Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1667/19 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №295/1667/19 за позовом представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Каримова Нелля Сабіровна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу іпотечного майна та скасування державної реєстрації права власності, за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Каримової Неллі Сабіровни на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 23липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в якому зазначили, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 3 серпня 2012 року звернуто стягнення на іпотечне майно- належну їм квартиру АДРЕСА_1 , шляхом її продажу ПАТ КБ « ПриватБанк» з укладанням від їх імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем.

5 липня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири та здійснено державну реєстрацію права власності на дане нерухоме майно за покупцем.

Позивачі зазначають, що договір купівлі-продажу квартири не відповідає вимогам ст.ст.33, 36 Закону України « Про іпотеку», оскільки в даному випадку одночасно застосовано в якості підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки рішення суду та договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Окрім того, спірний договір укладений ПАТ КБ «ПриватБанк» не від імені власників іпотечного майна, як це передбачено рішенням суду, а від імені банку.

Також вказують, що реалізація іпотечного майна відбулась під час дії Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Враховуючи вищезазначене, позивачі просили визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладений 5 липня 2016 року між ПАТ КБ « ПриватБанк» та ТОВ « Естейт Селлінг» та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С.

Окрім того, просили скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ « Естейт Селлінг».

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 липня 2019 року позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі АТ КБ « ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що підставою продажу спірної квартири було порушення кредитних зобов`язань, а положення Закону України « Про іпотеку» передбачають способи реалізації права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог у разі порушення зобов`язань за кредитною угодою. Банк вправі скористатись будь-яким способом звернення стягнення на іпотечне майно, відтак висновок суду про одночасне застосування декількох підстав для звернення стягнення є помилковим.

Безпідставним також є й посилання суду на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивачі не мають у власності іншого житла.

В поданій до суду апеляційній скарзі приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Каримова Н.С. просить скасувати рішення та ухвалити нове, - про відмову у задоволенні позову.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що посилання у спірному договорі на застереження та рішення суду жодним чином не протирічить один одному та не свідчить про порушення вимог Закону України « Про іпотеку», оскільки продаж іпотечного майна в порядку ст. 38 цього Закону не є виключно позасудовим способом захисту прав іпотекодержателя, а можливий також й на підставі рішення суду при наявності відповідного застереження в договорі іпотеки.

Також звертає увагу на ту обставину, що положення Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на спірні правовідносини, оскільки стосуються виключно примусової реалізації майна за рішенням суду. В даному ж випадку належна позивачам квартира була реалізована за цивільно-правою угодою.

В судовому засіданні представник АТ КБ « ПриватБанк» підтримав апеляційну скаргу банку та вважав обгрунтованою апеляційну скаргу третьої особи.

Представник позивачів в судовому засіданні не визнала доводи, викладені в апеляційний скаргах.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 3 серпня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МК 106-07 від 17 квітня 2007 року у розмірі 49657,25 дол. США, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством КБ « ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ « ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки у розмірі 303000 грн.

5 липня 2016 року між ПАТ КБ « ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ « Естейт Селлінг» набуло право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,94 кв.м.

Зазначений договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С. 5 липня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за №1978.

Цього ж дня право власності на спірну квартиру було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №30327115 від 5 липня 2016 року, номер запису про право власності - 15255593.

Відповідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачене право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

7 червня 2014 року набув чинності Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до п.1 якого протягом строку дії цього Закону не може бути примусово стягнуте ( відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України « Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України « Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна ( об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.

Пунктом 4 даного Закону також передбачено, що протягом його дії інші Закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Мораторій полягає у відстроченні виконання зобов`язання та не є звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки ( застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати ( відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки ( застави).

Зміст вищезазначених положень Закону свідчить про те, що термін «примусове стягнення» стосується також й випадків відчуження іпотечного майна без згоди власника.

Отже, іпотекодавець може реалізувати передбачене ст. 33 Закону України «Про іпотеку» право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, яке відповідає критеріям, визначеним у п.1 Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», лише у разі згоди на це власника.

Судом встановлено, що продаж спірної квартири відбувся протягом дії мораторію, без згоди позивачів, які постійно проживають у даному житловому приміщенні. Загальна площа цієї квартири не перевищує 140 кв.м.

Зміст витягу з Державного реєстру речових прав свідчить про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають у власності іншого житла.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що відчуження належної позивачам квартири не узгоджується з положеннями Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що, в свою чергу, є підставою для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним згідно з ч.1 ст. 203, ч.1 ст.215 ЦК України.

Та обставина, що відчуження банком іпотечного майна відбулось без згоди власників під час дії вищезазначеного Закону України, є самостійною та достатньою підставою для задоволення позовних вимог. Відтак, посилання на застосування іпотекодержателем одночасно декількох способів звернення стягнення на іпотечне майно, а також реалізацію цього майна у спосіб, не передбачений рішенням суду, в даному випадку не мають правового значення для вирішення спору.

З огляду на вищезазначене, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції,- без змін.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Каримової Неллі Сабіровни залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 23липня 2019 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 грудня 2019 року.

Головуюча Судді: