ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року

м. Харків

Справа №643/15119/17

Провадження № 22-ц/818/3825/19

Категорія: відшкодування шкоди

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справуапеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 травня 2019 року у складі судді Короткого І.П.,

у цивільній справі №643/15119/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

встановив:

22.11.2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та просила стягнути з ОСОБА_1 47894 гривні 18 копійок у якості відшкодування майнової шкоди, 5000 гривень - відшкодування моральної шкоди, 7640 гривень судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що 02.09.2017 року приблизно о 12 годин 30 хвилин в районі будинку №44-Б по вул.Академіка Павлова в м.Харкові з вини відповідача, яка керувала автомобілем Opel Askona реєстраційний номер НОМЕР_1 та порушила п.10.2 Правил дорожнього руху, сталося зіткнення зазначеного автомобіля з автомобілем Mitsubishi Pajero Sport реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві власності, а вказані автомобілі було пошкоджено. У зв`язку з цим пошкодженням вказаного автомобіля Mitsubishi Pajero Sport позивачу була заподіяна майнова шкода у розмірі 56700,38 грн., яка була частково відшкодована йому третьою особою в порядку страхування цивільно-правової відповідальності відповідача у розмірі 8806,20 грн. Також позивач зазначає, що вказаними діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 47894 гривні 18 копійок на відшкодування майнової шкоди, 7640 гривень судових витрат.

В іншій частині в позовних вимог суд вирішив відмовити.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що рахунок-фактура та акт виконаних робіт, які надані позивачем на підтвердження своїх вимог, не є належними та допустимими доказами оскільки при визначені вартості проведення ремонту автомобіля позивача TOB «Техно-Арт» не враховано коефіцієнт фізичного зносу та втрати товарної вартості, невідомі джерела, з яких отримано відомості щодо вартості запчастин та проведення робіт.

Позивач зазначає, що TOB «Техно-Арт» є офіційним дилером Mitsubishi, однак будь-яких доказів цьому не надано. Між позивачем та TOB «Техно-Арт» склалися договірні відносини. TOB «Техно-Арт», як суб`єкт господарювання, має право на власний розсуд визначати вартість своїх робіт та запчастин, що суперечить принципу відшкодування реального матеріального збитку.

Очевидно, що деталі автомобіля, які постраждали внаслідок ДТП, не були новими та мали певний коефіцієнт фізичного зносу, який повинен був бути врахований під час розрахунку відновлювального ремонту. Скаржник зазначає, що ціни на запчастини, зазначені у рахунку-фактурі та акті виконаних робіт, є значно вищими порівняно з вільним ринком автомобільних запчастин.

На думку скаржника, ремонтна калькуляція, проведена за допомогою програмного забезпечення Audatex, відповідно до розрахунку зробленого СК «Вусо» спирається на відомості щодо вартості запчастин, які надані саме виробником Mitsubishi, а отже є максимально об`єктивною.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення, який складався на місці ДТП, вбачається, що пошкодженнями автомобіля позивача є - пошкодження бамперу та решітки радіатору. Натомість, позивач здійснила ремонт інших запчастин, які не постраждали внаслідок ДТП (наприклад, встановлення крила, спойлера бампера, інтеркулер, парктронік тощо).

Враховуючи викладене, CK «Вусо» в повному обсязі сплачено матеріальний збиток, завданий відповідачем в результаті ДТП.

У справі було проведено авто товарознавчу експертизу №11264 від 08.04.2019.

Згідно з експертизою, є два варіанти висновків: 1 варіант - визначений за копією рахунку-фактури №7-00001463 від 12.09.2017 TOB «Техно-Арт». Відповідно до цього варіанту, вартість матеріального збитку складає 51096,15 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 45170,43 грн.

2 варіант - визначений за копією ремонтної калькуляції №790964. Відповідно до цього варіанту, вартість матеріального збитку складає 27910,31 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 22214,15 грн.

Скаржник зазначає, що суми, у висновку експерта є нижчими від сум, як заявляє позивач та які були покладені в основу рішення суду першої інстанції.

Крім цього, згідно з матеріалами справи ліміт страхування відповідача становить 100 000 грн. Отже, оскільки відповідальність відповідача була застрахована, стягнення з нього матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою суперечить меті інституту страхування і Позивач повинен звернутися з позовом до ПрАТ «CK «ВУСО» про відшкодування матеріальних збитків, яке і повинно відшкодувати шкоду. Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до ПрАТ «CK «ВУСО».

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, оскількисуд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування відзиву ОСОБА_2 зазначає, що фактична вартість витрат, понесених позивачем для відновлення свого порушеного відповідачем права, складає 47.894,00 гривень - реальні збитки, які підтверджені письмовими доказами. Висновок експерта за результатами автотоварознавчої експертизи №11264 від 08.04.2019 року ХНДІСЕ ім. Засл.проф М.С.Бокаріуса та ремонтна калькуляція №790964 від 26.09.2017 року, які за своєю суттю є теоретичним припущенням можливої вартості заподіяної шкоди за тих чи інших обставин, на які посилається відповідач, вартості реальних збитків не спростовують.

Твердження апелянта про ймовірність вартості певних запасних частин в мережі Інтернет, ремонт пошкоджених запасних частин які не відображені в протоколі про адміністративне правопорушення та повне відшкодування матеріальних збитків третьою особою, спростовуються теоретичними дослідженнями експерта при складанні висновку та спеціаліста при складанні ремонтної калькуляції, та вартістю фактично виконаних робіт.

Відповідно Полісу №АК/2522265 від 16.12.2016 року третьою особою застрахована цивільна відповідальність саме відповідача, який погодився із вартістю суми матеріальної шкоди і відповідно сумою страхового відшкодування в розмірі 8806,38 гривень, яка в свою чергу 06.12.2017 року була сплачена на рахунок TOB «Техно-Арт». Таким чином, оскільки страхова виплата (страхове відшкодування) є недостатньою для повного відшкодування завданої шкоди, відповідач зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. У зв`язку з чим позов подано до належного відповідача з урахуванням приписів ст.ст.1166, 1187 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою Харківського національного медичного університетув порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 02.09.2017 року приблизно о 12 годин 30 хвилин в районі будинку № 44-Б по вул.Академіка Павлова в м.Харкові з вини ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем Opel Askona реєстраційний номер НОМЕР_1 та порушила п.10.2 Правил дорожнього руху, сталося зіткнення зазначеного автомобіля з автомобілем Mitsubishi Pajero Sport реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на праві власності, а вказані автомобілі було пошкоджено.

Постановою Московського районного суду м.Харкова від 04.10.2017 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУаП і накладено на нього адміністративне стягнення.( а.с. 9)

05.12.2016 року між ПрАТ «CK «ВУСО»та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і видано поліс АК/2522265, згідно з яким застрахована її цивільно-правова відповідальність як власника автомобіля Opel Askona, реєстраційний номер НОМЕР_1 . (а.с. 10)

Згідно рахунку-фактури № 7-00001463 від 12.09.2017 року, виконаного ТОВ «Техно-Арт» вартість матеріального збитку, спричиненого автомобілю Mitsubishi Pajero Sport реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , пошкодженого при ДТП 21.12.2016 року становить 56700 грн. 38 коп з урахуванням ПДВ( а.с. 11)

Відповідно акту виконаних робіт від 03.07.2017 року ТОВ «Техно-Арт» виконало роботи по ремонту автомобіля Mitsubishi Pajero Sport реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на загальну суму 56 700 грн. 38 коп.

06.12.2017 року ПрАТ «CK «ВУСО»здійснило виплату страхового відшкодування за вищезазначеним полісом на користь ТОВ «Техно-Арт» в розмірі 8806 грн.20 коп. (а.с. 64,65)

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.04.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи, проведення якої доручено експертам ХНДІ СЕ імені Заслуженого професора М.С.Бокаріуса. ( а.с. 95-96)

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 11264 від 08.04.2019 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» р.н. НОМЕР_2 в результаті ДТП (02.09.2017), визначена за копією рахунку-фактури № 7-00001463 від 12.09.2017 TOB «Техно-Арт», (а.с 11); копією акту виконаних робіт 7- 249217 від 03.11.2017 TOB «Техно-Арт», складає: 51 096,15 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» р.н. НОМЕР_2 станом на момент ДТП (02.09.2017), визначена за копією рахунку-фактури № 7-00001463 від 12.09.2017 TOB «Техно-Арт», (арк. 11 мат.спр.); копією акту виконаних робіт 7-249217 від 03.11.2017 TOB «Техно-Арт», складала: 45 170.43 грн.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» р.н. НОМЕР_2 в результаті ДТП (02.09.2017), визначена за копією ремонтної калькуляції №790964, складає: 27 910.31 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» р.н. НОМЕР_2 станом на момент ДЩ.(02.09.2017), визначена за копією ремонтної калькуляції №790964, складала: 22 214,15 грн. ( а.с. 97-106).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виплатою страхового відшкодування позивачу не була у повному обсязі відшкодована завдана шкода, у зв`язку з чим винна в дорожнь -транспортній пригоді особа повинна сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За правилами статей 1167, 1168 та 1200 ЦК України якщо деліктне зобов`язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім`ю з особою, яка померла. Зазначені особи як кредитори мають право вимагати від боржника відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Крім того, суб`єкти, визначені в пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, в розмірі, обчислюваному виходячи з середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

З матеріалів справи вбачається, що сумою страхового відшкодування, яка виплачена страховою компанією в розмірі 8806,20 грн. ОСОБА_2 не було відшкодовано в повному обсязі завдану шкоду.

У зв`язку із зазначеним, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, не припинилось виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України), і особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції при визначені розміру матеріальної шкоди про прийняття до уваги рахунку-фактури від 12.09.2017 року, довідки ТОВ «Техно-Арт» від 05.02.2019 року, платіжного доручення № 27727 від 06.12.2017 року, яким підтверджується витрати, які були понесені позивачем по відновленню автомобіля і таким чином особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика, у розмірі заявлених позовних вимог 47894 грн. 18 коп. (56700,38 грн вартість матеріальної шкоди - 8806 грн 20 коп. сума виплаченого страхового відшкодування), що встановлено вимогами статті 1194 ЦК України.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що особа, на користь якої здійснено страхування (потерпілий) не має права звернутися безпосередньо до страхувальника оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як володільця джерела підвищеної небезпеки на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «CK «ВУСО» і шкода завдана в результаті ДТП майну позивача у повному обсязі покривається за рахунок обов`язкового виду страхування, за яким ліміт відповідальності страховика становить 100000 грн. на одного потерпілого та те, що заявлені позовні вимоги не перевищують ліміт відповідальності страховика, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відносини між ОСОБА_1 та його страховиком ПрАТ «СК «ВУСО» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Оскільки ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення судових витрат.

Рішення в частині відмови позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відповідачем не оскаржено, а тому апеляційним судом в цій частині рішення суду не переглядається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина