Справа №133/2787/19
РІШЕННЯ

Іменем України

17.12.19 року

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

В складі: головуючого судді Воронюк В.А.

при секретарі Полонській Н.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Козятинської міської ради, про зміну місця проживання неповнолітньої дитини та звільнення від сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить змінити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши про його проживання не з матір`ю, як це визначено рішенням суду від 05 березня 2015 року по цивільній справі № 133/391/15-ц, а з ним, ОСОБА_1 , як батьком; звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів) та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтував тим, що вони з відповідачкою по справі ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.02.2002 по 05.03.2015, коли шлюб між ними було розірвано рішенням Козятинського міськрайонного суду.

Після розірвання шлюбу їхніх спільних дітей, а саме - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд залишив проживати з матір`ю.

Однак, старший син ОСОБА_5 з вересня 2015 року проживає з ним, і виключно ним утримується та виховується. Це було його особисте та свідоме бажання, адже йому виповнилося 16 років.

Факт проживання сина ОСОБА_5 з ним підтверджується довідкою квартального комітету від 09.10.2019 № 70, домовою книгою про місце реєстрації дитини в його будинку АДРЕСА_1 , а також може бути підтверджений самим ОСОБА_5 .

Особисто він збирав сина до школи на 1 вересня 2015 року та в послідуючі роки, утримує його, забезпечує всім необхідним, а саме: одягом, взуттям, харчуванням, лікуванням, засобами для навчання.

З матір`ю дитина спілкується неохоче і вкрай рідко, вона не цікавиться життям та навчанням сина.

Із шкільної характеристики вбачається, що він дбає про сина, дитина охайна, а він, як батько, виховує його, спілкується з вчителями.

Після розірвання між ним та відповідачкою шлюбу, остання створила нову родину, народила дитину, син ОСОБА_5 перейшов жити до нього, і повертатися до матері не бажає.

Хоча він офіційно не працює, однак, заробляє на життя та утримує сина ОСОБА_5 за рахунок тимчасових підробітків, характеризується за місцем проживання з позитивної сторони.

Не заперечуючи того факту, що син ОСОБА_5 проживає з ним і лише ним матеріально забезпечується, відповідачка ОСОБА_2 продовжує отримувати аліменти на двох дітей на підставі рішення суду та виконавчого листа від 12.11.2015 у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше встановленого законом мінімуму.

Добровільно відізвати виконавчий лист відповідач не бажає.

Отже, він сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 як на сина ОСОБА_6 , що проживає з матір`ю, так і на сина ОСОБА_5 , який проживає з ним, що є несправедливим і незаконним, тому він змушений звернутися до суду із даним позовом.

В підготовче судове засідання позивач не з"явився, на адресу суду надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

В підготовче засідання відповідач не з`явився, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, у встановлений судом строк надав відзив на позов, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 визнав та не заперечив проти їх задоволення. При цьому, ОСОБА_2 зазначила, що за рішенням суду малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 після розлучення з відповідачем були залишені проживати з нею, їхньою матір`ю. Однак, в липні 2016 року син ОСОБА_5 переїхав жити до батька. З нею залишився проживати молодший син ОСОБА_6 . Тому, вона не заперечує того факту, що станом на сьогоднішній день син ОСОБА_5 живе з позивачем. Син потрапив під психологічний вплив батька, тому їхні стосунки досить напружені, але вона намагається налагодити відносини зі старшим сином.

Натомість, молодшому синові ОСОБА_6 позивач ніякої уваги не приділяє, вже майже рік аліменти не сплачує, не цікавиться його навчанням та вихованням. Крім того, аліменти на утримання дітей ОСОБА_1 сплачував нерегулярно і виключно в примусовому порядку. З тих виплат, які він їй пересилав, вона завжди половину повертала йому на утримання сина ОСОБА_5 . Наразі, станом на жовтень 2019 року заборгованість по аліментах позивача становить 21637, 67 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Вона погоджується і приймає той факт, що кожен з них має утримувати ту дитину, яка з ними проживає, тому не заперечує щодо звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання дітей, однак вважає, що наявна заборгованість повинна бути ним погашена.

При цьому, вона поважає вибір старшого сина ОСОБА_5 проживати разом з батьком, якщо дитині так краще, і не хоче примусово повертати сина жити до себе.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Козятинської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з`явились до суду.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09.02.2002 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Козятинського міськрайонного суду від 08.03.2015 було розірвано (а.с.6).

Від шлюбу у сторін народилося двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05.03.2015 було визначено місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.6).

Однак, старший син ОСОБА_5 з вересня 2015 року по даний час проживає з позивачем по справі, адже дитині виповнилося 16 років та це свідоме бажання останнього.

Даний факт підтверджується довідкою № 70 від 09.10.2019, виданою квартальним комітетом № 7 виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області (а.с.8).

Крім того, із домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_3 значиться зареєстрованим у вказаній квартирі з 27.09.2008 (а.с.9-11).

ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується з задовільної сторони (а.с.12).

Позивач утримує сина ОСОБА_5 , забезпечує всім необхідним, а саме: одягом, взуттям, харчуванням, лікуванням, засобами для навчання.

Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося сторонами по справі, з матір`ю дитина спілкується неохоче і вкрай рідко, так як у них напружені стосунки. Жити з матір`ю син ОСОБА_5 не бажає.

З відповідачем по справі проживає та утримується нею молодший син ОСОБА_6 .

Із характеристики на учня 11 класу ОСОБА_3 , 2003 року народження, виданої КНЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ст. № 2 Козятинської міської ради Вінницької області» 11.10.2019 № 296 вбачається, що Максим навчається в ЗОШ № 2. Батько бере участь у вихованні сина, спілкується з класним керівником, учителями-предметниками (а.с.13).

Відповідно до виконавчого листа, виданого Козятинським міськрайонним судом 20.10.2015 № 133/2617/15-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів) (а.с.14).

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

В ч. 3 ст. 160 СК України зазначається, що у разі проживання батьків окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14-ти років, визначається нею самою.

Так як старший син сторін по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досяг чотирнадцяти років та бажає жити з батьком позивачем ОСОБА_1 , з яким йому комфортно та добре, і не бажає жити з матір`ю відповідачем ОСОБА_2 , позовна вимога про зміну місця проживання дитини підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей.

За ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Із матеріалів справи вбачається, що старший син сторін по справі Максим проживає з позивачем, який є особою працездатного віку, офіційно не працює, підробляє тимчасовими заробітками та отримує дохід, утримує дитину матеріально, купує синові одяг, взуття, харчування, засоби для лікування та предмети навчання.

Молодший син сторін по справі Ярослав проживає з відповідачем, яка є особою працездатного віку, на даний час не працює, так як має на утриманні малолітню дитину, утримує сина ОСОБА_6 матеріально, купує все необхідне та виховує останнього.

Фактично позивач і відповідач утримують лише тих дітей, які проживають із кожним з них, що не заперечується та визнається сторонами, матеріальний стан ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суттєво не відрізняється один від одного, сторони мають рівні права та обов`язки щодо виховання та утримання своїх дітей, суд приходить до висновку, що позовна вимога про звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів також підлягає задоволенню.

З огляду на вищевикладене, виконавчий лист, виданий 20.10.2015 № 133/2617/15-ц, за яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів) - слід відізвати.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по справі.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 141, 200, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст. ст. 141, 150, 155, 160, 180-181 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Прийняти визнання позову відповідачем ОСОБА_2 .

Позов ОСОБА_1 про зміну місця проживання неповнолітньої дитини та звільнення від сплати аліментів- задовольнити.

Змінити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначене рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2015 року по цивільній справі № 133/391/15-ц, зазначивши його проживання з батьком - ОСОБА_1 .

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів).

Раніше виданий виконавчий лист відізвати після погашення заборгованості ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 90 коп.

На рішення суду може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів після проголошення.

Якщо в судовому засіданні було виготовлено вступну та резолютивну частину рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.12.2019.

Суддя: В.А. Воронюк

17.12.19