Справа №487/3850/19 Головуючий у 1-й інстанції Щербина С.В.
Провадження № 22ц/812/1927/19 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Цуркан І.І.,

за участю: представника позивача Надточиєвої А. ОСОБА_1 ,

представників відповідачів Коваленка М.М., ОСОБА_2 В ОСОБА_3 М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Державного агентства автомобільних доріг України

(далі - Укравтодор)

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Щербини С.В. в залі судових засідань в місті Миколаєві о 10 годині 00 хвилині із складенням його повного тексту 24 вересня 2019 року, по справі

за позовом

ОСОБА_4 до Укравтодору,

Служби автомобільних доріг у Миколаївській області

(далі - САД у Миколаївській області)

про поновлення на роботі,

стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

20 травня 2019 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Укравтодору, САД у Миколаївській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначав, що він працює на посаді начальника САД у Миколаївській області, з якої у липні 2016 року його незаконно звільнено, а потім поновлено на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року, яке в частині поновлення залишено без змін рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року.

Разом з тим, саме судове рішення про його поновлення на роботі виконано через тривалий час шляхом видачі 22 квітня 2019 року в.о. начальника Укравтодору наказу №164-К з доведенням його до відома позивача - 6 травня 2019 року.

Тому позивач приступив до роботи на посаді начальника САД у Миколаївській області 6 травня 2019 року.

Однак, вже на наступний день - 7 травня 2019 року його повторно звільнено з займаної посади згідно наказу в.о. начальника Укравтодору №186-К у зв`язку із скасуванням допуску до державної таємниці на підставі пункту 2 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Таке звільнення вважає незаконним з огляду на те, що Укравтодор не виконав свого обов`язку по зверненню до Служби Безпеки України у порядку, передбаченому положеннями Закону України «Про державну таємницю» і Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою КМ України від 18 грудня 2013 року № 939, для отриманням позивачем допуску до державної таємниці, після поновлення на роботі, та без надання позивачу пропозицій інших вакантних місць в організації для переведення на іншу роботу за його згодою.

Посилаючись на такі обставини, позивач ОСОБА_4 просив суд скасувати наказ Укравтодора про його звільнення та поновити його на посаді начальника САД у Миколаївської області з 7 травня 2019 року, а також стягнути із САД у Миколаївській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У відзиві на позовну заяву відповідач САД у Миколаївській області вважав позов необґрунтованим, посилаючись на те, що службою виконані усі дії у відповідності до трудового законодавства, а саме, після отримання від Укравтодору наказу про звільнення позивача з посади начальника, ОСОБА_4 ознайомлено з цим наказом, видана трудова книжка з відповідним записом та проведено повний розрахунок при його звільненні. Наявність вакантних посад, на заняття яких позивач міг дати свою згоду на перевід при звільненні, ним у позовній заяві не наведено, та доказів цьому не надано. Також, на його думку, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку з САД у Миколаївській області, так як вирішення питання щодо призначення та звільнення осіб з посади начальника САД у Миколаївській області належить до виключної компетенції керівника Укравтодора, що в цілому не суперечить судовій практиці у цьому питанні, та відповідає позиції Верховного Суду, яка викладена ним у постанові від 25 квітня 2019 року при розгляді адміністративної справи №820/5002/16.

У відзиві на позовну заяву відповідач Укравтодор зазначив про безпідставність позову ОСОБА_4 , оскільки позивачу повинно бути відомо про скасування його допуску до державної таємниці, але він таке рішення СБУ у відповідному порядку не оскаржив. Щодо обов`язку Укравтодору звернутися до СБУ з питання отримання позивачем відповідного допуску, то такі доводи позивача не є слушними, так як з цих питань повинен звертатися роботодавець працівника. А в цьому розумінні Укравтодор не є роботодавцем позивача, оскільки місце роботи останнього знаходиться в іншій юридичній організації САД у Миколаївській області, де зберігається трудова книжка та нараховується і виплачується заробітна плата. Крім цього, допуск до державної таємниці позивачеві скасовано при його першому звільнені на підставі повідомлення САД у Миколаївській області від 25 січня 2017 року за № 10дск. Крім цього сама по собі відсутність допуску до державної таємниці є підставою для звільнення працівника без будь-яких передумов для виконання такого обов`язку роботодавцем, та не вимагає від нього надання працівнику пропозиції щодо інших вакантних місць в організації. Також наголошував на тому, що позивачем не зазначено які саме вакансії були вільними на час його звільнення і яким чином вони відповідали його кваліфікації.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_5 про витребування доказів.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотань Укравтодору у залученні Служби Безпеки України до участі у справі в якості третьої особи та зупиненні провадження до розгляду іншої адміністративної справи з мотивів того, що рішення суду не може вплинути на права та обов`язки СБУ, а розгляд адміністративної справи не призведе до об`єктивної неможливості розгляду даної цивільної справи.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року позов ОСОБА_4 задоволено. Ухвалено про поновлення його на роботі на посаді начальника САД у Миколаївській області з 8 травня 2019 року, та про стягнення з Укравтодору на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 170 863 грн. 35 коп.. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі представник відповідача Укравтодора, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На думку відповідача суд дійшов хибного висновку щодо визначення Укравтодору як особи, яка повинна була здійснити оформлення документів для розгляду питання з надання позивачу допуску до державної таємниці.

Зазначав, що Укравтодор, хоча і наділений повноваженнями щодо добору кадрів на керівні посади до підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, однак не є роботодавцем начальників служб у областях, а за такого, стягнення з нього середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставним, оскільки нарахування та виплата заробітної плати позивачу є обов`язком САД у Миколаївській області.

При цьому вказав на той факт, що при мотивуванні свого рішення суд допустив безпідставне посилання на статтю 147? КЗпП України, так як звільнення позивача не пов`язане із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення, а також на Указ Президента України № 456/2011 від 13 квітня 2011 року і наказ Укравтодору № 384 від 9 квітня 2012 року, які втратили чинність у червні-серпні 2019 року.

Наголошував на тому, що суд не повідомляв про результати розгляду клопотань представника Укравтодору, та не врахував ці зауваження при постановленні судового рішення. Саме рішення проголошено за відсутності представника відповідача, незважаючи на його присутність у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Зазначені факти, на думку відповідача, свідчать про упередженість та необ`єктивність суду першої інстанції при розгляді даної справи і прийнятті рішення, а також порушення принципу рівності сторін, принципу пропорційності та відсутності демонстрації сторонам, що вони були почуті.

Посилався на безпідставність незастосування судом норми спеціального законодавства, а саме частини 5 статті 26 Закону України «Про державну таємницю», яка дає право роботодавцю звільнити працівника без пропозиції іншої роботи.

На апеляційну скаргу Укравтодора іншим відповідачем САД у Миколаївській області надано відзив, у якому служба вважає рішення суду таким, що постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, але одночасно заперечує проти доводів апеляції в частині покладення обов`язку з виплати середнього заробітку на службу з огляду на те, що питання прийняття та звільнення з роботи начальника служби відноситься до компетенції глави Укравтодора. Зазначає про порушення судом порядку розрахунку середнього заробітку, та погоджуючись з іншими доводами скарги, фактично повторює її зміст.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник позивача надала письмовий відзив, в якому вважала їх необґрунтованими, а рішення суду таким, що відповідає нормам матеріального права, в тому числі з питань стягнення середнього заробітку з Укравтодору, з урахуванням позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №820/5002/16.

На відзив позивача представником Укравтодору надана відповідь, у якій відповідач вважав його доводи такими, що не заслуговують на увагу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи із наступних підстав.

При вирішенні справи судом встановлено, що ОСОБА_4 з 7 грудня 2015 року перебував у трудових відносинах з САД у Миколаївській області, куди був призначений на посаду начальника (а.с.9).

22 липня 2016 року позивача звільнено з посади начальника САД у Миколаївській області за систематичне невиконання обов`язків (а.с.9).

25 січня 2017 року САД у Миколаївській області на адресу СБУ направлено повідомлення №10дск про припинення доступу до державної таємниці, у зв`язку із звільненням ОСОБА_4 з посади начальника (а.с.24).

Розпорядженням УСБУ в Миколаївській області від 6 лютого 2017 року №13Д наданий ОСОБА_4 як начальнику САД у Миколаївській області допуск до державної таємниці скасовано у зв`язку із його звільненням з посади (а.с.24).

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року, залишеним без змін в частині поновлення рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року, ОСОБА_4 поновлено на посаді начальника САД у Миколаївської області з 23 липня 2016 року, та з САД у Миколаївській області на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Наказом в.о. голови Укравтодору №164-к від 22 квітня 2019 року, на виконання судових рішень, позивача ОСОБА_4 поновлено на роботі на посаді начальника Служби автодоріг у Миколаївській області з 23 липня 2016 року з виплатою за рахунок служби середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.5).

Зазначений наказ в.о. голови Укравтодору доведено до відома позивача ОСОБА_4 для ознайомлення 6 травня 2019 року (а.с.44).

Відповідно до наказу САД у Миколаївській області №37-К від 6 травня 2019 року про поновлення на роботі ОСОБА_4 , останній того ж дня приступив до роботи (а.с.7).

Одночасно, 25 квітня 2019 року Миколаївською обласною державною адміністрацією на підставі листа Укравтодора погоджено звільнення ОСОБА_4 з посади начальника САД у Миколаївській області у зв`язку із скасуванням допуску до державної таємниці (а.с.41-42).

Дані про надання роботодавцем пропозиції ОСОБА_4 , у зв`язку із наступним його вивільненням, зайняти іншу будь-яку вакантну посаду в організації в матеріалах справи відсутні, і цей факт відповідачами у судових засіданнях не спростовувався, а тому вірно був встановлений судом першої інстанції.

У подальшому, наказом в.о. голови Укравтодору від 7 травня 2019 №186-К ОСОБА_4 звільнено з посади начальника САД у Миколаївській області 7 травня 2019 року у зв`язку із скасуванням допуску до державної таємниці згідно пункту 2 частини 1 статті 40 КЗпП України. Підставою для видачі цього наказу стали: лист спеціаліста з режимно-секретної роботи Укравтодору від 23 квітня 2019 року №48дск та погодження Миколаївської обласної державної адміністрації (а.с.6).

В той же день САД у Миколаївській області видала ОСОБА_4 трудову книжку з відповідним записом про звільнення та перерахувала суми, які повинні бути йому виплачені при звільнені (а.с.82-88).

За зверненням ОСОБА_4 до Служби безпеки України надана відповідь у листі Департаменту охорони державної таємниці та ліцензування СБУ, де йому повідомлено (а.с.24), що у зв`язку із його звільненням з посади начальника САД у Миколаївській області розпорядженням УСБУ в Миколаївській області від 6 лютого 2017 року №13Д наданий раніше допуск за розпорядженням №7Д від 2 лютого 2016 року скасовано. Інших запитів щодо розгляду питання про оформлення ОСОБА_4 допуску до державної таємниці, зокрема після його поновлення на посаді начальника САД у Миколаївській області, на адресу органів СБУ не надходило, а тому після 22 квітня 2019 року, через відсутність діючого допуску до державної таємниці, такий не міг бути скасований.

Посилаючись на викладені вище обставини, та порушення відповідачами обов`язку з подачі документів для перевірки органами безпеки та видачі ними допуску, після поновлення позивача на керівній посаді, та за відсутності фактичних обставин щодо його скасування після поновлення на роботі або відмови у його видачі, а також за відсутністю пропозицій щодо переведення працівника на інші вакантні посади, позивач та його представник вважали видачу наказу про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника САД у Миколаївській області та саме звільнення незаконними.

Так, за змістом пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Відповідно до частин 2, 4 статті 22 Закону України «Про державну таємницю» допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України. Для розгляду питання про надання громадянам допуску до державної таємниці державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, де працюють, проходять службу або навчаються громадяни, оформляються документи, які надсилаються до органів Служби безпеки України. Процедура і перелік документів для направлення до органів Служби безпеки України з метою отримання підприємством, установою і організацією спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, визначені статтею 20 Закону України «Про державну таємницю» (далі Закон) та Порядком організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939 (далі Порядок-939), який розміщений на офіційному сайті Верховної ради України у розділі Законодавство України із зазначенням «Для службового користування» та є закритим для загального доступу.

Відповідно до статті 26 вищевказаного Закону України переоформлення громадянам допуску до державної таємниці здійснюється: у разі закінчення терміну дії допуску до державної таємниці за необхідності подальшої роботи з секретною інформацією; у разі необхідності підвищення чи зниження громадянину форми допуску для роботи із секретною інформацією вищого чи нижчого ступеня секретності; у разі необхідності проведення додаткової перевірки, пов`язаної з можливим виникненням обставин, передбачених пунктами 2 і 4 частини першої та частиною другою статті 23 цього Закону.

Скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

На прохання громадянина його допуск до державної таємниці скасовується протягом трьох днів з часу звернення з приводу скасування допуску.

Повідомлення про скасування громадянину допуску до державної таємниці з посиланням на відповідні положення статті 23 цього Закону орган Служби безпеки України надсилає до державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, де такий громадянин проводить діяльність, пов`язану з державною таємницею. Громадянин має право оскаржити скасування йому допуску до державної таємниці в порядку, встановленому законом.

Громадянина, якому скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.

Отже, звільнення з підстав, зазначених у пункті 2 статті 40 КЗпП України, у тому числі в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, допускається, якщо неможливо перевести такого працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49? КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49? КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відтак, висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для звільнення позивача ОСОБА_4 з посади начальника САД у Миколаївській області у зв`язку із скасуванням допуску до державної таємниці та без пропозицій щодо переведення на інші вакантні посади є таким, що відповідає вищенаведеним нормам матеріального права та наданим до суду письмовим доказам.

Доводи представника Укравтодора щодо безумовності звільнення працівника за відсутністю допуску до державної таємниці без пропозиції іншої роботи є такими, що суперечать положенням статті 40 КЗпП України та статті 26 Закону України «Про державну таємницю», які вимагають від роботодавця перевести працівника у такому випадку на іншу роботу, яка не потребує наявності допуску до державної таємниці, а у випадку відсутності вакансій дає право на звільнення з роботи такого працівника.

Твердження відповідача щодо доведення ним у судових засіданнях підстави для звільнення позивача з роботи у зв`язку із скасуванням допуску до державної таємниці, не відповідають встановленим судами обставинам справи, а саме: скасування доступу за ініціативою роботодавця, задовго до поновлення керівника на роботі; по-друге, покладення обов`язку з отримання такого допуску на працівника, у той час, коли Законом України «Про державну таємницю» та Порядком №939 такий обов`язок покладено виключно на підприємства, організації та установи, які приймають працівника на роботу; і по-третє, на час поновлення на роботі, у травні 2019 року, позивачу допуск до державної таємниці не скасовувався з його вини, так як був фактично припинений у 2017 році у зв`язку із його незаконним звільненням, а тому у передбаченому Порядком №939 повинен був знову направлений на розгляд до Служби безпеки України, за результатами якого позивач міг продовжити роботу або повинен був пройти процедуру у порядку, передбаченому статтею 40 КЗпП України. При цьому зазначення конкретної юридичної особи, яка повинна була дотриматися цього порядку, за наявності незаконного наказу про звільнення працівника за цими обставинами особою, до повноважень якої входить його видача, не має значення при поновленні позивача на роботі, з якої його було незаконно звільнено.

Безпідставним є і посилання апелянта на відсутність вакантних посад, які роботодавець повинен був запропонувати позивачу, так і покладення доведення факту їх наявності на працівника.

Так, за частиною третьою статті 49? КЗпП України обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, а отже відповідачами виконання покладеного на них обов`язку у судових засіданнях за допомогою належних доказів не доведено.

Навпаки, за наданою САД у Миколаївській області копією штатного розпису, якій діяв на 1 квітня 2019 року, на час вивільнення позивача у службі мали місце дві вакантні посади: фахівця із зв`язків з громадськістю та пресою і оператора диспетчерської служби адміністративно-господарського відділу. За посадовими інструкціями для роботи на цих посадах не вимагалася наявність допуску до державної таємниці та особливих навичок, якими б позивач за своєю спеціальністю та кваліфікацією не володів би.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, і дав їм належну правову оцінку в частині поновлення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_4 відбулося з порушенням закону, а тому відповідно до статті 235 КЗпП України вірно поновив позивача на роботі на посаді начальника САД у Миколаївській області.

При цьому колегія суддів вважає, що помилкове посилання суду у мотивувальній частині на норми, які регулюють процедуру та порядок застосування дисциплінарної відповідальності, є зайвими, не стосуються правовідносин, які виникли між сторонами, і в-цілому не вплинули на правильність судового рішення в частині поновлення на роботі.

Не можуть бути прийняті до уваги заперечення представника Укравтодору з приводу посилання суду у рішенні на Указ Президента України № 456/2011 від 13 квітня 2011 року і наказ Укравтодору № 384 від 9 квітня 2012 року, які втратили чинність у червні-серпні 2019 року, оскільки суд при розгляді справи повинен посилатися на ті норми матеріального права, які діяли на час правовідносин, що склалися між сторонами, а отже на час звільнення позивача, такі акти бути чинними.

Посилання відповідачів на не доведення до їх відома мотивів відмови у клопотанні Укравтодору щодо залучення Служби Безпеки України до участі у справі в якості третьої особи та зупиненні провадження до розгляду іншої адміністративної справи, не впливають на вірність судового рішення щодо поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, а мотиви з яких суд відмовив у задоволенні цих клопотань відповідають нормам процесуального права, так як постановлене судом рішення не впливає на права та обов`язки СБУ, а розгляд адміністративної справи не призвів до об`єктивної неможливості розгляду даної цивільної справи.

Щодо доводів представників відповідачів про порушення судом першої інстанції процедури проголошення ухвали та рішення суду поза межами судового засідання у режимі відеоконференції, то колегія суддів враховує, що ними не подано зауважень на журнал та протокол судових засідань в порядку, передбаченому статтею 249 ЦПК України, а мотиви, до яких дійшов суд ухвалюючи такі рішення наведені ними у змісті апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, що в свою чергу, свідчить про їх ознайомлення зі змістом судових рішень. Крім цього, рішення суду направлено сторонам 25 жовтня 2019 року (а.с.209) та 3 жовтня 2019 року відправлено до Єдиного реєстру судових рішень.

Звертає увагу колегія суддів і на той факт, що оскаржене Укравтодором судове рішення містить як аргументи та обґрунтування щодо доведеності позовних вимог, так і критичні зауваження стосовно докладно викладених заперечень відповідачів.

Так, Європейський суд з прав людини ( далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За такого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав детальну відповідь на основні аргументи сторін, за якими вірно встановив обставини справи в частині поновлення позивача на роботі, а детальні заперечення відповідачів, викладені ними у апеляційній скарзі та письмовому відзиву, розглянуті судом апеляційної інстанції, проаналізувавши які, суд не встановив підстав для скасування чи зміни судового рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції допустився як арифметичної помилки при розрахунку середньоденного заробітку і періоду робочих днів, так і помилився із визначенням уповноваженої особи власника, яка повинна відшкодувати працівнику втрачений заробіток.

За змістом частини 1 статті 20, статей 47, 94 КЗпП України власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату за укладеним трудовим договором, а при звільненні працівника зобов`язаний в день звільнення видати йому належно оформлений трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу. Тому заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до пунктів 1.3.,1.6., 1.8, 1.9 Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області Служба є юридичною особою та державною організацією, що належить до сфери управління Укравтодору, та утримується у межах кошторису видатків, затвердженого Укравтодором. Доходи служби використовуються виключно для фінансування видатків на її утримання, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямків діяльності, визначених цим Положенням. Службі забороняється здійснювати розподіл доходів серед засновників і працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску).

Згідно з пунктами 1.7, 4.1. Положення Службу очолює начальник, який призначається на посаду і звільняється з посади головою Укравтодору за погодженням з відповідними органами виконавчої влади. Умови та розміри оплати праці керівника Служби визначаються Укравтодором.

Відтак, позивача ОСОБА_4 поновлено та звільнено з роботи за наказом керівника Укравтодору, до сфери управління якого входить САД у Миколаївській області. Але до повноважень САД у Миколаївській області як державної організації і юридичної особи, яка є одночасно уповноваженою особою, відноситься вирішення питань щодо виконання умов трудового договору з її керівником, а саме: оформлення трудової книжки, нарахування та виплати йому заробітної плати в межах розмірів, встановлених центральним органом влади, та вирішується питання щодо перерахування податків та зборів за виплаченою на користь позивача заробітною платою.

Такий факт підтверджено матеріалами справи, в тому числі розподілу обов`язків між відповідачами щодо видачі наказу про перше поновлення ОСОБА_4 на посаді, та виплату середнього заробітку за час його вимушеного прогулу (а.с.56, 9-10, 32-57, 83-88).

Відповідно до довідки Служби автомобільних доріг у Миколаївській області середньоденний заробіток ОСОБА_4 становить 813 грн. 64 коп. з урахуванням податків та зборів ( а.с.155).

Період вимушеного прогулу складає 90 робочих днів, з 8 травня по 13 вересня 2019 року.

А отже загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахованого на підставі статті 235 КЗпП України складатиме 73 227 грн. 60 коп. з урахуванням податків та зборів, яка підлягає стягненню на користь поновленого працівника з уповноваженої на те особи - САД у Миколаївській області.

Посилання представників відповідачів на позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року при розгляді адміністративної справи №820/5002/16, не є слушними, так як ця позиція сформована касаційною інстанцією за іншими правовідносинам, що є відмінними від правовідносин, які виникли між сторонами по даній цивільній справі, та стосується виплати середнього заробітку при затримці виконання рішення про поновлення працівника на роботі, та з підстав, передбачених статтею 236 КЗпП України, що є виключно компетенцією особи, що видає наказ про поновлення на роботі такого працівника.

В той же час, між сторонами по справі виникли правовідносини щодо незаконності звільнення, поновлення на роботі, що є компетенцією Укравтодору, який видає наказ про поновлення керівника державної організації, та оплати вимушеного прогулу уповноваженою на те особою з підстав, передбачених статтею 235 КЗпП України.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку про необхідність скасування судового рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як ухваленого з порушенням норм матеріального права, та невідповідності його висновків встановленим обставинам, на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням у цій частині нового рішення, яким із САД у Миколаївській області слід стягнути на користь ОСОБА_4 , на підставі заявлених ним позовних вимог, 73 227 грн. 60 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням податків та зборів.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне змінити судове рішення в частині розподілу судових витрат з підстав, передбачених статтею 141, 376 ЦПК України, стягнувши на користь держави з Державного агентства автомобільних доріг України як юридичної особи, у зв`язку із задоволенням вимоги немайнового характеру, судовий збір, від якого звільнено позивача, у розмірі 1921 грн. 00 коп., а зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь ОСОБА_4 732 грн. 28 коп. судових витрат, понесених ним у суді першої інстанції, виходячи із суми задоволених вимог про стягнення середнього заробітку.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки апеляційним судом, а також стосуються порядку постановлення судових рішень, які не вплинули на загальні висновки судів, і тому не можуть бути віднесені до процесуальних порушень, які є підставою для зміни чи скасування судового рішення, ніж ті межі, які призвели до скасування та зміни рішення суду за висновками колегії суддів.

За розгляд справи у суді апеляційної інстанції, враховуючи обсяг задоволених вимог щодо незаконності звільнення особи з роботи і без наявності підстав до компенсації за рахунок державного бюджету, та у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне, в межах задоволених доводів апеляційної скарги за вимогами про відшкодування часу за вимушений прогул, стягнути з належного відповідача САД у Миколаївській області на користь Укравтодору 1 464 грн. 54 коп. понесених судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного агентства автомобільних доріг України - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 вересня 2019 року в частині вирішення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути із Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь ОСОБА_4 73 227 грн. 60 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням податків та зборів.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 вересня 2019 року в частині розподілу судових витрат змінити, стягнути на користь держави з Державного агентства автомобільних доріг України судовий збір у розмірі 1 921 грн. 00 коп., а зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь ОСОБА_4 732 грн. 28 коп. судових витрат, понесених ним у суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути із Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь Державного агентства автомобільних доріг України 1 464 грн. 54 коп. судових витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді О.В. Локтіонова С.Ю. Колосовський