Провадження № 2/161/4073/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Бортнюка А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» про стягнення компенсації за порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2019 року представник позивача ОСОБА_2 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" про стягнення компенсації за порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 05 березня 1989 року по 14 вересня 2017 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з державним підприємством "Луцький комбінат хлібопродуктів №2". За час роботи на вказаному підприємстві позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 38 192,19 грн, сума до виплати становить 29 790,90 грн. 14 вересня 2017 року наказом №130-К/тр ОСОБА_1 була звільнена з роботи за угодою сторін. Судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2018 року з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто 29 790,90 грн заробітної плати, 5 024,03 грн компенсації за порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 липня 2015 року по 14 вересня 2017 року станом на 04 червня 2018 року, 48 490,26 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В ході виконання рішення суду, 18 червня 2019 року на користь позивача було стягнуто вищезазначені суми, в тому числі, заборгованість по заробітній платі в розмірі 29 790,90 грн. Таким чином, днем фактичного розрахунку підприємства по заборгованості перед ОСОБА_1 є 18 червня 2019 року. Зазначає, що в зв`язку з порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу відповідну компенсацію та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до проведеного розрахунку, розмір компенсації за невиплачену заробітну плату за період з 04 червня 2018 року по 18 червня 2019 року становить 15 108,44 грн. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки за період з 04 червня 2018 року по 18 червня 2019 року становить 69 281,80 грн. Вказує, що позивач неодноразово зверталась до ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" з вимогами виплатити їй заборгованість по заробітній платі, але такі вимоги відповідачем до тепер не виконані.

Враховуючи наведене, просить стягнути з ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" в користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 04 червня 2018 року по 18 червня 2019 року в розмірі 15 108,44 грн. за вирахуванням податків та інших загальнообов`язкових платежів та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 69 281,80 грн. за вирахуванням податків та інших загальнообов`язкових платежів.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Станом на 16 грудня 2019 року відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, представник позивача адвокат Грибан Ж.В. заявою від 18 листопада 2019 року просить розгляд справи здійснювати без її участі, позов підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2», в період з 05 червня 1989 року по 14 вересня 2017 року вона працювала в ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на посаді головного економіста. Наведене підтверджується довідкою ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» №2 від 30 травня 2018 року (а.с.13).

З вказаної довідки також встановлено, що станом на 14 вересня 2017 року (день звільнення з роботи) ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» заборгувало ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 29 790,90 грн (а.с.13).

Судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2018 року з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з 01 липня 2015 року по 14 вересня 2017 року в розмірі 38 192,19 грн, що, за вирахуванням податків та інших загальнообов`язкових платежів, становить 29 790,90 грн; компенсацію за порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 липня 2015 року по 14 вересня 2017 року, що станом на 04 червня 2018 року становить 5024,03 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 48 490,26 грн за вирахуванням податків та інших загальнообов`язкових платежів (а.с.3).

З довідки АТ КБ «Приватбанк» встановлено, що 18 червня 2019 року на картковий рахунок ОСОБА_1 зараховано кошти в розмірі 82 888,66 грн. Як слідує зі змісту позову такі кошти позивачу надійшли від ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на погашення заборгованості по заробітній платі та на виконання вищевказаного судового наказу.

Наведене дає підстави для висновку, що днем фактичного розрахунку ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» по заборгованості за заробітною платою перед позивачем є 18 червня 2019 року.

Конституція України гарантує кожному громадянину право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основними законодавчими актами, які регулюють питання оплати праці є Закон України "Про оплату праці" та Кодекс законів про працю України.

Статтею 141 КЗпП встановлено, що обов`язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органі.

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку зі звільненим працівником - виплати всіх сум, що належать йому, а у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Та обставина, що ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» в день звільнення не виплатило ОСОБА_1 нарахованої їй заробітної плати підтверджується довідкою відповідача від 30 травня 2018 року №2, а також судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2019 року, який набрав законної сили. З огляду на наведене та на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 82 ЦПК України така обставина не підлягає доказуванню.

Таким чином, є доведеним факт порушення роботодавцем законодавства про оплату праці у зв`язку з невиплатою при звільненні позивачу ОСОБА_1 заробітної плати, а оскільки такий розрахунок не був здійснений у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України, є підстави для відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 117 цього Кодексу.

Як роз`яснив Верховний Суд України в абз. 1 п. 20 постанови Пленуму від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, за положеннями статей 116, 117 КЗпП України у разі не виплати належних працівникові сум при звільненні з роботи, при відсутності спору про їх розмір, на роботодавця покладається відповідальність у вигляді виплати середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, якщо він не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Наведене дає підстави для висновку, що позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 04 червня 2018 року по 18 червня 2019 року ( в межах позовних вимог).

Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата.

Згідно п.8 Порядку , нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Визначаючи розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , суд враховує її заробітну плату за два останні відпрацьовані календарні місяці перед звільненням (липень та серпень 2017 року), що складала 11 456,64 грн. та кількість робочих днів за вказаний період, що становить 43 робочі дні.

Таким чином середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на день звільнення становить 266,43 грн. (з розрахунку 11 456,64 грн. / 43 робочі дні).

Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить за період з 04 червня 2018 року по 18 червня 2019 року становить 69 281,80 грн. 00 коп.: 260 (кількість робочих днів) х 266,43 грн. (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення).

У відповідності до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Разом із тим статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 зазначив, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

З поданого представником позивача ОСОБА_2 розрахунку, який не спростований відповідачем, вбачається, що розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати становить 15 108,44 гривень (а. с.5).

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" на користь ОСОБА_1 належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 червня 2018 року по 18 червня 2019 року в розмірі 69 281 грн. 80 коп., та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 15 108 грн 44 коп.

Крім того, на підставі п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 843,90 грн.

Керуючись ст.ст.10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 червня 2018 року по 18 червня 2019 року в розмірі 69 281 (шістдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят одна) гривень 80 копійок за вирахуванням податків та інших загальнообов`язкових платежів.

Стягнути з державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» (місцезнаходження: Волинська область, Луцький район, с. Рованці, вул. Промислова, 4; ) в користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 04 червня 2018 року по 18 червня 2019 року в розмірі 15 108 (п`ятнадцять тисяч сто вісім) гривень 44 копійки за вирахуванням податків та інших загальнообов`язкових платежів.

Стягнути з державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» в користь ОСОБА_1 843 (вісімсот сорок три) гривні 90 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: державне підприємство «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» (місцезнаходження: Волинська область, Луцький район, с. Рованці, вул. Промислова, 4; )

Дата складення повного тексту рішення 19 грудня 2019 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк