Дата документу 17.12.2019 Справа № 335/1775/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/1775/14-ц
Провадження №22-ц/807/2986/19
№22-ц/807/2986/19-2
Головуючий в 1-й інстанції - Калюжна В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2019 року, постановлені у м. Запоріжжі у справі за заявою ОСОБА_1 про зміну сторони у виконавчому провадженні (ВП №57173524, ВП №57173427), стягував: ПАТ КБ «Приватбанк», -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року до суду надійшли заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчих провадженнях (ВП №57173524, ВП №57173427) з виконання рішення суду по цивільній справі № 335/1175/14-ц про виселення ОСОБА_2 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , яка є власником зазначеної квартири, що є предметом іпотеки.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадженняВП №57173524 - залишено без задоволення.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадженняВП №57173427 - залишити без задоволення.

Не погоджуючись із вказаними ухвалами суду, ОСОБА_4 звернулась до суду з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просила ухвали суду скасувати та постановити нові ухвали про задоволення заявлених вимог.

Узагальненими доводами апеляційних скарг є те, що неповнолітня ОСОБА_3 , яка є боржником за виконавчим провадженням ВП №57173524 не наділена повною цивільною дієздатністю в силу свого віку, а тому повинна бути замінена, як сторона виконавчого провадження на ОСОБА_4 , як є її матір`ю та власником квартири АДРЕСА_1 . Оскільки апелянт у справі є власником вказаної квартири, є підстави для заміни у виконавчому провадження ВП №57173427 ОСОБА_2 на ОСОБА_4 .

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , треті особи - Орган опіки та піклування Орджонікідзевського району, Орджонікідзевський РВ у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21.07.2016 року позовні ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 , на виконання якого видано виконавчі листи № 335/1775/14-ц.

На виконанні у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебувають виконавчі провадження № 57173524, №57173427 з примусового виконання зазначеного рішення суду в частині виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяв ОСОБА_4 про заміну сторони у виконавчих провадженнях, виходив з того, що підстави вважати, що ОСОБА_4 є правонаступником боржників ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Статтями 129, 1291 Конституції України визначено, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції і який має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч.ч.1,3 ст.431 ЦПК).

Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Як вбачається з аналізу вище зазначених норм законодавства заміна сторони у виконавчому провадженні передбачена лише у разі вибуття сторони виконавчого провадження та передбаченої можливості правонаступництва.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є боржниками у виконавчих провадженнях № 57173524, №57173427 з примусового виконання рішення суду в частині виселення з квартири АДРЕСА_1 .

Жодних обставин, які мають юридичне значення та свідчать про вибуття з виконавчого провадження вказаних осіб не встановлено.

За загальним правилом суть правонаступництва полягає в переході прав та обов`язків, що особисто не пов`язані з особою, яка вибуває з правовідносин, до іншої особи, яка вступає у спірні правовідносини.

Статтею 55 ЦПК України визначено підстави процесуального правонаступництва, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Як вірно вказав суд першої інстанції, така вимога як виселення особи з житлового приміщення тісно пов`язана з особистістю, тобто йдеться про захист особистого немайнового права сторони, і правонаступництво у таких правовідносинах не допускається.

Тож суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих у відповідності із процесуальним законом, а наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, а тому судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2019 року постановлену за заявою ОСОБА_1 про зміну сторони у виконавчому провадженні (ВП №57173524), залишити без змін.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про зміну сторони у виконавчому провадженні (ВП №57173427), залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 21 грудня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилової

О. З. Поляков