ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Зубленка Ю.О.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про стягнення пені, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 306 500,49 грн. та 20 000, 00 грн. моральної шкоди.

Мотивував позовні вимоги тим, що 19 березня 2015 року між ним та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір № 980-052-000000224 банківського вкладу та відкрито банківський рахунок, на якому нараховувалося 173 136, 20 грн. Вказує, що у зв`язку із процедурою ліквідації банку, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язаний був виплатити гарантовані законом кошти, однак відповідачем було порушено терміни виплати цих коштів, і такими діями, на його думку, Фонд порушив вимоги закону та завдав йому моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задвоолення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, вказує, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив гарантовані йому кошти із порушенням строків, встановлених законом, внаслідок неналежного виконання працівниками Фонду своїх обов`язків, і такими діями було порушено його права та завдано йому моральної шкоди, та відповідно до ст. 16 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» саме на Фонд покладено обов`язок у такому випадку відшкодувати завдану йому шкоду.

У свою чергу, представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується із висновками суду першої інстанції, та зазначає, що задоволення вимог вкладників/кредиторів банку здійснюється у порядку, передбаченому спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і стягнення коштів у будь-який інший спосіб, відмінний від визначеної цим Законом процедури, неможливий, крім того вважає посилання апелянта на те, що спірні відносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», необґрунтованими, оскільки правовідносини між вкладником та ФГВФО регулюється виключно спеціальним законом, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишаєапеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним стосовно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах, тому на вказані правовідносини не розповсюджуються норми Закону України «Про захист прав споживачів», крім того позивачу були відшкодовані кошти за вкладом у відповідності до вимог чинного законодавства, і він не звертався до банку із заявою про дострокове повернення вкладів, а Фонд не вступав з ним в жодні договірні відносини і під час введення тимчасової адміністрації у банку не передбачено можливості нарахування штрафних санкцій, крім того позивачем не доведено спричинення йому будь-якими діями відповідача моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 березня 2015 року між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір № 980-052-000000224 банківського вкладу та відкрито банківський рахунок, на якому нараховувалося 173 136, 20 грн.

В подальшому, на підставі рішення НБУ від 23 травня 2016р. № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджено тимчасову адміністрацію у банку та делеговано повноваження тимчасового адміністратора, розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку з 23 травня по 22 червня 2016 року.

Відповідно до рішення Правління НБУ № 124-рш від 12 липня 2016 р. розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 р. по 12 липня 2018 р. включно, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнку Ю.П. строком на два роки з 13 липня 2016 р. по 12 липня 2018 р.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 265 від 24 січня 2017р. делеговані повноваження уповноваженої особи Фонду Волкову О.Ю. з 25 січня 2017р., визначені ст. ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 червня 2018 р. № 1758 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора», продовжено процедуру ліквідації банку по 12 липня 2020р. включно та продовжені повноваження ліквідатора Волкова О.Ю. , визначені ст. ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надані рішенням № 265 від 24 січня 2017р.).

19 липня 2016 року позивач подав заяву на адресу ПАТ «Банк Михайлівський», в якій просив включити його до переліку вкладників, які мають право на отримання гарантованої суми та провести виплату суми вкладу (а.с.17-18).

У подальшому, 24 листопада 2016 року ОСОБА_1 направив Уповноваженій особі ФГВФО заяву, в якій просив включити його до переліку вкладників та провести виплату суми вкладу (а.с.22-24).

03 квітня 2017 р. позивачу було виплачено грошові кошти у сумі 167 486, 61 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 1011987 від 03 квітня 2017р (а.с.25-26).

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16) ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, його осіб норми України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Фонд є юридичною особою публічного права. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном. Фонд є економічно самостійною установою.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оскільки Фонд гарантування є особою публічного права (ст. 3 Закону), то в силу приписів ст. 19 Конституції України він має діяти виключно в межах повноважень, встановлених діючим законодавством, і за відсутності правових підстав не має права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 76-80, 89 ЦПК України, правильно виходив із того, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб належним чином виконав свої зобов`язання шляхом виплати позивачу гарантованої суми у розмірі 167 486, 61 грн., і таким чином уповноваженою особою Фонду виконано зобов`язання у порядку, встановленому положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», крім того у матеріалах справи відсутні належні, достатні і допустимі докази того, що будь-якими діями чи бездіяльністю працівників ФГВФО було порушено строки виплати гарантованої суми позивачу, крім того згідно з частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», пеня як вид забезпечення виконання зобов`язання може застосовуватися лише у договірних правовідносинах між виконавцем та споживачем, однак позивач як вкладник банку і відповідач ФГВФО в жодні договірні відносини не вступали, відповідачі не є виконавцями будь-яких робіт чи послуг, а позивач не є їх споживачем, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про те, що оскільки позивачем не було доведено порушення його прав відповідачем, розмір моральної шкоди не обґрунтований належними і допустимими доказами, при цьому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиплатою банком-агентом гарантованих сум відшкодування, то вимоги про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Вказане узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду № 61-2519св18 від 08 лютого 2018 року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви, які були предметом розгляду суду першої інстанції, зводяться до незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: