ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року

м. Черкаси

справа № 711/6153/16-ц провадження № 22-ц/821/811/19 категорія: 304090300

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Єльцова В.О., Фетісової Т.Л.

секретар: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: Державна іпотечна установа

представник позивача: Тодосієнко Валерій Михайлович

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2017 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача згідно довіреності ОСОБА_1 . 14.07.2016 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, вказуючи на те, що 22 грудня 2006 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит № 459-ЧД, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит - грошові кошти в сумі 213 615,00 грн. строком з 22 грудня 2006 року по 21 грудня 2031 року, включно, зі сплатою 13,4% річних. 22 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_3 , був укладений договір поруки №459-ЧД. 29 березня 2007 року між Державною іпотечною установою та банком був укладений договір відступлення права вимоги №215, згідно якого банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит, іпотечним договором та договором поруки. Станом на день подачі позову, ОСОБА_2 не сплатила суму заборгованості за зговором про іпотечний кредит. Позивач вважає, що заборгованість за договором про іпотечний кредит підлягає стягненню з відповідачів у судовому порядку у зв`язку з наступним.

Відповідно до пункту 2.4 договору про іпотечний кредит, ОСОБА_2 зобов`язалася щомісячно до 21 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки ануїтентними платежами в сумі не менше 2 473 грн. 79 коп. та здійснити остаточне погашення не пізніше 21 грудня 2031 року. Проте, нею порушено вищезазначені умови договору про іпотечний кредит, ОСОБА_2 належним чином, не сплачує ануїтетних платежів. Відповідно до пункту 6.1 договору про іпотечний кредит, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим договором.

Пунктом 5.3.3 договору про іпотечний кредит встановлено, що ОСОБА_2 зобов`язана у разі порушення умов договору про іпотечний кредит та/або іпотечного договору на вимогу кредитора достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій. Згідно до пункту 6.2 договору про іпотечний кредит, за порушення взятих на себе зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, ОСОБА_2 зобов`язувалася сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми сплаченого платежу, за кожний день прострочення.

Таким чином, станом на 30.12.2015 за порушення умов договору про іпотечний кредит нарахована заборгованість за кредитом: по основній сумі боргу - 197 494,58 грн., нараховані відсотки - 2380,21 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 37,44 грн., інфляційні втрати - 163,40 грн. Пунктом 1.1 договору поруки встановлено, що поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит. Відповідно до пункту 3.2 договору поруки, відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Таким чином, ОСОБА_3 несе солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання ОСОБА_2 умов договору про іпотечний кредит.

Таким чином, позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 200075,63 грн., а саме: по основній сумі боргу - 197 494,58 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 2380,21 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 37,44 грн., інфляційні втрати -163,40 грн. та судові витрати в сумі 3001,13грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2017 року позов Публічного Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 200075,63 грн., а саме: 197494,58 грн. основна суму боргу, 2380,21 грн. прострочені відсотки за користування кредитом, 37,44 грн. пеня за прострочення сплати кредитних коштів, 163,40 грн. інфляційні втрати.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи сплачений судовий збір в сумі 3001,13 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 05 вересня 2017 року апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задоволено.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2017 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит - скасовано, ухвалено нове рішення.

Позов Державної іпотечної установи про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №459-ЧД від 22.12.2006 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з поручителя ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 200075,63 грн., а саме: 197494,58 грн. - основна суму боргу, 2380,21 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом, 37,44 грн. - пеня за прострочення сплати кредитних коштів, 163,40 грн. - інфляційні втрати.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи сплачені судові витрати в розмірі 3 301 грн. 24 коп. по 1650 грн. 62 коп. з кожного на користь Державної іпотечної установи.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню колегією суддів, оскільки спростовують висновки суду 1 інстанції щодо безпідставності відмови в задоволенні вимог про стягнення коштів з поручителя.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 05 вересня 2017 року у частині позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано.

Передано справу № 711/6153/16-ц у частині позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду касаційної інстанції мотивовано тим, що згідно довідки про стан заборгованості за договором про іпотечний кредит від 22 грудня 2006 року № 459-ЧД станом на 30 грудня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 становить 200 075,63 грн. (а.с. 5). Відповідно до довідки про стан заборгованості за договором про іпотечний кредит від 22 грудня 2006 року № 459-ЧД станом на 05 липня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 становить 201 705,80 грн. (а. с. 126). У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості за період з 22 грудня 2006 року до моменту звернення із позовом. Відповідно до інформації про рух коштів за кредитом ОСОБА_2 прострочення сплати чергових платежів за договором про іпотечний кредит почалося у січні 2015 року (а. с. 127). Із цим позовом Державна іпотечна установа звернулася до поручителя ОСОБА_3 12 липня 2016 року (а. с. 27).

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проте, суд апеляційної інстанції не врахував, що кредитним договором передбачено виконання шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), у зв`язку з чим не з`ясував, чи припинилась порука ОСОБА_3 за окремими платежами. За таких обставин, апеляційний суд зробив передчасний висновок про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що рішення апеляційного суду у частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором про іпотечний кредит на користь Державної іпотечної установи ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення апеляційного суду у частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором про іпотечний кредит на користь Державної іпотечної установи скасувати і передати справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник Державної іпотечної установи Тодосієнко В.М. подав апеляційну скаргу на рішення суду. Апелянт вважає, що рішення є незаконним та необгрунтованим. Зазначає, що висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості з поручителя не грунтується на вимогах закону та не відповідає обставинам справи. Апелянт просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.02.2017 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким позов Державної іпотечної установи про стягнення заборгованості за Договором про іпотечний кредит № 459-ЧД від 22.12.2006 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі. Стягнути солідарно з відповідачів на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит та сплачені судові витрати.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника Державної іпотечної установи Тодосієнка В.М. мотивована тим, що відсутність доказів повідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Таким чином, поручитель у будь-якому випадку не підлягає звільненню від обов`язку виконувати зобов`язання щодо сплати кредитної заборгованості, навіть у випадку, якщо б він не був повідомлений про відступлення права вимоги за кредитним зобов`язанням новому кредиторові. Таким чином, зважаючи на те, що погашення заборгованості здійснювалося частково до дати подачі позову до суду, останній з платежів було здійснено 04.07.2016 року, а позов було пред`явлено 14.07.2016 року, тому позивач звернувся з вимогою (позовом) до поручителя в межах строку дії поруки.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

В грудні 2019 року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Стратілатов Костянтин Геннадійович подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вимоги позивача, пред`явленні до поручителя ОСОБА_3 , суперечать нормам матеріального та процесуального права, не відповідають дійсним обставинам справи та наявним у справі доказам, у зв`язку з чим апеляційна скарга не може бути задоволена.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази видачі ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» кредитних коштів позичальнику ОСОБА_2 на підставі кредитного договору. Під час розгляду справи ні відповідач ОСОБА_2 (позичальник), ні відповідач ОСОБА_3 (поручитель) не визнали факту одержання кредитних коштів.

Також, зазначає, що в даному випадку договір про іпотечний кредит №459-ЧД від 22.12.2006 року є споживчим кредитом, метою укладення кредитного договору було придбання квартири для особистих потреб позичальника, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника.

Стверджує, що позивачу має бути наданий строк для подання обґрунтованого розрахунку та в разі не надання суду обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, позовна заява підлягає залишенню без руху.

Надходження апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2017 року позов Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 200075,63 грн., а саме: 197494,58 грн. основна суму боргу, 2380,21 грн. прострочені відсотки за користування кредитом, 37,44 грн. пеня за прострочення сплати кредитних коштів, 163,40 грн. інфляційні втрати.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи сплачений судовий збір в сумі 3001,13 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В квітні 2017 року до Апеляційного суду Черкаської області надійшла апеляційна скарга представника Державної іпотечної установи Тодосієнко В.М. на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2017 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 травня 2017 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Нерушак Л.В., судді Бабенко В.М., Карпенко О.В.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05 вересня 2017 року апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задоволено.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2017 року у справі за позовом Державна іпотечна установа до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит скасовано, ухвалено нове рішення.

Позов Державної іпотечної установи про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №459-ЧД від 22.12.2006 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з поручителя ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 200075,63 грн., а саме: 197494,58 грн. - основна суму боргу, 2380,21 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом, 37,44 грн. - пеня за прострочення сплати кредитних коштів, 163,40 грн. - інфляційні втрати.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи сплачені судові витрати в розмірі 3 301 грн. 24 коп. по 1650 грн. 62 коп. з кожного на користь Державної іпотечної установи.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 05 вересня 2017 року у частині позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано.

Передано справу № 711/6153/16-ц у частині позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2019 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Бородійчук В.Г., судді Єльцов В.О., Фетісова Т.Л.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 листопада 2019 року справу призначено до розгляду з викликом сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 22 грудня 2006 року був укладений договір про іпотечний кредит № 459-ЧД, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит - грошові кошти в сумі 213 615,00 грн., строком з 22 грудня 2006 року по 21 грудня 2031 року, включно зі сплатою 13,4% річних.

22 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №459-ЧД (згідно копії даного договору поруки).

29 березня 2007 року між Державною іпотечною установою та банком був укладений договір відступлення права вимоги №215, згідно якого банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит, іпотечним договором та договором поруки.

В судовому засіданні встановлено, що станом на 05.07.2016 ОСОБА_2 не сплатила суму заборгованості за договором про іпотечний кредит.

Відповідно до пункту 2.4 договору про іпотечний кредит, ОСОБА_2 зобов`язалася щомісячно до 21 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки ануїтентними платежами в сумі не менше 2 473 грн. 79 коп. та здійснити остаточне погашення не пізніше 21 грудня 2031 року. Встановлено, що ОСОБА_2 , належним чином не сплачує ануїтетних платежів.

Відповідно до пункту 6.1 договору про іпотечний кредит, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим договором.

Пунктом 5.3.3 договору про іпотечний кредит встановлено, що ОСОБА_2 зобов`язана у разі порушення умов договору про іпотечний кредит та/або іпотечного договору на вимогу кредитора достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій.

Згідно до пункту 6.2 договору про іпотечний кредит, за порушення взятих на себе зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, ОСОБА_2 зобов`язувалася сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

Таким чином, станом на 30.12.2015 за порушення умов договору про іпотечний кредит нарахована заборгованість за кредитом : по основній сумі боргу - 197 494,58 грн., нараховані відсотки - 2380,21 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 37,44 грн., інфляційні втрати - 163,40 грн.

Пунктом 1. договору поруки встановлено, що поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит.

Відповідно до пункту 3.2 договору поруки, відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Згідно до договору поруки №459-ЧД від 22.12.2006, а саме: п.2.1.1 у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит, протягом 5 робочих днів з дня невиконання пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов`язковими для виконання протягом 5 робочих днів з моменту отримання поручителем від кредитора письмового повідомлення про невиконання боржником зобов`язань за договором про іпотечний кредит.

Відповідно до договору поруки №459-ЧД від 22.12.2006, а саме: п 2.6.1, якщо боржник не в змозі вчасно здійснити платіж у відповідності із договором про іпотечний кредит, він письмово повідомляє про це поручителя та кредитора не пізніше ніж за три дні до моменту настання строку платежу.

Згідно копії договору відступлення права вимоги № 215, а саме п.3.2, банк зобов`язаний не пізніше 5 робочих днів з моменту набрання чинності пунктом1.1 цього договору передати поручителю письмове повідомлення про відступлення права вимоги за договором поруки, вказаним п 1.1 цього договору.

З вище перерахованого можна зробити висновок, що відповідач ОСОБА_3 згідно з зазначеними пунктами договорів належним чином не був повідомлений про невиконання боржником зобов`язань по іпотечному кредиту. Не отримував ні від позивача, ні від ОСОБА_2 листів чи повідомлень, відтак не був належним чином повідомлений про невиконання боржника зобов`язань.

В судовому засідання встановлено, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконуються, а тому до стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 200075,63 грн., а саме: 197494,58 грн. основна суму боргу, 2380,21 грн. прострочені відсотки за користування кредитом, 37,44 грн. пеня за прострочення сплати кредитних коштів, 163,40 грн. інфляційні втрати та сплачений позивачем судовий збір в сумі 3001,13 грн.

1.Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга представника Державної іпотечної установи Тодосієнка В.М. не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції в частині позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 22 грудня 2006 року був укладений договір про іпотечний кредит № 459-ЧД, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит - грошові кошти в сумі 213 615 грн., строком з 22 грудня 2006 року по 21 грудня 2031 року включно зі сплатою 13,4 % річних.

У договорі про іпотечний кредит від 22 грудня 2006 року № 459-ЧД, укладеному між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 , сторони обумовили:

ОСОБА_2 зобов`язана щомісячно до 21 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки ануїтетними платежами у сумі не менше 2 473,79 грн. та здійснити остаточне погашення не пізніше 21 грудня 2031 року (пункт 2.4);

ОСОБА_2 зобов`язана у разі порушення умов договору про іпотечний кредит та/або іпотечного договору на вимогу кредитора достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій (пункт 5.3.3);

за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим договором (пункт 6.1);

за порушення взятих на себе зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, ОСОБА_2 зобов`язана сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної ставки НБ України, яка діє у період, за який сплачується пеня, від суми плаченого платежу, за кожний день прострочення (пункт 6.2).

22 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 459-ЧД.

У договорі поруки № 459-ЧД від 22 грудня 2006 року, укладеному між банком та ОСОБА_3 , сторони обумовили:

поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно у повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 459 -ЧД від 22 грудня 2006 року та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому (пункт 1);

відповідальність поручителя і боржника є солідарною (пункт 3.2).

9 березня 2007 року між Державною іпотечною установою та банком був укладений договір відступлення права вимоги № 215, згідно якого банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит, іпотечним договором та договором поруки.

ОСОБА_2 не сплатила суму заборгованості за договором про іпотечний кредит, у зв`язку із чим станом на 30 грудня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 200 075,63 грн., а саме: основна сума боргу - 197 494,58 грн., нараховані відсотки - 2 380,21 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 37,44 грн., інфляційні втрати - 163,40 грн.

У пункті 4.2 договору поруки № 459-ЧД від 22 грудня 2006 року, укладеному між банком та ОСОБА_3 , сторони обумовили, що «порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за договором про іпотечний кредит» (а. с. 19-21). Таким чином строк поруки у договорі поруки № 459-ЧД від 22 грудня 2006 року не встановлений.

Відповідно до п. 2.4 Договору про іпотечний кредит від 22.12.2006 року, погашення кредиту та сплачення нарахованих відсотків у складі щомісячних ануїтетних платежів здійснюється відповідно до Графіку погашення кредиту (а.с. 6).

Згідно довідки про стан заборгованості за договором про іпотечний кредит від 22 грудня 2006 року № 459-ЧД станом на 30 грудня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 становить 200 075,63 грн. (а.с. 5). У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості за період з 22 грудня 2006 року до моменту звернення із позовом.

Таким чином, з наданих до суду першої інстанції доказів вбачається, що позивачем стягується заборгованість за договором, яка виникла станом на 30 грудня 2015 року.

Відповідно до інформації про рух коштів за кредитом, прострочення сплати чергових платежів ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит почалося у січні 2015 року (а.с. 127).

Із позовом про солідарне стягнення заборгованості станом на 30 грудня 2015 року Державна іпотечна установа звернулася до поручителя ОСОБА_3 12 липня 2016 року (а. с. 27).

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2 договору поруки) про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням».

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2918 року під час розгляду справи №408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) погодилась з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14.

Такий же висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року під час розгляду справи №523/8249/14-ц.

Таким чином, враховуючи наведені вище фактичні обставини справи, встановлені судом, норми законодавства, а також правові висновки ВСУ, колегія суддів констатує, що у даному випадку в задоволенні вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителя слід відмовити в зв`язку з тим, що прострочення сплати чергових платежів (згідно з графіком) за договором про іпотечний кредит відповідно до інформації про рух коштів почалося у січні 2015 року, заборгованість за Договором про іпотечний кредит позивачем стягується станом на 30 грудня 2015 року, а з позовом Державна іпотечна установа звернулася до поручителя ОСОБА_3 12 липня 2016 року, тобто з пропуском 6-місячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції закону на момент вчинення дії), а отже порука в даному випадку є припиненою.

Доводи представника поручителя ОСОБА_3 - адвоката Стратілатова К.Г. про те, що позивачу має бути наданий строк для подання розрахунку заборгованості, що стягуються та, в разі неподання вищевказаного розрахунку, позовна заява підлягає залишенню без руху, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Ч. 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо докази не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Ч. 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано позовну заяву про солідарне стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою.

Разом з тим, позивачем було подано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій позивач просив суд 1 інстанції справу розглядати за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував та в заяві зазначив, що в матеріалах справи достатньо доказів на підставі яких суд може прийняти законне та обґрунтоване рішення (стор. 41).

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для витребування у позивача розрахунку заборгованості.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення у частині позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Державної іпотечної установи Тодосієнка Валерія Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2017 року у частині позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді