Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 203/4747/15

провадження № 61-18325св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року в складі судді Карпенка С. Ф. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року в складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 01 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 95 500,00 доларів США, а відповідно до додаткової угоди №1 від 03 липня 2009 року - ще 4 298,00 доларів США, зі сплатою 12,75 % річних, строком до 31 травня 2017 року.

Цього ж дня, 01 червня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, банком було укладено окремі договори поруки з ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

У зв`язку із внесенням змін до кредитного договору, 03 липня 2009 року було укладено відповідні договори про внесення змін до вказаних вище договорів поруки.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на 17 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 165 569,89 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17 квітня 2015 року складало 3 550 788 грн 06 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 86 283,20 дол. США що еквівалентно 1 850 417 грн 08 коп., прострочена заборгованість за відсотками - 53 639,16 дол. США, що еквівалентно 1 150 337 грн 77 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 9 619,85 дол. США, що еквівалентно 206 305 грн 92 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками - 16 027,68 дол. США, що еквівалентно 343 727 грн 30 коп., позивач просив суд винести рішення, за яким стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь вказану заборгованість, а також судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 20/144 від 01 червня 2007 року суму заборгованості у розмірі 3 550 788 грн 06 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 1 850 417 грн 08 коп., простроченої заборгованості за відсотками - 1 150 337 грн 77 коп., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 206 305 грн 92 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками - 343 727 грн 30 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням боржниками своїх зобов`язань утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з останніх на користь банку відповідно до його розрахунку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року змінено в частині визначення способу стягнення суми заборгованості та судового збору. Стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 20/144 від 01 червня 2007 року - 3 550 788 грн 06 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 1 850 417 грн 08 коп., простроченої заборгованості за відсотками- 1 150 337 грн 77 коп., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 206 305 грн 92 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками - 343 727 грн 30 коп. солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанціїв частині визначення способу стягнення суми заборгованості, погодився з висновком суду про наявність правових підстав для стягнення вказаної заборгованості з відповідачів, проте у солідарному порядку. Також суд відхилив доводи відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, а також те, що порука припинена відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки сторони укладаючи кредитний договір та договір поруки, а в подальшому вносячи в них зміни, погодили, що договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, а саме до 31 травня 2022 року, з позовом до суду позивач звернувся - 10 серпня 2015 року, а тому підстави для застосування позовної давності та припинення поруки - відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У жовтні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 , в якій заявник, посилаючись на недотримання судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до поручителя ОСОБА_4 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення поруки, а отже і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Вважає, що його зобов`язання за договором поруки припинились, і суди порушили норми матеріального права, стягнувши з нього заборгованість на користь позивача на підставі договору поруки, дія якого припинилась.

Таким чином, ОСОБА_4 оскаржує рішення судів попередніх інстанцій тільки в частині вирішення позову банку до нього, а тому рішення в іншій частині на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряються відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України.

Відзив до суду касаційної інстанції не надходив

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 203/4747/15 з Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У листопаді 2019 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року справу № 203/4747/15 призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 01 червня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є позивач ПАТ «Укрсоцбанк», та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 20/144, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 95 500,00 доларів США, зі сплатою 12,75 % річних, строком до 31 травня 2017 року.

Цього ж дня, 01 червня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, банком укладені окремі договори поруки з ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до пункту 4.3 договорів поруки, вони набирають чинності з дати їх укладання та діють до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 03 липня 2009 року про внесення змін до договору кредиту № 20/144 від 01 червня 2007 року, сторони погодили викласти пункт 1.1 договору в наступній редакції: Кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 99 798,20 доларів США, зі сплатою 15 % річних, починаючи з 20 жовтня 2008 року, з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 31 травня 2022 року (включно), на умовах, визначених цим договором.

У зв`язку із внесенням змін до договору кредиту, 03 липня 2009 року було укладено відповідні договори про внесення змін до вказаних вище договорів поруки.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на 17 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 165 569,89 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17 квітня 2015 року складало 3 550 788 грн 06 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 86 283,20 дол. США що еквівалентно 1 850 417 грн 08 коп., прострочена заборгованість за відсотками - 53 639,16 дол. США, що еквівалентно 1 150 337 грн 77 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 9 619,85 дол. США, що еквівалентно 206 305 грн 92 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками - 16 027,68 дол. США, що еквівалентно 343 727 грн 30 коп.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Відповідно до пункту 4.5 вказаного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року в справі № 6-1174цс16, у якій зроблено висновок, що «згідно з пунктом 4.5 кредитного договору сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком не підлягали виконанню».

Суд апеляційної інстанції, стягуючи солідарно з боржника та поручителя ОСОБА_4 вказану вище заборгованість, не врахував вищенаведених норм матеріального права та не з`ясував, коли боржником був здійснений останній платіж за договором. Не звернув уваги на вимоги пункту 4.5 договору кредиту і не з`ясував коли настав строк виконання зобов`язання за кредитним договором з врахуванням вимог цього пункту, у зв`язку із чим належним чином доводів поручителя ОСОБА_4 про припинення поруки відповідно до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України не перевірив.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме щодо забезпечення справедливого розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позову ПАТ «Укрсоцбанк» до поручителя ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов