Дата документу 07.02.2019 Справа № 336/4690/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4690/18
Провадження №22-ц/807/819/19
Головуючий в 1-й інстанції - Дмитрюк О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Онищенко Е.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 12 листопада 2018 року) у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення,-

В С Т А Н О В И В:

16.08.2018 року КП «Водоканал» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідачі постійно зареєстровані і проживають в квартирі АДРЕСА_1, являються споживачами послуг з водопостачання і водовідведення, особовий рахунок за які за № НОМЕР_1 відкрито на ім'я ОСОБА_4 Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, а тому за період з 01.11.2005 р. по 30.06.2018 р. утворилась заборгованість по оплаті за водопостачання і водовідведення в сумі 5714,56 грн. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 67, 68 ЖК України, ст.ст. 509, 526 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість по оплаті за водопостачання і водовідведення за період з 01.11.2005 р. по 30.06.2018 р. в сумі 5714,56 грн.

РішеннямШевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства «Водоканал» заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення в сумі 5714,56 грн. Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства «Водоканал» судовий збір в сумі 587,33 грн. з кожного.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення виникла за період з 01.11.2005 року по 30.04.2010 року, в зв'язку чим позивач при зверненні до суду пропустив строк позовної давності. Оплати проводились апелянтом завжди за поточний період, а зарахування вказаних платежів за минулі періоди проводилось за ініціативи позивача без згоди апелянта. Сплата за послуги в розмірі більшому ніж нарахований за поточний місяць здійснювалось не в зв'язку визнанням боргу, а в зв'язку з несвоєчасним надходженням субсидії, а тому вказані дії не можуть свідчити про переривання строку давності. Дії позивача, щодо пред'явлення заяви про видачу судового наказу, також не свідчать про переривання строку позовної давності.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 є споживачами послуг з водопостачання і водовідведення, особовий рахунок за які за № НОМЕР_1 відкрито на ім'я ОСОБА_4 (а.с.9, 29, 30, 31). Згідно рішення виконкому Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року "Про порядок оплати послуг за водоспоживання та водовідведення у м. Запоріжжя", послуги з водопостачання та водовідведення в квартири надає КП «Водоканал» (а.с.10). Відповідачі користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, а тому за період з 01 листопада 2005 року по 30 червня 2018 року утворилась заборгованість по оплаті за водопостачання і водовідведення в сумі 5714,56 грн. (а.с.4-8), яка підлягає стягненню на користь позивача.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_4 про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд виходив з того, що позивач, звернувшись 16.08.2018 р. до суду з даним позовом (а.с.2), просить стягнути з відповідача заборгованість за водопостачання та водовідведення за період з 01.11.2005 р. по 30.06.2018 р. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідачі постійно з 11.2005 року по 06.2018 рік здійснювали часткові погашення заборгованості, які перевищують суми нарахування за поточний місяць, що свідчить про визнання відповідачами боргу перед позивачем та, в силу вимог ст. 264 ч.1 ЦК України, перериває перебіг позовної давності. Між вказаними платежами жодного разу не було перевищено строк у три роки.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Фактичне надання послуг з водопостачання та водовідведення і відкриття особового рахунку на ім'я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", а також Правилами.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20, ч. 1-2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п. 1 Правил "Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", ці правила регулюють правовідносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

За таких обставин, з урахуванням наведених норм права зобов'язання по оплаті послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення несе користувач/власник житлового будинку, квартири, як споживач.

Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймачі (власники) зобов'язані своєчасно вносити оплату за комунальні послуги.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що наймач і всі повнолітні члени сім'ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов'язаннями, пов'язаними з найманням житла.

Оскільки відповідачі користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, в зв'язку чим за період з 01 листопада 2005 року по 30 червня 2018 року утворилась заборгованість по оплаті за водопостачання і водовідведення в сумі 5714,56 грн. , вона підлягає стягненню на користь позивача.

Що стосується застосування до спірних відносин строку позовної давності, то слід зазначити наступне.

Згідно положень ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог зокрема про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, у січні 2017 року КП «Водоканал», в порядку ч. 1 ст. 96 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення), звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу про стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості по оплаті за воду і послуги каналізації за період з 01.10.2014 р. по 01.06.2016 р. в сумі 5769,93 грн. 17.01.2017 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя винесено судовий наказ по справі про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованості по оплаті за воду і послуги каналізації за період з 01.10.2014 р. по 01.11.2016 р. в сумі 5769,93 грн. 07.02.2017 р. ухвалою того ж суду судовий наказ від 17.01.2017 р. по зазначеній справі, скасовано (а.с. 12). Надалі, 16.08.2018 р. КП «Водоканал» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості по оплаті за водопостачання і водовідведення за період з 01.11.2005 р. по 30.06.2018 р. в сумі 5714,56 грн. Звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності. А тому доводи апеляційної скарги в цій частині, є необґрунтованими.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно положень ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідачі до ухвалення судового рішення подали до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 41-43).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривався вчиненням особою дій, що свідчать про визнання ним боргу.

Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Враховуючи викладене суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку, що в даному випадку заява відповідача про застосування строку позовної даності не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості відповідачами здійснювалися часткові погашення заборгованості, які перевищують суми нарахування за поточний місяць, що свідчить про визнання відповідачами боргу перед позивачем та, в силу вимог ст. 264 ч.1 ЦК України, перериває перебіг позовної давності.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Крім того, оскільки відповідно до ухвали апеляційного суду від 13.12.2018 року сплата апелянтом суми судового збору в розмірі 2643,00 грн. за подання апеляційної скарги була відстрочена до ухвалення рішення у справі, зазначена сума підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скарги ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шеченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 2643,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 07 лютого 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

Е. А. Онищенко