Провадження № 2/521/301/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 року Малиновський районний суд міста О деси в складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Кіліян О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «НАДРА» про визнання кредитного договору недійсним, укладеним під впливом омани, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ПАТ «КБ «НАДРА» про визнання кредитного договору недійсним, укладеним під впливом омани.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 26.12.2007 року між ВАТ КБ «НАДРА», правонаступником якого є ПАТ «КБ «НАДРА», та Вовк (ОСОБА_1 після укладення шлюбу) Н.А. був укладений кредитний договір №05/12/2007/840-К/1265, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику грошові кошти у сумі 153169,99 дол. США в порядку і на умовах, визначених цим Договором за програмою «Іпотечний конструктор». Співробітниками Банку в усній формі їй було повідомлено про те, що вона має сплачувати щомісячно мінімальний платіж відповідно до підпункту 3.3.1. Кредитного договору. Проте вона вважає, що при укладенні кредитного договору Банк не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України, які визначені законом, як істотні та є необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання позичальнику обєктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладення договору про надання кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів а також те, що Банк в умовах кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від реальної процентної ставки за користування кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгодженого між сторонами кредитного правочину в його умовах, що на її переконання, є ознаками введення його Банком в оману. Розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом, визначення сукупної вартості подорожчання кредиту та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту Банк не здійснював, в письмовій формі не викладав, до її відома не доводив та з ним не узгоджував. Обов'язкові відомості не були розкриті Банком в Кредитному договорі, а тому вона прийшла до обґрунтованого та підставного висновку, що цей договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем. Крім того зазначає, що Банк скористався тим, що їй об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні Кредитного договору і вона була введений в оману при отриманні фінансових послуг, а Банк, в порушення вимог законодавства України не надав відомостей, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не назначив їх в змісті Кредитною договору. Також вважає, що під час укладання Кредитного договору Банк приховав від неї повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту.

Дані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом та просить суд визнати недійсним кредитний договір № 05/12/2007/840-К/1265, укладений 26.12.2007 року між ВАТ КБ «НАДРА» правонаступником якого є ПАТ КБ «НАДРА», та ОСОБА_1, у звязку з укладенням його під впливом омани із сторони ВАТ КБ «НАДРА».

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, однак надав до суду письмовий відзив на позовну заяву, просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що Кредитний договір, укладений між ВАТ КБ Надра та ОСОБА_1 відповідає нормам чинного законодавства і підстав, які передбачені ст.203 ЦК України, для визнання договору недійсним не має. Позивач у момент підписання Кредитного договору була дієздатною особою і чітко розуміла свої дії. ОСОБА_2 мала можливість, та ознайомилась з усіма умовами Кредитного договору, про що свідчить анкета-заява на отримання кредиту від 10.12.2007р., а вже 26.12.2007р. реалізувала своє право на укладання договору. Крім цього, в анкеті-заяві Позивач підтвердила свою згоду з умовами Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і тарифами Банку та зобовязалась їх виконувати. Таким чином підстав для задоволення позову не має.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, відзиву відповідача щодо позовної заяви, а також дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до умов кредитного договору № 05/12/2007/840-К/1265, укладеного 26.12.2007р. між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «НАДРА» (правонаступник ПАТ КБ «НАДРА») позивач надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в сумі 153169,99 дол. США, яка в свою чергу зобов'язувалася щомісячно повертати кредит та сплачувати відсотки 12,49 % (річних), з терміном повернення кредитних коштів не пізніше 24.12.2032 року, та комісією за розрахунки в розмірі 1,25 % від суми виданих коштів. (а.с. 10-12)

Пунком 1.2 вищезазначеного кредитного договору визначено цільове використання кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 26.12.2007р., відповідно до якого позичальник ОСОБА_1 придбає у власність нерухоме майно, земельні ділянки, що розташовані за адресою: - територія Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:1057; - територія Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:1058. (а.с. 10)

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору основним забезпеченням договору є іпотека об'єкту нерухомості, а саме вищезазначені земельні ділянки.

26.12.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, згідно з п. 1.1 якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов'язання, що витікає із кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки. (а.с. 13-16)

Відповідно до п. 1.2 іпотечного договору предметом іпотеки є земельна ділянка, площею 0,10 га, з цільовим призначенням «для ведення садівництва», що розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:1057, та земельна ділянка, площею 0,10 га, з цільовим призначенням «для ведення садівництва», що розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:1058, які стануть власністю іпотекодавця у майбутньому після отримання державних актів на право власності на земельні ділянки, що придбані іпотекодавцем на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, посвідчених приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_2 26.12.2007 року за № 940, № 944. Сторонам роз'яснено зміст ст. 6 Закону України «Про іпотеку» щодо умов передачі в іпотеку нерухомого майна. (а.с. 13-16)

31.01.2017р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, після якого ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_3. (а.с. 19)

За положеннями статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Частинами першою, третьою та четвертою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За положеннями статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 не виконувалися умови спірного кредитного договору, а тому ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовом, щодо захисту свого порушеного права (справа № 504/4120/13-ц).

Відтак на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.07.2014 р. позовні вимоги ПАТ КБ «НАДРА» до Вовк (нині ОСОБА_1) Н.А. про звернення стягнення на предмет іпотеки, передачу майна в управління банку, надання права на отримання документів та стягнення судового збору - задоволені, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 26.12.2007р. (а.с. 76-82)

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.07.2014р. по справі № 504/4120/13-ц не оскаржувалося та набрало законної сили 04.08.2014р.

За змістом ст. 1054 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов'язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Всі ці істотні умови містяться в кредитному договорі, і ОСОБА_1 погодилася з ними, підписавши договір.

Відповідно до п.5 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у кредитному договорі зазначається річна процентна ставка за кредитом.

Пунктом 1.3.1 сторони спірного договору домовилися про сплату позичальником процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,49% річних.

Тож, річна процентна ставка - це плата за користування позичальником кредитними коштами, розмір якої і порядок сплати та нарахування встановлюється договором.

Відтак, проценти, що сплачує позичальник за користування кредитом, є ціною договору, і ця ціна, як істотна умова договору, прямо в ньому зазначена (п.1.3.1).

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У пункті 14 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема статті 215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, є нечесною підприємницькою практикою, а тому встановлено заборону на таку діяльність. Пунктом 2 частини 1 статті 19 вказаного Закону визначено, що практикою, яка вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, зокрема, таких, як її наявність, переваги, очікувані результати споживання, є підприємницька практика, що спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Також згідно частини 2 вказаної статті Закону підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Із матеріалів справи вбачається, що перед підписанням кредитного договору позивачу надано повну інформацію щодо умов кредитування у відповідності до частини 2 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", Постанови Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи в кредитному договорі, який підписала позивач, зазначено необхідні дані про умови кредитування, передбачені як Законом України "Про захист прав споживачів", так і Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", в тому числі і щодо валюти кредитування.

Банк надав позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, а також надав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та процентної ставки, що вбачається із підписаних позивачем кредитного договору, договору іпотеки, додаткової угоди. Зокрема, умовами договору визначена сума мінімально необхідного платежу на повернення кредитних коштів та розмір відсотків, які необхідно сплачувати щомісяця та сукупна вартість щомісячного платежу необхідного для погашення кредитних зобовязань.

Крім того, ознайомлення ОСОБА_1 з умовами кредитування і згода останньої на такі умови, керуючись принципом свободи договору (ст. 627 ЦК України), підтверджується відміткою в анкеті-заяві на оформлення Кредитного пакету «Житлові рішення» від 10.12.2007 року. (а.с. 39-40)

При цьому, суд вважає, що при укладанні договору було волевиявлення позивача на укладення кредитного договору (з урахуванням отриманої від банку інформації, передбаченої частиною 2 статті 11 Закону), та отримання згідно з умовами договору саме доларів США, її згода з визначеним договором розміром річної відсоткової ставки за кредитом та іншими умовами договору підтверджується наявними в матеріалах справи фінансовими документами, систематичною сплатою періодичних платежів згідно умов договору. Виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору позивач фактично підтверджувала намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення її законних прав та інтересів при укладенні договору.

На думку суду підписуючи кредитний договір, а у подальшому і договір іпотеки, і додаткову угоду, позичальник погодилася з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені кредитним договором.

У разі незгоди відповідача з умовами кредитного договору або відсутності, на її думку, будь-яких додаткових умов договору, вона мала можливість звернутися до Банку за будь-якими роз'ясненнями, пропозиціями щодо внесення змін до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; у графіку погашення заборгованості, який міститься в самому кредитному договорі та додатку до нього та підписано позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Таким чином, доводи позову щодо ненадання повної інформації про умови кредитного договору до його укладення, ведення банком нечесної підприємницької практики, та введення позивача в оману, спростовуються встановленими у справі обставинами.

Крім того, слід зазначити, що в укладеному між сторонами кредитному договорі позивач засвідчила своїм підписом кожний його аркуш, тобто вона при його укладенні ознайомився з усіма істотними та іншими умовами договору. У вказаному кредитному договорі зазначена мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Договір був спрямований на реальне настання наслідків, що були ним обумовлені, тобто банк надав, а позивач взяв кредит та зобов'язався повернути його банку відповідно до обумовлених сторонами умов.

Посилання позивача про необхідність визнання недійсним кредитного договору в цілому, безпідставні, оскільки у результаті розгляду справи відсутні докази на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема, не спростовано, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту, ОСОБА_1 діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилася з його умовами, визначивши характер правочину і всі його істотні умови. На виконання умов спірного договору вона без заперечень отримала кредитні кошти, тривалий час виконувала свої зобов'язання з повернення цих коштів. Посилання на несправедливість окремих умов договору не тягне за собою визнання недійсним такого договору в цілому.

Частиною першою статті 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Оскільки позивачем не доведено умислу відповідача щодо приховування від нього обставин, які мали істотне значення, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним.

За вказаних обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 203, 215-216, 230, 236, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 76, 77, 81, 258-259, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «НАДРА» про визнання кредитного договору недійсним, укладеним під впливом омани - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текс судового рішення складено 07 лютого 2019 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН