Справа № 464/3532/18 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/1079/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника позивача Чліянц ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 лютого 2019 року в складі судді Бойко О.М. у справі за позовом ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , з участю третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення часток, усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення, встановлення порядку користування квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визначення частки, встановлення порядку користування квартирою, -

встановила:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , з участю третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення часток, усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення, встановлення порядку користування квартирою.

Вимоги обґрунтовувала тим, що їй та відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . У даній квартирі, окрім співвласників, зареєстрована також її малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При спробі вселитись у квартиру, відповідач вчинила їм категоричний супротив та перешкоди у такому вселенні, у 2014 році замінила ключі у вхідних дверях, не надавши їй комплект ключів. З приводу таких неправомірних дій відповідача вона зверталася у Сихівський ВП, оскільки вважає, що вона, як співвласник квартири, не може бути позбавлена права проживати у цій квартирі. Окрім цього, з метою запобігання майбутніх конфліктів бажає встановити запропонований нею порядок користування спірною квартирою, а також виділити частки у спільній сумісній власності, оскільки без виділення таких не має змоги розпоряджатись своєї часткою на власний розсуд.

Просила зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити їй та її малолітній доньці ОСОБА_4 перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 ; визначити її частку у праві власності на спірну квартириу в розмірі 1/3; вселити її та малолітню доньку ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 та виділити у їх користування кімнату, позначену в технічному паспорті під № 8 площею 19,6 кв.м, а приміщення кухні, вбиральні, ванни, коридору залишити в спільному користуванні (а.с. 2-5, 51-54).

01.11.2018 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визначити за нею право на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності сторін на дану квартиру, а також визначити порядок користування вказаної квартири таким чином: виділити у її користування кімнату, позначену в технічному паспорті під літ.3 площею 11,7 кв.м. з лоджією, яка позначена в технічному паспорті під літ.9 площею 1,7 кв.м.; виділити в користування відповідача ОСОБА_3 разом з дитиною ОСОБА_4 кімнату під.літ.8 площею 19,6 кв.м; виділити в користування відповідача ОСОБА_5 кімнату під літ.6 площею 9,8 кв.м., з лоджією, яка позначена під літ.10 площею 1,6 кв.м.; в спільному користуванні співвласників залишити приміщення загального користування кухню під літ.7 площею 9,7 кв.м., вбиральню під літ.4 площею 1,1. кв.м., ванну кімнату під літ.5 площею 2,5 кв.м, два коридори під літ.1 площею 4,1 кв.м. та під літ.2 площею 8,2 кв.м.

Зустрічний позов обґрунтовувала тим, що оскільки спірна квартина належить їй, доньці ОСОБА_3 та синові ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, необхідно виділити її частку у квартири в розмірі 1/3, а також встановити запропонований нею порядок користування квартирою з метою уникнення можливих майбутніх конфліктів із відповідачем ОСОБА_3 Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 лютого 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визначення часток, усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення, встановлення порядку користування квартирою задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визначення частки, встановлення порядку користування квартирою - задоволено повністю.

Визначено за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/3 частці у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 та малолітню ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 .

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - кімнату, позначену в технічному паспорті під № 8, площею 19,6 кв.м.; в користування ОСОБА_2 - кімнату, позначену в технічному паспорті під №3, площею 11,7 кв.м. з лоджією, яка позначена в технічному паспорті під № 9, площею 1,7 кв.м.; та в користування ОСОБА_5 - кімнату, позначену в технічному паспорті під № 6, площею 9,8 кв.м. з лоджією, яка позначена в технічному паспорті під № НОМЕР_1 , площею 1,6 кв.м.; приміщення кухні, вбиральні, ванни, коридору залишено в спільному користуванні.

В решті вимог позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 по 1057 грн. 20 коп. судового збору з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по 704 грн. 20 коп. судового збору з кожного.

Рішення суду оскаржила відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , не погоджується із таким в частині вселення ОСОБА_3 з неповнолітньою ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 , вважає його постановленим в цій частині з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд правильно дійшов висновку про те, що вимога ОСОБА_3 , про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою є безпідставною, оскільки вона не чинить жодних перешкод ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4 в користуванні такою, проти проживання останніх в квартирі не заперечує.

Разом з цим, встановивши зазначені обставини, суд безпідставно ухвалив рішення про задоволення вимоги ОСОБА_3 про вселення її в квартиру, мотивуючи це відсутністю у неї ключів від квартири.

Поряд з цим, суд зазначив про те, що відсутність у позивача ключів від квартири пов`язана з її тривалим непроживанням у спірній квартирі, а не з діями відповідачки, тому така обставина не може свідчити про створення відповідачем перешкод.

Таким чином, встановивши факт відсутності порушення з боку відповідача права ОСОБА_3 на усунення перешкод у здійсненні права власності на частину спірної квартири, суд безпідставно задовольнив вимогу про вселення.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 лютого 2019 року в частині задоволення первісного позову про вселення ОСОБА_3 та малолітню ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 і ухвалити у цій частині нове рішення, яким в цій частині позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що порядок користування жилим приміщенням, що належить на праві часткової власності, може бути встановлений у випадку, якщо такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у жилому приміщенні, а також з урахуванням їх часток у праві власності, відтак дослідивши матеріали справи місцевий суд дійшов висновку про можливість встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 у спосіб, запропонований позивачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом, оскільки такий порядок користування жилим приміщенням буде відповідати вимогам закону, інтересам сторін по справі, не призведе до порушення прав співвласників та максимально можливо відповідатиме розміру їх часток у праві власності на квартиру.

Разом з цим, вимогу про зобов`язання відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні спірною квартирою суд не задовольнив, оскільки ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві зазначала, що немає жодних заперечень щодо проживання позивачки та її доньки у спірній квартирі, свідченням чого стало те, що під час розгляду справи оголошувалась перерва для можливості позивачки без жодних застережень вселитись у квартиру, однак, така протягом наданого часу не приїхала до квартири жодного разу. Крім цього, ОСОБА_3 в судовому засіданні обставин чинення їй перешкод у користуванні спірною квартирою з боку відповідача не навела, відсутність у неї ключів до квартири пов`язана із її тривалим не проживанням у спірній квартирі, а не із діями відповідачки.

Зважаючи на те, що рішення суду відповідач ОСОБА_2 оскаржує виключно в частині задоволення первісного позову про вселення, колегія суддів за правилами статт 367 ЦПК України рішення суду в іншій частині не перевіряє.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

До складу житлового фонду, відповідно до ст. 4 ЖК УРСР, відносяться житлові будинки, а також житлові приміщення у інших будівлях. Жилі будинки та жилі приміщення у інших будівлях, що належать державі складають державний житловий фонд.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в порядку приватизації набули право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 28 квітня 1998 року № Г-19368, видане Виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів. Загальна площа квартири 70 кв.м. (а.с. 6, 7).

25.06.2005 року співвласник квартири та позивач за первісним позовом ОСОБА_7 у Личаківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зареєструвала шлюбу із ОСОБА_8 , про що зроблено відповідний актовий запис 137 та змінила прізвище на ОСОБА_9 , що підтверджується копією рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 09.04.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про розірвання шлюб (а.с. 16, 17).

У шлюбі в ОСОБА_3 народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки ЛКП «Під Зуброю» з місця проживання про склад сім`ї і прописку № 2729 від 24.10.2018 року, у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані співвласники квартири: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , а також неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (донька ОСОБА_3 ) (а.с. 83).

З даної довідки, а також копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 слідує, що квартира складається із трьох житлових кімнат: 19,6 кв.м., 11,7 кв.м. та 9,8 кв.м. відповідно, житловою площею 41,10 кв.м. До загальної площі квартири, яка складає 70,0 кв.м., також відносяться кухня площею 9,7 кв.м., вбиральня площею 1,1 кв.м, ванна кімната площею 2.5 кв.м, коридори площею 4,1 та 8,2 кв.м. відповідно, а також лоджія площею 1,7 кв.м. та 1,6 кв.м. (а.с. 9-13).

Згідно довідки директора Львівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 57 ім. Короля Данила № 30 від 13.06.2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в 2-А спеціалізованої школи Шевченківського району м. Львова (а.с. 19).

З матеріалів справи чітко прослідковується різне місце тимчасового проживання позивача ОСОБА_3 у АДРЕСА_3 зокрема на АДРЕСА_4 (а.с. 2, 21, 22).

30.03.2018 року позивач ОСОБА_3 відчужила належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_5 (а.с. 20).

Звертаючись із позовними вимогами позивач ОСОБА_3 , серед іншого, просила вселити її та малолітню дочку ОСОБА_4 у квартиру, покликалась на те, що при спробі вселитись у квартиру відповідач вчинила їм категоричний супротив та перешкоди у такому вселенні, у 2014 році замінила ключі у вхідних дверях, комплекту яких позивач немає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом статті 383 ЦК України, статей 150, 156 Житлового кодексу УРСР власник житла має право використовувати свою власність для свого проживання та проживання членів своєї родини.

Члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З матеріалів справи чітко прослідковується та сторонами не заперечується факт непроживання позивача ОСОБА_3 із малолітньою донькою у спірній квартирі, яка є і її власністю у відповідній частині.

Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що немає жодних заперечень щодо проживання позивачки та її доньки у квартирі, саме для досягнення цієї мети та врегулювання спору мирним шляхом суд першої інстанції оголошував перерву у розгляді справи, однак позивач протягом наданого часу не приїхала до квартири жодного разу (а.с. 115-188).

Разом з цим, оскільки встановленими є обставини з приводу відсутності у позивача ключів до спірної квартири, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що з метою повної та фактичної реалізації позивачем права на користування власністю позовна вимога ОСОБА_3 про її вселення до квартири АДРЕСА_1 разом із малолітньою ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

ОСОБА_3 є співвласником спірної квартири, відтак має право на безперешкодне користування нею.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постанові від 16 січня 2012 р. у справі № 6-57цс11, відповідно до яких у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення таких перешкод в судовому порядку.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі №306/2659/16-ц, застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Зобов`язання відповідача лише передати позивачу екземпляр ключів від дверей спірної квартири не є ефективним способом захисту прав позивача, оскільки сам по собі не призводить до безперешкодного входження позивача з дитиною у спірну квартиру та їх проживання (перебування) у цій квартирі та не виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Ефективним способом захисту прав позивача за встановлених судом обставин є вселення у квартиру, оскільки відповідно до частин четвертої, шостої статті 67 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" у разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону.

На час апеляційного перегляду рішення суду позивач не користується спірною квартирою з березня 2018 року, тобто майже півтора року.

Той факт, що позивач пішла з квартири добровільно та певний час в квартирі не проживала, не є підставою для відмови позивачу у захисті його порушеного права, оскільки право власності є абсолютним правом, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, а непроживання у спірній квартирі, не позбавляє позивача права власності та права в будь-який момент знову продовжити користування квартирою, співвласником якої вона є.

Колегія суддів приходить переконання про те, що відповідач ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не спростувала висновків суду про порушення нею прав та законних інтересів позивача та її малолітньої дочки, а також необхідності переоцінки досліджених судом доказів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підставами для зміни чи скасування оскаржуваного рішення не є.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк