Справа № 353/110/19
Провадження № 6/353/2/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мануляка Ю.В.

секретаря судового засідання Драгомирецької О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Тлумацького районного суду Івано-Франківської області подання Головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, -

в с т а н о в и в:

04 лютого 2019 року Головний державний виконавець Кузик І.І. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, мотивуючи тим, що на виконанні Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області знаходиться виконавче провадження 56700584 з виконання виконавчого листа № 344/9510/17, виданого 05 червня 2018 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за неналежне виконання грошового зобовязання за борговими розписками в загальному розмірі 990918,94 грн. На сьогоднішній день рішення боржником ОСОБА_2 не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено. Враховуючи, що рішення до цього часу не виконане, є підстави для обмеження у виїзді за кордон.

Державний виконавець, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи суд виходить з наступного.

У п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст.33 Конституції України. Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що незаборонені законом.

Згідно ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

У відповідності із ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Судом встановлено, що, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження прийнятої Головним державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1 (а.с. 7), відкрито виконавче провадження ВП № 56700584 від 05.07.2018року на підставі виконавчого листа № 344/9510/17 виданого 05.06.2018року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 990918,94 грн. заборгованості.

Постановою Головного державного виконавця Івано Франківського міського відділу ДВС ОСОБА_1 від 05.07.2018 накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 (а.с. 10).

Постановою Головного державного виконавця Івано Франківського міського відділу ДВС ОСОБА_1 від 05.07.2018 звернуто стягнення на доходи ОСОБА_2, що отримує дохід у Тлумацькому обєднаному ПФУ (а.с. 12).

Також, відповідно до постанови головного державного виконавця Івано Франківського міського відділу ДВС ОСОБА_1 від 13.09.2018, описано та накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_2, а саме, 1/5 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (ст. 377-1 ЦПК України), вказав, що ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у п.19 ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. На думку Верховного Суду України, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Таким чином, діючим цивільно-процесуальним законодавством України передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконаних зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

При цьому, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Невиконання боржником зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, ще не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В наявних матеріалах виконавчого провадження відсутні докази повідомлення боржника ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження та виклики до державного виконавця.

Ця обставина ніякими належними доказами не спростована.

Відповідно до розділу ХІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Мін'юсту України від 2 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованої Мін'юстом України від 2 квітня 2012 року № 489/20802 в поданні державного виконавця про обмеження виїзду боржника за межі України повинно зазначатись, зокрема, і підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Проте, будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон тимчасово чи на постійне місце проживання, не виконавши зобов'язань, та доказів, які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення - виконавцем суду не надано. Також заявником не надано суду доказів того, що ним вжиті всі заходи щодо виконання наведеного судового рішення, а також щодо необхідності вжиття такого заходу як тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

За таких обставин суд вважає, що в задоволенні подання слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 260, 261, 353, 441, 446 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання Головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області, протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Ю.В. Мануляк