Провадження № 22-ц/4808/1591/19
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

з участю секретаря Мельник О.В.,

сторін ОСОБА_1 , представників Івано-Франківського міського відділу ДВС Батога В.В., Кузика І.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за подання головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Батога В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 11 листопада 2019 року під головуванням судді Ковалюк І.П. у м. Івано-Франківську

в с т а н о в и в:

Головний державний виконавець Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Батіг В.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без вилучення паспортного документа у праві виїзду за межі України, мотивуючи подання тим, що боржник ухиляється від вимоги про сплату боргу № Ф-139101-55 У, що видана ГУ ДФС в Івано-Франківській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДФС в Івано-Франківській області боргу в сумі 20703,90 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11 листопада 2019 року задоволено подання головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Батога В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

ОСОБА_1 не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що висновки суду не ґрунтуються на нормах закону та не відповідають дійсності.

Апелянт зазначає, що про існування боргу він дізнався з ухвали суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 11.11.2019, яку отримав 22.11.2019 року.

З відповідей ДФС України від 13.08.2019 р. № , № від 12.08.2019 вбачається, що платник податку на обліку в органах ДПС не перебуває; інформація стосовно боржника - фізичної особи ОСОБА_1 , щодо сумм доходу, нарахованого податковим агентом на користь платників податку та сумм утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Вважає, що даний борг не є підставою для звернення державного виконавця з таким поданням і застосування обмеження виїзду за кордон. Вважає, що право державного виконавця звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - за межі України передбачене лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Апелянт зазначає, що особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Судом першої інстанції в ухвалі не зазначено фактів та конкретних доказів, які б підтверджували те, що боржник знав про відкрите виконавче провадження та ухилявся від зобов`язання покладеного на нього судовим рішенням.

Про наявність виконавчого провадження відкритого щодо сплати боргу він не знав, наявну в матеріалах справи постанову про відкриття виконавчого провадження не отримував, про її направлення чи отримання у поданні не вказувалось.

Докази надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження чи отримання її в матеріалах справи відсутні.

Апелянт вважає, що він фактично був позбавлений можливості довести суду, що він готовий вжити усі належні заходи щодо вияснення суми, обставин виникнення боргу та виконання зобов`язання.

Враховуючи, що заявником в поданні не доведено ні факту повідомлення боржника про існування виконавчого провадження, ні факту ухилення від виконання зобов`язання, тому ухвала суду про задоволення подання прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права підлягає скасуванню.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представників Івано-Франківського міського відділу ДВС Батога В.В. і Кузика І.І., перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи подання головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС Батога В.В., суд першої інстанції виходив із того, що боржник ухиляється від добровільного виконання виконавчого листа, на виклики до державного виконавця не з`являється та нехтує законними вимогами державного виконавця, тому є необхідність задоволення подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно п.5 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Батогом В.В. від 08.08.2019 року відкрито виконавче провадження по виконанню вимоги про сплату боргу № Ф-139101-55 У, що видана ГУ ДФС в Івано-Франківській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДФС в Івано-Франківській області боргу в сумі 20703,90 грн.

Державним виконавцем 08.08.2019 року накладено арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення 22 974,29 грн.

Згідно відповіді управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортами для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданим 03.11.2005 року органом видачі 2610, та серії НОМЕР_2 , виданим 02.06.2015 року органом видачі 2601.

Як вбачається з відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відомостей про перетинання державного кордону громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 11.05.2019 року (з дати видачі виконавчого документу) в базі даних не виявлено.

Згідно відповідей Пенсійного фонду України від 08.08.2019 року №, № відомості про ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , щодо праці за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, щодо отримання пенсії - відсутні.

Як вбачається з відповідей ДФС України від 13.08.2019 року №, № від 12.08.2019 року платник податків РНОКПП НОМЕР_3 на обліку в органах ДПС не перебуває; інформація стосовно боржника - фізичної особи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

08.08.2019 року за № 46912 ОСОБА_1 направлявся виклик державного виконавця, яким зобов`язано останнього з`явитись до виконавця 16.08.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , щодо боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату.

Відповідно до вимог п. 19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Узагальнюючи судову практику щодо вирішення звернень про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Верховний Суд України дійшов висновку що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, тощо.

Апеляційний суд вважає, що державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які спрямовані на стягнення заборгованості. Також, не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення суду виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або боржник безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця та умисно ухилявся й ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Державним виконавцем не підтверджено факт обізнаності боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження, що виключає усвідомлене невиконання рішення суду, наявність в його діях/бездіяльності умислу.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

За наведених обставин, колегія суддів вважає передчасним застосування до ОСОБА_1 , як до боржника, з метою виконання ним своїх боргових зобов`язань такого заходу впливу, як тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, а тому, колегія суддів вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання у зв`язку з чим вона підлягає до скасування з постановленням нової ухвали про відмову в задоволені подання.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 11 листопада 2019 року скасувати.

Відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Батога В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк