Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 553/3184/15-ц

провадження № 61-6834св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ПророкаВ. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (у зв'язку зі зміною типу акціонерного товариства змінено найменування - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),

представник відповідача - Колесніков ВолодимирОлександрович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2016 року у складі судді Новака Ю. Д. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2016 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Абрамова П. С., Акопян В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) про захист прав споживача, повернення вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що протягом 2012-2013 років вона розмістила в ПАТ КБ «ПриватБанк» депозити в іноземній валюті: на підставі договору (заяви) від 04 вересня 2012 року № SAMDN79982 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.» (далі - договір від 04 вересня 2012 року) вклад на суму 10 000 дол. США зі сплатою 10 % річних на строк 366 днів; на підставі договору (заяви) від 25 липня 2013 року № SAMDN41656 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.» (далі - договір від 25 липня 2013 року) вклад на суму 10 000 дол. США зі сплатою 8,5 % річних на строк 366 днів; на підставі договору (заяви) від 04 жовтня 2013 року № SAMDN0969 на оформлення вкладу «Стандарт» (далі - договір від 04 жовтня 2013 року) вклад на суму 2 000 дол. США зі сплатою 4,5 % річних на строк 1 місяць; усі зазначені договори передбачали автоматичну пролонгацію строків у разі незаявлення про відмову від продовження строку вкладів. З квітня 2014 року банк припинив нарахування та виплату процентів за вкладами, а 08 липня 2015 року вона повідомила банк про відмову продовжувати строк вкладу за договором від 25 липня 2013 року № SAMDN41656, про розірвання двох інших депозитних договорів та заявила вимогу повернути вклади з нарахованими процентами.

Посилаючись на те, що банк відмовив повертати вклади та сплачувати проценти, ОСОБА_5 просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 000,00 дол. США вкладу та 1 250,00 дол. США нарахованих процентів за договором від 04 вересня 2012 року; 10 000,00 дол. США вкладу та 1 062,5 дол. США нарахованих процентів за договором від 25 липня 2013 року; 2 000 дол. США вкладу та 112,5 дол. США нарахованих процентів за договором від 04 жовтня 2013 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму вкладів за договорами: від 04 вересня 2012 року - 10 000,00 дол. США вкладу та 1 250,00 дол. США нарахованих процентів; від 25 липня 2012 року - 10 000,00 дол. США вкладу та 1 062,50 дол. США нарахованих процентів; від 04 жовтня 2013 року - 2 000,00 дол. США вкладу та 112,50 дол. США нарахованих процентів.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за договорами банківських вкладів, не повернув кошти та не сплатив проценти.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24 травня 2016 року стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 9 562,39 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при ухваленні рішення у справі суд не вирішив питання розподілу судових витрат, у зв'язку з задоволенням позову не стягнув судовий збір на користь держави.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що факт укладення договорів банківських вкладів підтверджується копіями квитанцій, оригінали яких надавались та досліджувались у суді першої інстанції, квитанції містять найменування банку (філії, відділення), дату здійснення касових операцій, підписи працівника банку, які прийняли кошти, електронні підписи, засвідчені електронними підписами САБ, що відповідає вимогам, передбаченим пунктом 2.9 глави IV розділу 2 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затверджено постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174; втратила чинність з 01 листопада 2018 року).

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2016 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять належно завірених копій договорів банківських вкладів та квитанцій чи інших документів на підтвердження внесення ОСОБА_4 коштів у відповідній платіжній системі, які б відповідали вимогам пункту 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492), та пункту 2.9 глави IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» розділу 2 «Приймання готівки» Інструкції № 174.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 04 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN79982 на депозитний вклад «Стандарт, 12 міс.» у розмірі 10 000,00 дол. США строком на 366 днів, до 04 вересня 2013 року, та сплатою 10 % річних, позивачу відкрито особовий рахунок за вкладом НОМЕР_1.

25 липня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN41656 на депозитний вклад «Стандарт, 12 міс.» у розмірі 10 000,00 дол. США строком на 366 днів, до 25 липня 2014 року, та сплатою 8,5 % річних, позивачу відкрито особовий рахунок за вкладом НОМЕР_2.

04 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN0969 на депозитний вклад «Стандарт» у розмірі 2 000,00 дол. США строком на 31 день, до 04 листопада 2013 року, та сплатою 4,5 % річних, позивачу відкрито особовий рахунок за вкладом НОМЕР_3.

Зазначені договори банківських вкладів (депозитів) передбачають пролонгацію у разі незаявлення до закінчення строку вкладу про бажання забрати кошти.

14 липня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання договорів від 04 вересня 2012 року та від 04 жовтня 2013 року, про припинення строку розміщення вкладу за договором від 25 липня 2013 року, та повернення коштів і сплати процентів за депозитами.

У листі від 17 липня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив про складності з обслуговування депозитів і рахунків, відкритих у кримських відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку з припиненням діяльності банку в Автономній Республіці Крим на підставі постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (частина перша статті 1060 ЦК України).

У пункті 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунка; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з пунктом 1.10 Інструкції № 492 письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. У договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо.

У справі наявні копії заяв на оформлення вкладів: від 04 вересня 2012 року № SAMDN79982, від 25 липня 2013 року № SAMDN41656 та від 04 жовтня 2013 року № SAMDN0969.

На підтвердження укладення договорів банківських вкладів (депозитів) позивач також надавала суду копії квитанцій від 04 вересня 2012 року, від 25 липня 2013 року та від 04 жовтня 2013 року на загальну суму 22 000,00 дол. США.

Зазначені квитанції в оригіналах були оглянуті у судовому засіданні суду першої інстанції.

Установивши, що письмова форма договорів банківського вкладу (депозиту) сторонами додержана, а квитанції підтверджують внесення коштів до банку, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача сум вкладів і процентів за користування коштами.

Доводи касаційної скарги щодо невідповідності наданих до суду договорів банківського вкладу та квитанцій нормативно-правовим актам Національного банку України в сфері банківської діяльності не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 10.1 Інструкції № 492 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якщо фізична особа не має рахунків у цьому банку, то відкриття вкладного (депозитного) рахунку здійснюється в такому порядку: фізична особа має пред'явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу. Фізична особа-резидент додатково має пред'явити документ, виданий органом державної податкової служби, що засвідчує реєстрацію фізичної особи-резидента в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків; уповноважений працівник банку ідентифікує фізичну особу, яка відкриває рахунок, і підтверджує здійснення ідентифікації копіюванням вищезазначених документів у порядку, установленому главою 2 цієї Інструкції; між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок; на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до пункту 2.9 глави ІV розділу 2 Інструкції № 174, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Досліджені судами попередніх інстанції заяви на вклади (депозити) підписані сторонами, містять умови, характерні для договору банківського вкладу (депозиту), зокрема: суми та валюту депозитів, строки їх розміщення, процентні ставки, номери особових рахунків, на які здійснювалось зарахування вкладів.

У наданих суду квитанціях зазначено: найменування банку (відділення) - Керченське відділення Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», дати здійснення касових операцій, відомості про платника, призначення платежів, ЕЦП працівників банку.

Зважаючи на встановлення судами цих обставин, позивач надала належні докази укладення з банком договорів банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджено квитанціями, які містять необхідні реквізити, проте банк відмовляється повертати кошти, що є підставою для їх стягнення у судовому порядку.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин суд касації інстанції вважає, що касаційну скаргу ПАТ «КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2016 року - без змін, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик