Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 662/618/16-ц

провадження № 61-29480св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - Черненко Тетяна Валеріївна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 14 грудня 2016 року у складі судді Тимченко О. В. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 19 липня 2017 року у складі колегії суддів: Бугрика В. В., Пузанової Л. В., Склярської І. В.,

Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»; банк), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк обґрунтовував вимоги тим, що 16 серпня 2007 року між ним і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № НАН2G116150093, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 37 093,08 доларів США зі сплатою 1,00 % щомісяця на суму залишку заборгованості зі строком повернення до 13 серпня 2027 року.

Позичальник належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 25 лютого 2016 року становить 110 253,59 доларів США, що еквівалентно 3 000 000 грн 18 коп., із яких: заборгованість за кредитом - 22 783,61 доларів США, 23 701,17 доларів США - заборгованість за відсотками, 4 448,65 доларів США - заборгованість за комісією, 59 320,16 доларів США - пеня.

Ураховуючи викладені обставини, АТ КБ «ПриватБанк», уточнивши 18 жовтня 2016 року позовні вимоги, просило стягнути з відповідача борг за кредитним договором у вищевказаному розмірі.

Короткий зміст рішення та ухвали судів попередніх інстанцій

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 14 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 19 липня 2017 року, у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суди виходили з того, що вимоги банку є обґрунтованими, однак позов поданий з пропуском позовної давності, про наслідки спливу якої заявив відповідач, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст касаційної скарги

У серпні 2017 року до суду касаційної інстанції від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2017року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Справу № 662/618/16-ц передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропущенням позовної давності.

У кредитному договорі сторони дійшли згоди про погашення кредиту щомісячними платежами та установили його строк - до 13 серпня 2027 року.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, тому початок перебігу позовної давності за кожен такий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Зазначає, що суди належним чином не перевірили доводи банку щодо строку виконання зобов`язання і права банку на отримання відсотків за користування кредитними коштами.

Обставини справи

Суди встановили, що 16 серпня 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_1 уклали кредитний договір № НАН2G116150093, згідно з умовами якого остання отримала кредит у сумі 37 093,08 доларів США (30 280 доларів США на придбання квартири, 6 813,08 доларів США на сплату страхових платежів) зі сплатою 1,00 % щомісячно строком до 13 серпня 2027 року (з можливістю дострокового стягнення кредиту у разі порушення умов договору).

Погашення кредиту повинно було здійснюватися щомісяця шляхом внесення узгодженої сторонами суми на погашення заборгованості та відсотків за користування кредитом, а саме 397,94 доларів США.

Повернення кредиту забезпечене договором іпотеки від 16 серпня 2007 року № НАН2G216150093, укладеним між банком і ОСОБА_1 , та договором поруки від 16 серпня 2007 року, укладеним між банком і ОСОБА_2

З липня 2010 року позичальник припинила здійснювати погашення заборгованості.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 15 березня 2013 року у справі № 2024/8008/12 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу на підставі ціни, встановленої за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем, або оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ринкові ціни на цей вид майна для даної місцевості на день продажу, але не нижчою, ніж 191 147 грн, яка вказана у договорі іпотеки від 16 серпня 2007 року № НАН2G116150093, ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем; виселено ОСОБА_1 з предмету іпотеки.

Станом на 25 лютого 2016 року розмір заборгованості за кредитним договором становить 110 253,59 доларів США, з яких: 22 783,61 доларів США - заборгованість за кредитом, 23 701,17 доларів США - заборгованість за відсотками, 4 448,65 доларів США - заборгованість за комісією, 59 320,16 доларів США - пеня, яку відповідач відмовляється добровільно погасити.

Вказані обставини стали підставою для подання даного позову.

У запереченні на позовну заяву ОСОБА_1 просила застосувати до вимог банку наслідки пропуску позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, оскільки оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги банку є обґрунтованими, однак позов поданий з пропуском позовної давності, про наслідки спливу якої заявлено ОСОБА_1

Апеляційний суд погодився з рішенням місцевого суду про відмову у задоволенні позову на підставі частини четвертої статті 267 ЦК України, зазначивши при цьому, що позивач неодноразово звертався до суду з позовами про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, зокрема 04 червня 2011 року у справі № 2-648/11 (у подальшому змінено на № 2024/8008/12), що свідчить про дострокове припинення кредитних зобов`язань і про початок перебігу позовної давності з указаного моменту.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з таких підстав.

Частинами першою та другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Суди встановили, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яку банк просив стягнути на його користь.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до пункту 2.3 кредитного договору від 16 серпня 2007 року банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, зокрема у разі порушення останнім зобов`язань, передбачених цим договором.

09 червня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до суду позов до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 16 серпня 2007 року у рахунок погашення кредитної заборгованості станом на 26 травня 2011 року у розмірі 56 918, 96 доларів США (29 623,96 доларів США - заборгованість за кредитом, 6 098,78 доларів США - заборгованість за відсотками, 996,73 доларів США - заборгованість за комісією, 17 459,19 доларів США - пеня, 31,31 доларів США - штраф (фіксована частина), 2 708,93 доларів США - штраф (відсоткова складова)) за кредитним договором від 16 серпня 2007 року № НАН2G116150093 та виселення (справа № 2024/8008/12).

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 15 березня 2013 року у справі № 2024/8008/12 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу на підставі ціни, встановленої за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем, або оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ринкові ціни на цей вид майна для даної місцевості на день продажу, але не нижчою, ніж 191 147 грн, яка вказана у договорі іпотеки від 16 серпня 2007 року № НАН2G116150093, ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі- продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем; виселено ОСОБА_1 з предмету іпотеки.

При розгляді вищезазначеної справи суд установив, що 06 травня 2011 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення суми кредиту у повному обсязі, а також відсотків, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги з попередженням про те, що у разі невиконання вимоги банк вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Тобто банк, направивши таку вимогу позичальнику (пред`явивши позов), змінив строк виконання зобов`язання.

Вищевказані обставини свідчать про те, що, подавши даний позов у квітні 2016 року (майже через п`ять років після дострокового стягнення боргу за кредитом), банк пропустив позовну давність, про наслідки спливу якої заявила відповідач, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з наведеним рішення судів попередніх інстанцій про відмову у позові банку на підставі частини четвертої статті 267 ЦК України є законними та обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність залишення задоволення касаційної скарги, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. І. Крат Н. О. Антоненко І. О. Дундар В. І. Журавель М. М. Русинчук