Постанова

Іменем України

17 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 760/19227/15-ц

провадження № 61-33142св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів.

Позовна заява мотивована тим, що 12 липня 2010 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим укладено договір депозитного вкладу № SAMDN348 «Депозит VIP» на суму 900 000 доларів США під 10 % річних з періодом нарахування - 1 місяць, на строк 366 днів з можливістю поповнення вкладу, за яким вона внесла на депозитний рахунок банку грошові кошти в розмірі 900 000 доларів США, а потім 02 серпня 2011 року - 100 000 доларів США, 22 вересня 2011 року - 100 000 доларів США, 26 липня 2012 року - 100 000 доларів США, 22 серпня 2012 року - 200 000 доларів США, 30 серпня 2012 року - 200 000 доларів США, 01 жовтня 2012 року - 200 000 доларів США, а всього 1 800 000 доларів США.

01 липня 2011 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір депозитного вкладу № SAMDN387 на суму 1 140 000 доларів США під 8 % річних, а з 12 жовтня 2012 року відповідно до додаткової угоди № 2 до договору - під 10 % річних, з періодом нарахування - 1 місяць, на строк 12 місяців з можливістю поповнення вкладу.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року було стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь суму вкладів та проценти за користування вкладами. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог про покладення на ПАТ КБ «ПриватБанк» обов`язку видати кошти одноразовою операцією й у цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні таких позовних вимог. У решті - рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Проте зазначене рішення суду відповідачем не виконано та банк продовжує користуватися її грошовими коштами.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь проценти за користування вкладами за період з 17 грудня 2014 року до 08 жовтня 2015 року за договором від 12 липня 2010 року у розмірі 148 599,71 доларів США та 3 517,74 доларів США три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та суму не нарахованих та не виплачених процентів на вклад за цей же період за договором від 01 липня 2011 року у розмірі 177 322,4 долари США та 4 299,46 доларів США три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу від 12 липня 2010 року у розмірі 148 599,71 доларів США, що складається з: ненарахованих процентів у розмірі 145 081,97 доларів США; трьох процентів річних у розмірі 3 517,74 доларів США. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу від 01 липня 2011 року у розмірі 181 621,86 доларів США, що складається з: ненарахованих процентів у розмірі 177 322,4 доларів США; трьох процентів річних у розмірі 4 299,46 доларів США.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження виконання судового рішення щодо повернення грошових коштів, нарахування і виплати процентів за депозитними договорами, тому стягнув з відповідача нараховані проценти за укладеними депозитними договорами. Також відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за користування грошовими коштами після закінчення строку за договором вкладу від 12 липня 2010 року у розмірі 14 547,95 доларів 95 центів США, та проценти за користування грошовими коштами після закінчення строку за договором вкладу від 01 липня 2011 року у розмірі 17 780 доларів США, що разом складає 32 328,82 доларів США.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - ОСОБА_4 , та касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 14 547,95 доларів США відсотків за користування грошовими коштами після закінчення строку за договором вкладу від 12 липня 2010 року та 3 % річних у розмірі 4 196,01 грн та 17 780,82 доларів США відсотків за користування грошовими коштами після закінчення строку за договором вкладу від 01 липня 2011 року та 3 % річних у розмірі 5 105,08 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у зв`язку з вимогою про повернення вкладу строк дії договорів закінчився, тому проценти за користування вкладами на умовах, встановлених договорами, стягненню не підлягають, а позивач має право на отримання процентів за користування її коштами у розмірі, що сплачується банком за вкладом на вимогу у розмірі 1 % річних.

Крім того, у зв`язку із невиконанням банком грошового зобов`язання з повернення процентів за вказаною ставкою, позивач має право на отримання 3 % річних за період затримання, передбачених положенням статті 625 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є передчасним, оскільки суд повинен був зупинити розгляд цієї справи до вирішення справи № 759/332/15ц за участю цих самих сторін про стягнення коштів за депозитними вкладами, відсотки по яким є предметом розгляду у справі, яка переглядається.

Вказує, що у разі, якщо у вказаній справі № 759/332/15ц суд вирішить, що спірні депозитні договори не укладалися, то не буде підстав для задоволення позову ОСОБА_1 і про стягнення відсотків за несвоєчасне повернення коштів.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому вказує, що доводи скарги банку є безпідставними, оскільки рішення у справі, на яке посилається заявник, набрало законної сили та ним встановлено факт існування договірних правовідносин між сторонами. Крім того, такий факт встановлено й в іншій цивільній справі № 752/10111/14-ц.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 212 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду судами справи, визначено, щосуд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови в їх прийнятті.

Частиною першою статті 57 ЦПК України 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 10 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до положень частини третьої статті 10, частин першої, четвертої статті 60 ЦПК України2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції, встановивши та дослідивши всі фактичні обставини справи, зокрема те, що банк на вимогу останньої відмовляється повертати їй суми вкладів, оцінивши всі надані під час розгляду справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 є доведеними.

При цьому, встановивши, що ОСОБА_1 12 грудня 2014 року звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про повернення вкладів, а тому згідно із частиною другою статті 1060 ЦК України (у редакції, яка діяла на момент звернення позивача із заявою про повернення вкладів) та з урахуванням пунктів 4, 16 договорів банківських вкладів договори вважаються розірваними з 17 грудня 2014 року, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що з цього часу нарахування відсотків повинно проводитися на суму вкладу по ставці вкладу «на вимогу», яка становить 1 % річних, за фактичний строк користування вкладом.

Доводи касаційної скарги про те, що рішення апеляційного суду є передчасним, оскільки суд повинен був зупинити розгляд цієї справи до вирішення справи № 759/332/15ц за участю цих самих сторін про стягнення коштів за депозитними вкладами, відсотки по яким є предметом розгляду у справі, яка переглядається, не впливають на правильність вирішення апеляційним судом справи, оскільки на час перегляду цієї справи, вказана заявником справа (№ 759/332/15ц) вже вирішена.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року (справа № 759/332/15ц)позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 відповідно до договору № SAMDN348 суму вкладу в розмірі 1 800 000 доларів США, суму не нарахованих відсотків в розмірі 98 136,99 доларів США, три відсотки річних в розмірі 29 441,10 доларів США, що еквівалентно 772 534, 46 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 відповідно до договору № SAMDN387 суму вкладу в розмірі 2 200 000 доларів США, суму не нарахованих відсотків в розмірі 119 945,21 доларів США, три відсотки річних в розмірі 35 983,56 доларів США, що еквівалентно 944 208, 61 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 644 350 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року в частині стягнення трьох відсотків річних та в частині розподілу судових витрат змінено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 відповідно до договору від 12 липня 2010 року №SAMDN348 три відсотки річних у розмірі 464 401,11 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 відповідно до договору від 01 липня 2011 року №SAMDN387 три відсотки річних у розмірі 567 601, 26 грн.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року залишено без змін.

Частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ці самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічні норми права містяться й у частині п`ятій статті 82 чинного ЦПК України.

Отже, факт укладення спірних депозитних договорів, а також обґрунтованість вимог ОСОБА_1 до банку щодо них, встановлено вказаними преюдиційними судовими рішеннями.

Інших доводів про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» не містить.

Отже, вирішуючи спір, апеляційний суд з дотримання вимог статей 212-215, 316 ЦПК України 2004 року повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно встановив правовідносини, що склалися, і задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його рішення не впливають.

Згідно із частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк