня 2008р. в сумі 45845, 52 $ США, що еквівалентно 364 013,42 грн., 1700 грн. та 30 грн. витрат на ІТЗ.

Подання мотивувала тим, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 26 січня 2011 року у цивільній справі №2-253/2011 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором KF 48896 від 06 травня 2008 року в розмірі 45845 дол. 52 центи США, що еквівалентно 364013,42 грн. по курсу НБУ на день винесення рішення, шляхом звернення стягнення на майно, яке належить ОСОБА_1 житлова квартира АДРЕСА_2 , способом визначеним статтею 38 Закону України «Про іпотеку», п.п.16,19 Іпотечного договору, а саме: на підставі рішення суду шляхом продажу майна ПАТ «Фольксбанк» від свого імені будь-які особі згідно договору купівлі-продажу. Вирішено питання про судові витрати. Для виконання вказаного судового рішення Личаківським районним судом м.Львова 15.12.2011 року видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено до примусового виконання. 29.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», яку разом із виконавчим документом скеровано стягувачу простою кореспонденцією, однак при пересилці виконавчий документ було втрачено.

Відповідно до чинної ст. 370 ЦПК України (в редакції станом на час звернення з поданням) замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат. Суд, який видав виконавчий лист про стягнення аліментів, має право за поданням державного виконавця, приватного виконавця у разі встановлення кількох місць роботи чи отримання доходів боржника видати дублікат виконавчого листа. Заява про видачу дубліката розглядається в судовому засіданні з викликом сторін і заінтересованих осіб. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката. За видачу стягувачу дубліката виконавчого листа або судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

На даний час, відповідно до підпункту 17.4 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до змісту вказаних норм закону суд, який розглядав справу, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат замість втраченого оригіналу таких документів. Тобто питання видачі дублікату, зокрема, і виконавчого листа може вирішуватись у випадку втрати його оригіналу.

Зважаючи на вказане звертаючись до суду в порядку підпункту 17.4 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України стягувач або державний виконавець повинні довести втрату оригіналу виконавчого документу.

Крім цього, слід вказати, що вказане питання (про видачу дублікату виконавчого листа) може вирішуватись позитивно виключно у випадку коли судове рішення не виконане (у іншому ж випадку слід вважати видача дублікату виконавчого листа призводила б до подвійного виконання судового рішення) або не закінчився строк пред`явлення виконавчого листа до виконання (у іншому ж випадку стягувач мав би право подання дублікату виконавчого листа до виконання після спливу відповідного, встановленого законом строку, що теж слід вважати суперечило б нормам закону).

Згідно ст. 371 ЦПК України (в редакції станом на час звернення з поданням), стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України (в редакції чинній на даний час), у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 26 січня 2011 року у цивільній справі №2-253/2011 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором KF 48896 від 06 травня 2008 року в розмірі 45845 дол. 52 центи США, що еквівалентно 364013,42 грн. по курсу НБУ на день винесення рішення, шляхом звернення стягнення на майно, яке належить ОСОБА_1 житлова квартира АДРЕСА_2 , способом визначеним статтею 38 Закону України «Про іпотеку», п.п.16,19 Іпотечного договору, а саме: на підставі рішення суду шляхом продажу майна ПАТ «Фольксбанк» від свого імені будь-які особі згідно договору купівлі-продажу. Вирішено питання про судові витрати.

Зазначене рішення набрало законної сили 27.09.2011 року.

Для його примусового виконання Личаківським районним судом м.Львова 15.12.2011 року було видано виконавчий лист.

29.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні, що було відкрито 7.10.2016 року, чого ніким із учасників справи не оспорювалось.

Крім цього, як ствердив представник заінтересованої особи ОСОБА_1 постанова про відкриття виконавчого провадження ними не оскаржувалась.

На думку колегії суддів, при розгляді справи такої категорії суду слід зважати на ряд обставин, які мають істотне значення і сам факт втрати чи фізичного знищення виконавчого документу є лише однією із таких. Іншими ж є як вказано вище питання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та питання виконання рішення.

Відповідно до редакції ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», яка була чинною на час ухвалення рішення та набрання ним законної сили: « Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

2. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для:

1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення;

2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення;

3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

3. Рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

4. Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання встановлюються для кожного платежу окремо.

Однак, 5.10.2016 року набрав чинності новий Закону України «Про виконавче провадження» із змісту ряду статтей якого вбачається таке.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено наоргани та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону, строки у виконавчому провадженні це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Крім цього, згідно п. 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Із змісту вказаних норм вбачається, що, у випадку якщо строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не закінчився, згідно норм закону у попередній редакції, у зв`язку із прийняттям та набранням чинності новим законом, такий строк продовжується до трьох років.

Зважаючи на вказане строк пред`явлення виконавчого листа до виконання після постановлення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу 29.06.2017 року продовжився до трьох років та до цього не сплив, оскільки був перерваний останньою постановою про відкриття виконавчого провадження від 7.10.2016 року, яка ніким із учасників не оскаржувалась.

Тлумачення норм закону та Конституції України апелянтом у той спосіб, що Закон України «Про виконавче провадження» зворотної дії в часі не має, а за законом у старій редакції стягувачем пропущено річний строк звернення з виконавчим листом до виконання, слід вважати помилковими.

Так, як вказано вище норми Закону України «Про виконавче провадження» у новій редакції не поширюються на правовідносини, що виникли за виконавчими провадженнями, що були розпочаті та завершені, строки пред`явлення виконавчих документів за якими завершилися до набрання ним чинності у новій редакції, однак норми такого застосовуються до правовідносин, що виникли за виконавчими провадженнями, що тривають, тобто і у випадках не завершення строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, що має місце у даному випадку. Тобто слід вважати, що норми Конституції України жодним чином не порушені судом першої інстанції оскільки суд правильно застосував закон, що набрав чинності та поширюється на правовідносини, що тривають, а не завершились, тобто не застосував закон ретроспективно.

Крім цього, жодних доказів про те, що рішення суду виконано ніким із учасників не подано.

Аналогічно не подано і доказів про те, що виконавчий документ не втрачено при пересиланні, на чому наполягають державний виконавець та стягувач.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що виконавчий лист втрачено, а рішення суду не виконано, тому слід видати дублікат виконавчого листа для примусового виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 січня 2011 року у цивільній справі №2-253/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Окрім цього, зважаючи на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження не оскаржувалась жодного значення не мають і доводи, що стосуються відкриття виконавчого провадження не за територіальністю.

Решта доводів скарги на правильність рішення суду першої інстанції не впивають.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу відхилити. Оскаржуване ж судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра