ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 394/549/16-ц

провадження № 22-ц/4809/189/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Письменного О.А.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник Асоціації фермерських господарств «Віка» - Рябовол С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14.08.2018 року, суддя Краснопольська Л.П., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Асоціації фермерських господарств «Віка» про визнання договору оренди землі недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Асоціації фермерських господарств «Віка» про визнання договору оренди землі недійсним.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 січня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди землі строком на 8 років.

В грудні 2015 року позивач намагався отримати у відповідача копію договору оренди з подальшим зверненням щодо повернення земельної ділянки в зв'язку із закінченням строку оренди. Однак відповідач відмовився надати копію договору оренди.

Позивач зазначив, що 19 квітня 2016 року ознайомившись документами виявив, що даний договір оренди земельної ділянки укладений між позивачем і відповідачем та зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії Центру ДЗК від 12 серпня 2008 року за № 00.

Зазначив, що в розділі «підписи сторін», в графі орендодавець значиться підпис іншої особи, яку власник землі не уповноважував діяти від його імені, встановлення факту відсутності волевиявлення власника землі на укладення договору оренди землі, якщо такий договір пройшов державну реєстрацію свідчить про його вчинення та є підставою для визнання його недійсним.

Просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 26.01.2008 року укладений між ОСОБА_2 та АФГ «Віка», зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії Центру ДЗК від 12.08.2008 року за № 00.

В ході розгляду справи, позивач подав до суду заяву про часткову зміну (уточнення) підстав позову. Зазначив, що 01.01.2003 року між ним та ТОВ «Добробут», керівником якого був ОСОБА_6, було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,98 га, яка є власністю позивача згідно державного акту на право приватної власності на землю.

Договір оренди земельної ділянки від 01.01.2003 року та акт до нього були підписані за власним бажанням та за його волевиявленням.

Позивач зазначив, що окрім договору оренди земельної ділянки від 01.01.2003 року він більше договорів оренди земельної ділянки з іншими підприємствами - орендарями не підписував.

З листа-відповіді відділу Держгеокадастру у Новоархангельському районі Кіровоградської області № 31-28-99.2-604/15-16 від 19.04.2016 року, позивач дізнався про наявність іншого договору оренди земельної ділянки зареєстрованого між АФГ «Віка» та ОСОБА_2

При ознайомленні з копією договору від 26.01.2008 року позивач з'ясував, що в графі «Орендодавець» під його прізвищем стоїть підпис, який виконаний не ним, а іншою особою. Крім того, ним не підписувався з АФГ «Віка» акт про передачу та приймання земельної ділянки в натурі датований 26 січня 2008 року та акт визначення меж земельної ділянки в натурі датований 26 січня 2008 року.

Зазначив, що йому невідомо, яким чином належна йому земельна ділянка перейшла в користування від ТОВ «Добробут» до АФГ «Віка».

Просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 26.01.2008 року укладений між ОСОБА_2 та АФГ «Віка», зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії Центру ДЗК від 12.08.2008 року за № 00.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14.08.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначено, що суд не дав належної правової оцінки висновку експерта від 28.12.2016 року № 1819 та не поставив під сумнів зазначений висновок експерта і взяв його до уваги, незважаючи на те, що експерт провів дослідження без додаткових матеріалів.

Крім того, зазначив, що жоден з вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків його підписів експертом не досліджувалися.

Згідно висновку експерта №321 від 19.12.2017 року підписи в документах виконані не позивачем, а іншою особою. Зазначений висновок був зроблений в рамках досудового розслідування кримінального провадження і відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. Однак, суд відмовив у задоволенні клопотання про залучення даного висновку експерта до матеріалів справи..

Крім того, суд першої інстанції у своєму рішенні не зазначив мотивовану оцінку щодо внесення до оспорюваного договору недостовірних даних паспорту позивача.

До суду позивач звернувся протягом 3-річного строку, оскільки дізнався про своє порушене право в 2016 році з інформації відділу Держгеокадастру.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 13.11.2018 року по справі відкрито апеляційне провадження.

26.11.2018 року по справі визначено склад колегії суддів.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від АФГ «Віка», в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги та вважають її необґрунтованою і безпідставною. Зазначається, що позивач знав про існування договору оренди землі, оскільки з 2008 року по 2018 рік отримував орендну плату за її користування. Жодним висновком експертів не доведено виконання підпису в спірному договорів оренди не позивачем, а іншою особою від його імені. Висновок спеціаліста, ОСОБА_4 є безпідставним, оскільки даний висновок не є висновком в розумінні вимог ст.. 102 ЦПК України. Позивач отримав примірник договору оренди землі в 2008 році, що підтверджено копією відомості про отримання договору позивачем, а тому ним пропущено строк звернення до суду з позовом.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27.11.2018 року призначено справу до розгляду на 10.01.2019 року на 12 год.00 хв.

10.01.2019 року за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено до 28.01.2019 року до 12 год.00хв.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за НОМЕР_1, що розташована на території Надлацької сільської ради, загальною площею 2,98 га, кадастровий номер НОМЕР_2, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_3.

12 серпня 2008 року у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії Центру ДЗК зареєстрований укладений між позивачем і відповідачем договір оренди земельної ділянки від 26.01.2008 р., за умовами якого ОСОБА_2 (орендодавець) надав, а АФГ «Віка» (орендар) прийняло в строкове платне користування строком на 5 (п'ять) років земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Надлацької сільської ради площею 2,98 га.

Згідно листа Відділу Держгеокадастру у Новоархангельському районі Кіровоградської області від 19.04.2016 р. за № 31-28-99.2-604/15-16, наданим позивачем, між ним ОСОБА_2 та АФГ «Віка», було укладено договір оренди земельної ділянки на підставі Державного акта НОМЕР_3, яка розташована на території Надлацької сільської ради та зареєстровано вказаний договір, про що зроблено відповідний запис у Книзі записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Суд першої інстанції зазначив, що в період розгляду даної справи, позивачем отримано від відповідача, на підставі видаткових касових ордерів від 03.04.2018 р. за № 57 про виплату 3 915,42 грн. та за № 57/1 про виплату 2 694,58 грн., орендну плату за оренду земельної ділянки НОМЕР_1 за 2017 рік, які скріплені підписами сторін та печаткою відповідача. Зазначене свідчить про підтвердження позивачем своїми діями існування орендних відносин з відповідачем та надання згоду за спірним договором оренди, у вигляді отримання чергового орендного платежу за користування земельною ділянкою за 2017 рік.

Окрім отримання орендної плати у вказані періоди, позивач за власною письмовою заявою, згідно видаткового касового ордера від 01.08.2012 р. отримав від відповідача авансом орендну плату за спірним Договором оренди земельної ділянки за 2013 рік, що також спростовує доводи позивача.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не спростовано наданих відповідачем фотодоказів, за якими він отримав особисто орендну плату за 2016 рік за спірним Договором оренди, у розмірі 5 900,00 грн. за платіжною відомістю № 1 пункт 22, в присутності свого представника у даній справі - гр. ОСОБА_5

Саме з цих підстав, суд вважав недоведеними та безпідставними твердження позивача про начебто отримання ним від відповідача не орендної плати, а якоїсь іншої платні без пояснення природи походження таких правовідносин.

Позивачем не надано мотивованих пояснень щодо правових підстав отримання даних виплат, про те, на підставі якого саме правочину і за що ним отримувалися вказані виплати.

01.08.2012 р. між позивачем і відповідачем укладено додаткову угоду № 2 до договору оренди земельної ділянки, згідно з якою змінено строк оренди до 31.12.2024 р. та встановлено інший (підвищено) розмір орендної плати в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням індексу інфляції.

Додаткова угода набрала чинності з моменту її підписання сторонами та державної реєстрації, яку проведено 08.11.2012 р. у відділі Держкомзему у Новоархангельському районі за № 04099.

Суд першої інстанції зазначив, що зазначеною додатковою угодою засвідчується факт визнання позивачем спірного договору від 26.01.2008 р. та факт його обізнаності про існування такого договору.

Судом встановлено, що позивач фактично отримував плату від відповідача за користування земельною ділянкою починаючи з 2008 року по 2017 рік, включно, і таким чином, ОСОБА_2, як власник земельної ділянки, мав добросовісно використовувати свої права та активно здійснювати захист своїх інтересів. При цьому, він протягом тривалого часу - майже 8 років не виявляв зацікавленості до своєї земельної ділянки, що означає, що останній знав або повинен був знати (довідатися) про фактичне перебування земельної ділянки у користуванні відповідача. Саме тому, ствердження позивача, що він довідався про існування договору лише в 2016 р. отримавши його копію від ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, судом не прийнято. Про спірний договір оренди від 26.01.2008 р. позивачу було відомо, оскільки 01.08.2012 р. він укладав додаткову угоду до договору оренди від 26.01.2008 р. у тексті якої є посилання на спірний Договір оренди земельної ділянки. Тобто, навіть з цієї дати (з 01.08.2012 р.) позивач маючи можливість не реалізував своє право на звернення з позовом до суду в межах встановленого строку позовної давності.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов поданий поза межами строків позовної давності і вважає обґрунтованою заяву відповідача про застосування позовної давності щодо позовних вимог про визнання спірного договору оренди недійсним.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції в повному обсязі неможливо.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 317, 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян, власність зобов'язує. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі (ст.14 Закону України «Про оренду землі»).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Істотні умови договору оренди визначені в ст.15 Закону України «Про оренду землі» і за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Письмова форма договору є виявом волі сторін на укладення договору та підтвердженням досягнутої домовленості щодо його умов.

За змістом частин 1 і 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі,електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного,електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Наведене свідчить, що договір оренди землі є укладеним, якщо він скріплений підписами сторін, тим самим висловивши свою волю на укладення договору на вказаних у ньому умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. ч.1 і ч.3 ст.203 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за НОМЕР_1, що розташована на території Надлацької сільської ради, загальною площею 2,98 га, кадастровий номер НОМЕР_2, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_3.

12 серпня 2008 року у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії Центру ДЗК зареєстрований укладений між позивачем і відповідачем договір оренди земельної ділянки від 26.01.2008 р., за умовами якого ОСОБА_2 (орендодавець) надав, а АФГ «Віка» (орендар) прийняло в строкове платне користування строком на 5 (п'ять) років земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Надлацької сільської ради площею 2,98 га.

01.08.2012 р. між позивачем і відповідачем укладено додаткову угоду № 2 до договору оренди земельної ділянки, згідно з якою змінено строк оренди до 31.12.2024 р. та встановлено інший (підвищено) розмір орендної плати в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням індексу інфляції. Додаткова угода набрала чинності з моменту її підписання сторонами та державної реєстрації, яку проведено 08.11.2012 року у відділі Держкомзему у Новоархангельському районі за № 04099.

Доводи викладені в апеляційній скарзі в частині , що суд першої інстанції не дав належної оцінки експертним висновкам № 2152-17 від 31.07.2017 р. Дніпропетровського Науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та № 1819 від 28.12.2016 року Кропивницького відділення Одеського Науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції в рішенні послався на зазначені експертизи і на висновки експертів і визнав належними доказами зазначені експертні дослідження . В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження , що позивач не погоджуючись з експертними висновками заявляв клопотання про призначення додаткових експертиз, або проведення повторної експертизи.

Позивач послався як на належний доказ на підтвердження позову на висновок спеціаліста приватного підприємства «Агенція 007» ОСОБА_4 від 22.03.2017 р. № 22.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку визнавши зазначений доказ неналежними,оскільки даний спеціаліст ОСОБА_4, названий у зазначеному висновку спеціалістом приватного підприємства «Агенція 007», не є судовим експертом в розумінні вимог Закону України «Про судову експертизу».

В частині доводів апеляційної скарги , що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги висновок експерта Кіровоградського НДЕКЦ МВС України №321 від 19.12.2017 року зробленого в рамках кримінального провадження, суд апеляційної інстанції перевірив зазначені обставини і дійшов висновку, що зазначений експертний висновок не є предметом розгляду справи оскільки при проведені експертизи на вирішення експерта ставились питання

-чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 в договорі оренди земельної ділянки від 25.01.2003 року в графі «підписи сторін орендодавець», громадянином ОСОБА_2 чи іншою особою?

-чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 в додатковій угоді від 12.08.2009 року до договору оренди земельної ділянки НОМЕР_1 від 12.08.2008 року в графі «підписи сторін : орендодавець», громадянином ОСОБА_2 чи іншою особою?

-чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 в додатковій угоді №2 від 01.08.2012 року до договору оренди земельної ділянки НОМЕР_1 від 12.08.2008 року в графі «підписи сторін : орендодавець», громадянином ОСОБА_2 чи іншою особою?

в той час як в даному позові є вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 26.01.2008 року укладеного між ОСОБА_2 та АФГ «Віка», зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії Центру ДЗК від 12.08.2008 року за № 00.

Встановленні обставини свідчать , що зазначені доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції викладених в мотивувальній частині рішення.

Згідно з ч.2 і ч.3 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Встановлена ст. 204 ЦК України презумпція правомірності правочину буде спростована лише тоді, коли позивач доведе, що договір він не підписував, а отже і не виражав волю на його укладення або й взагалі не бажав укладати договір взагалі.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належні та допустимі докази на підтвердження позову в матеріалах справи відсутні.

В той же час суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із пропуском строку звернення до суду з позовом. Зазначений висновок суду є помилковими, оскільки не ґрунтуються на законі.

В п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено : «Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього».

Суд першої інстанції не звернув увагу на зазначене і не відмовив у задоволені позову по сутті , а відмовив у зв'язку з пропуском строку для звернення з позовом чим допустив порушення норм процесуального права .

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову у задоволені позову, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14.08.2018 року - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Асоціації фермерських господарств «Віка» про визнання договору оренди землі недійсним - відмовити.

Текст постанови складено 05.02. 2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: