Справа № 464/8110/17 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1407/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами, у письмовому провадженні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 червня 2018 року, постановлене в складі головуючого - судді Теслюка Д.Ю., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третьої особи на стороні позивача Львівського комунального підприємства «Бондарівка», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

в с т а н о в и л а:

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 08.12.2017 року звернувся в суд із позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири в сумі 44 363 грн. 40 коп. та 100 000 грн. 00 коп. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, яку у вересні 2017 року було затоплено. Вказує, що затоплення виявила її сестра ОСОБА_6, яка одночасно є і її представником. Згідно із актом обстеження від 15.09.2017 року, складеним комісією ЛКП «Бондарівка», причиною затоплення стало халатне відношення відповідача ОСОБА_4 до санітарно-технічних приладів в своїй квартирі, що призвело до забиття каналізаційного стояка, що в свою чергу, призвело до залиття та значного пошкодження квартири позивача. Відповідно до вказаного акту, ОСОБА_2 завдано таку майнову шкоду: пошкоджено двері у ванну кімнату і коридор, підлогу в коридорі і кімнатах, стіни в коридорі і кімнатах. Внаслідок залиття, квартира потребує термінового поточного ремонту, оскільки мешкати в ній стало неможливо, зважаючи на сирість та те, що на стінах з'явився грибок. Згідно із звітом про незалежну оцінку вартості будівельно-монтажних (відновлювальних) робіт приміщень квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 від 18.10.2017 року, складеним ПП «ЮрЕксперт», вартість проведення ремонту квартири ОСОБА_2 становить 40 945 грн. 00 коп. Відповідач добровільно відшкодовувати завдану шкоду не бажає попри неодноразові усні та письмові звернення. Окрім цього, позивач змушена була вирішувати питання з наданням представницьких прав представнику для ведення справи в суді, у зв'язку з чим, була змушена оформляти відповідні документи в приватного нотаріуса штату Нью-Йорк, що на дату оформлення, а саме 31 жовтня 2017 року, склало 3 218 грн. 40 коп. (120 доларів США), що підтверджується відповідною квитанцією. Також зазначає, що вказаними неправомірними діями відповідача, ОСОБА_2 завдано моральну шкоду, яка полягає в негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Моральну шкоду оцінено у 100 000 грн. 00 коп., а відтак, з врахуванням вартості проведеної оцінки завданих збитків (200 грн.), загальний розмір відшкодування шкоди становить 144363 грн. 40 коп.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 200 грн. 00 коп. (чотири тисячі двісті грн. 00 коп.).

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 червня 2018 року оскаржив представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Зазначає, що факт завданої майну позивача шкоди підтверджується даними акту комісії ЛКП «Бондарівка» з відповідними фото доказами. Вважає, що письмовими поясненнями, наданими представником третьої особи, а також показами свідків було встановлено безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача та заподіяною шкодою. Стверджує, що згідно зі складеним ПП «ЮрЕксперт» Звітом про незалежну оцінку вартості будівельно-монтажних (відновлювальних) робіт приміщень квартири позивача, вартість проведення ремонту квартири становить 40 945 грн. 00 коп. Вважає, що є законне обґрунтування завдання матеріальної шкоди позивачу - ОСОБА_2. Посилається на те, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

10.10.2018 року представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилається на те, що апеляційна скарга є безпідставною та не містить доказів порушень судом норм матеріального чи процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції зробив вірний висновок про неналежність та недопустимість як доказу акту про залиття від 15.09.2017 року. Стверджує, що висновки комісії ЛКП «Бондарівка» про те, що залиття квартири позивача відбулось саме з вини відповідачки є лише припущеннями. Вважає, що досліджені судом докази та встановлені фактичні обставини справи не підтверджують факт спричинення шкоди позивачу внаслідок винних дій з боку відповідача, а відтак, суд зробив вірний висновок про відсутність підстав вважати, що між шкодою, завданою позивачу та діями відповідача є безпосередній причинний зв'язок. Просить апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 червня 2018 року - без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, відповідно до вимог ст. ст. 274, 368, 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що акт про залиття від 15.09.2017 року не може бути визнаний належним та допустимим доказом неправомірних дій відповідача ОСОБА_4 щодо забиття каналізаційного стояка тирсою та, що висновки комісії ЛКП «Бондарівка», про те, що залиття квартири позивача ОСОБА_2 відбулось саме з вини відповідача ОСОБА_4, є лише припущеннями, а так як квартира позивача знаходиться на першому поверсі, а квартира відповідача на п'ятому поверсі, то відповідно сумнівним є висновок комісії щодо причини залиття.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири № 1 у будинку № 16 а у м. Львові (1 поверх), про що свідчить договір купівлі-продажу квартири (а.с. 13-14).

Відповідач ОСОБА_4 проживає у квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до акту від 08.09.2017 року, комісія в складі майстрів з виходом на адресу: АДРЕСА_1, склала даний акт про те, що у зв'язку із затопленням вищевказаної квартири з каналізаційного стояка загального користування, було проведено комісійне обстеження каналізаційної мережі квартир по даному стояку. Під час обстеження виявлено, що каналізаційний стояк був забитий тирсою, що призвело до витоку каналізаційний стоків у квартиру № 1 Під час обстеження, виявлено, що матеріал, яким було забито каналізаційний стояк виявлено в квартирі № 17 (а.с. 125).

Згідно з актом від 15.09.2017 року, складеним комісією в складі майстрів ЛКП «Бондарівка», у квартирі АДРЕСА_1, виявлений забитий каналізаційний стояк, внаслідок чого пошкоджено двері у ванній кімнаті, коридорі, підлога в коридорі і кімнатах, стіни в коридорі і кімнатах. Каналізаційний стояк забитий тирсою мешканцями квартири № 17, що виявлено при комісійному огляді даного стояка (а.с. 16).

З метою визначення вартості спричиненої майнової шкоди, позивач звернувся у приватне підприємство «ЮрЕксперт», яким було виконано Звіт від 18.10.2017 року про незалежну оцінку вартості будівельно-монтажних (відновлювальних) робіт приміщень квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до висновків якого за вартість будівельно-монтажних робіт (відновлювальних) прийнято кошторисну вартість ремонтно-монтажних (відновлювальних) робіт, яка становить 40 945 грн. 00 коп. (а.с. 17-29).

Позивач поніс витрати у сумі 200 грн. за проведення даного дослідження (а.с. 58).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Згідно частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Як роз'яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

В той же час, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76 передбачено, що у разі залиття квартир складається відповідний акт за формою, встановленою Додатком 4 до цих Правил.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік): прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності: прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Акт обов'язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім'я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин).

У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна.

Виходячи з правового аналізу та матеріалів справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що акт комісії ЛКП «Бондарівка» від 15.09.2017 року, не є належним доказом того, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулось саме з вини відповідача, оскільки факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов'язкової участі винної особи.

Проте, із змісту наданого позивачем акту про залиття від 15.09.2017 року, відповідач ОСОБА_4 не була присутня під час огляду місця залиття належної позивачу квартири та не була залучена до складення цього акту.

Відповідно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не була запрошена на проведення огляду квартири позивача та не приймала участі у цьому обстеженні, і це підтверджується відсутністю в акті підпису відповідача. Окрім цього, в акті не зазначені підписи свідків, які підтверджують те, що відповідач відмовилась підписати даний акт; а тому даний акт не відповідає вимогам п. 2.3.6. вищевказаних Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76.

Аналогічні висновки стосуються і акту від 08.09.2017 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції сторонам було роз'яснено їх права, зокрема щодо призначення експертизи, однак клопотань про призначення експертизи до суду не надходило.

Згідно із ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази по справі оцінюються судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77 - 80 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дав належу оцінку зібраним та всебічно дослідженим в судовому засіданні доказам та прийшов до вірного висновку, що такі не підтверджують факт спричинення шкоди позивачу внаслідок винних дій з боку відповідача, а відтак, відсутні підстави вважати, що між шкодою, завданою позивачу ОСОБА_2, та діями відповідача ОСОБА_4 є безпосередній причинний зв'язок.

Отже, в даному випадку відсутні всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення, які б свідчили про можливість настання цивільно-правової відповідальності відповідача у справі, а тому матеріальна шкода, заподіяна майну позивача, не підлягає відшкодуванню. З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позовні вимоги позивача про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири є такими, що не підлягають задоволенню.

Також, слід зазначити, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами, внесеними постановами Пленуму від 25.05.2001 року та 27.02.2009 року) зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки судом не встановлено підстав для відшкодування матеріальної шкоди відповідачем ОСОБА_4, завданої внаслідок залиття квартири, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку і про те, що не підлягає задоволенню також вимога позивача про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції, в підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до заявленого клопотання, було надано наступні докази: додаток до угоди від 20.02.2018 року, який укладений між ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_7 (АО «Західноукраїнська юридична колегія»; довіреність від 02.01.2018 року; акт № 1 про надання адвокатських послуг від 22.05.2018 року; квитанції від 23.05.2018 року та 01.06.2018 року, відповідно яких відповідачем ОСОБА_4 сплачено витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 4200 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові на позивача. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, понесених нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 200,00 грн. є підставним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на підставі повно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом, а відтак підстав для скасування ухваленого у справі рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 червня 2018 року та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 07 лютого 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третьої особи на стороні позивача Львівського комунального підприємства «Бондарівка», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.