ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 640/17130/17
Провадження № 22-ц/818/129/19
23 січня 2019 року
м. Харків
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Овсяннікової А.І.
суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.
за участю секретарів Дашковської Н.К., Чабан А.В.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1
представник ОСОБА_2 ,
відповідачі Міністерство оборони України,
представник ОСОБА_3
Управління СБУ в Харківській області,
представники ОСОБА_4 , ОСОБА_5
військова частина НОМЕР_1 ,
представник ОСОБА_6 , ОСОБА_7
Державна казначейська служба України,
Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області
представник Пузіков Вячеслав Анатолійович
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 09 серпня 2018 року в складі судді Нев`ядомського Д.В. по справі № 640/17130/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Управління Служби безпеки України в Харківській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області про відшкодування шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Управління Служби безпеки України в Харківській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області про відшкодування шкоди.
В обґрунтування позову зазначив, що 23 березня 2017 року на території 65-го ракетно-артилерійського арсеналу боєприпасів (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) м. Балаклія Харківської області почалася пожежа з подальшими вибухами боєприпасів. В результаті вказаних подій знищено його автомобіль TOYOTA COROLLA, 2003 року випуску, НОМЕР_2 , гараж та все майно, що в ньому знаходилось , а також його квартира за адресою АДРЕСА_1 зазнала пошкоджень: вибиті вікна 4 шт., відкоси на 4 вікнах, пошкодження міжкімнатні двері.
Автомобіль в результаті пожежі отримав пошкодження всіх складових частин. Відновити автомобіль не є можливим, розмір матеріального збитку складає розмір ринкової вартості автомобілю на момент пошкодження та становить 152366,66 грн.
Також внаслідок вказаної події виникли психотравматичні фактори, що потягли за собою негативні емоції та переживання, призвели до погіршення стану здоров`я, оскільки було порушено звичайний уклад життя, що суттєво вплинуло на ведення громадського життя та призвело до незручностей, хвилювань, душевних страждань.
Йому, як потерпілому, Управлянням СБУ не було надано жодного процесуального документа, згідно якого він мав би змогу довідатися про досудового розслідування, не було повідомлено щодо розслідування кримінального провадження та які дій було проведено. Бездіяльність відповідача поглиблювала його душевні страждання.
Моральну шкоду оцінює в 400000 грн.
Просить стягнути солідарно з Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 152366,66 грн.
-Відшкодувати моральну шкоду, а саме стягнути з Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 по 150000 грн. з кожного, з Управління Служби безпеки України в Харківській області - 100000 грн.
- Стягнути солідарно з Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 , судові витрати, пов`язані з проведенням експертного авто товарознавчого дослідження) в сумі 1544 грн. 40 коп.
Відповідач Міністерство оборони України позовні вимоги не визнав. Право Міноборони щодо управління військовим майном, яке закріплене і зберігалось у військовій частині НОМЕР_1 , не є речовим правом, а є лише управлінською функцією як центрального органу управління. Військова частина зареєстрована як юридична особа та як суб`єкт господарської діяльності. Міністерство не є належним відповідачем. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо спричинення моральної шкоди.
Відповідач Військова частина НОМЕР_1 позов не визнав. На даний час не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між порушеннями посадовими особами військової частини НОМЕР_1 вимог керівних документів в обладнанні складу та виникненням пожежі з подальшим детонуванням боєприпасів, не встановлені обставини виникнення самої пожежі на складі боєприпасів. За фактом пожежі 23 березня 2017 рокуна території військової частини НОМЕР_1 продовжується досудове розслідування в межах кримінального провадження слідчим відділом управління Служби безпеки України в Харківській області № 0000104 за ознаками злочину передбаченого ст. 113 КК України. Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном. Обов`язок держави відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб внаслідок вибуху військових боєприпасів та шкоду, яку заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.
Відповідач Управління Служби безпеки України в Харківській області просив у задоволенні позову відмовити. Всі процесуальні дії щодо визнання осіб потерпілими в кримінальному провадженні та здійснення стосовно них дій, передбачених КПК України, доручено ГУ НП в Харківській області. Всі матеріали, зібрані органами поліції, були направлені відповідно до військової прокуратури Харківського гарнізону. Потерпілим ОСОБА_1 у вказаному кримінальному проваджені було визнано слідчими Слідчого Управління ГУ НП в Харківській області в ході виконання доручення начальника першого відділу військової прокуратури Харківського гарнізону, який здійснює процесуальне керівництво у досудовому розслідуванні вказаного провадження, про проведення окремих процесуальних дій на іншій території від 25 березня 2017 року. СВ Управління не вчинив жодних протиправних дій стосовно ОСОБА_1 . Дії Управління не визнавались незаконними, а тому підстави для відшкодування шкоди - відсутні.
Представник Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби в судове засідання не з`явився.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 шляхом списання коштів з відповідного рахунку з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 152366, 66 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 гривень, а також витрати за проведення експертизи у розмірі 1544, 40 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що володільцем джерела підвищеної небезпеки - боєприпасів, є військова частина НОМЕР_1 , а тому саме вона має нести відповідальність по відшкодуванню шкоди, спричиненої позивачу.
Міністерство оборони України є окремою юридичною особою, а тому не є належним відповідачем.
Уповноваженими посадовими особами органів ГУ НП в Харківській області було проведено всі необхідні процесуальні дії для захисту прав ОСОБА_1 , а тому підстав для відшкодування шкоди Управлінням СБУ немає.
Виходячи з принципів справедливості, виваженості та розумності розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, становить 20000 гривень.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 просить рішення суду змінити, задовольнивши позов у повному обсязі.
Вважає, що відповідальність за завдану шкоду мають нести солідарно військова частина НОМЕР_1 та Міністерство оборони України, оскільки шкода завдана їх спільною бездіяльністю.
Міністерство оборони України не здійснили в необхідному обсязі контроль за використанням і збереженням боєприпасів, а військова частина не забезпечила їх належне зберігання.
Він та його родина 23 березня 2017 року пережили події, які значно травмували психіку. Вони вимушені були залишити все та тікати з власного дому або врятувати себе від бойових снарядів, які використовуються під час проведення бойових дій.
Внаслідок вказаної події виникли психотравматичні фактори, що потягли за собою негативні емоції та переживання, що призвело до незручностей, хвилювань, душевних страждань.
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Військова частина НОМЕР_1 не володіє (у повному розумінні) вказаним майном (боєприпасами), а лише, відповідно до законодавства, обліковує майно та зберігає його на своїй території. Це майно належить державі, війська частина не користується циммайном (боєприпасами), а саме при здійсненні своєї діяльності не використовувала боєприпаси за їх цільовим та функціональним призначенням.
Війська частина не розпоряджається боєприпасами, оскільки рух боєприпасів здійснюється виключно по нарядам за рішенням служби забезпечення органу військового управління, а саме Центрального ракетно-артилерійського управління Збройних Сил України
Військова частина не є органом державної влади та не несе відповідальність за шкоду, відповідальність у відшкодуванні за яку покладається на державу.
Обставини виникнення та розвитку надзвичайної ситуації для військової частини НОМЕР_1 , у даному випадку, є непереборною силою, яка виникла в наслідок надзвичайної події та мала неординарний, надзвичайний характер і була невідворотньою, її не можна було відвернути у конкретній ситуації наявними у військовій частині НОМЕР_1 силами та засобами, а тому наявні підстави для звільнення від відповідальності.
Щодо розміру шкоди, то висновки експертного дослідження ґрунтуються лише на наданих позивачем відомостях, стосовно стану автомобіля, а також того, що всі пошкодження автомобіля відбулися в результаті вибуху, що не підтверджується належними доказами.
Судовий експерт оцінив той згорівший автомобіль, який йому представив позивач, але автомобіль не ідентифікувався за Ідентифікаційним номером, вказаним безпосередньо на самому автомобілі, що не виключає можливість того, що фактично досліджувався інший автомобіль.
Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає задоволенню частково.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 23 березня 2017 року на території 65-го ракетно-артилерійського арсеналу боєприпасів (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) м. Балаклія Харківської області сталися вибухи боєприпасів.
Згідно довідки 20 Балаклійського районного відділу ГУ ДСНСУ у Харківській області зареєстровано 23 березня 2017 року факт пожежі каскаду будівель гаражів (гараж №б/н) та транспортного засобу TOYOTA COROLLA 1.6, 2003 р.в., держ. номер НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_2 . Попередня причина пожежі - потрапляння відкритого джерела вогню внаслідок вибуху бойових снарядів.
25 березня 2017 року ОСОБА_1 подано заяву про вчинення відносно нього кримінального правопорушення щодо займання внаслідок вибуху снарядів 23 березня 2017 року під час пожежі військових складів у військовій частині НОМЕР_1 його гаражу та пошкодження автомобілю. Заява направлена до СВ Управління СБ України в Харківській області для долучення до кримінального провадження № 0000104 від 23.03.2017 року за ст. 113 Кримінального кодексу України.
Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження №6054 від 20 липня 2017 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Corolla 1.6» р.н. НОМЕР_2 при вибуху боєприпасів 23 березня 2017 року становить 152366,66 грн.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
У відповідності до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.
Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ).
Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.
Військова частина НОМЕР_1 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) є самостійною(окремою) юридичною особою, зареєстрована у встановленому законом порядку.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 15 липня 2017 року № 3004 боєприпаси, які зберігалися на території військової частини НОМЕР_1 знаходились на відповідальному зберіганні військової частини НОМЕР_1 та були закріпленні за нею на праві оперативного управління. Тобто, відповідальною особою є саме військова частина.
Розмір з матеріальних збитків встановлено висновком експерту, учасниками справи не спростовано, а тому матеріальна шкода у розмірі 152366, 66 грн. підлягає відшкодуванню.
Оскільки, володільцем джерела підвищеної небезпеки є військова частина, а не Міністерство оборони України, суд прийшов до обґрунтовано висновку щодо відсутності підстав для стягнення коштів з Міністерства оборони України.
Посилання відповідачів щодо нечіткості висновків експертизи судовою колегіює не приймаються.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем надано на підтвердження своїх вимог відповідні докази, які відповідачами не спростовані.
Доказів, що ОСОБА_1 на дослідження представлено інший автомобіль, не надано.
Про пошкодження автомобіля ОСОБА_1 заявлено до поліції 25 березня 2017 року з зазначенням обставин пошкодження.
З цього приводу ОСОБА_1 визнано потерпілим.
За таких обставин судом обґрунтовано стягнуто кошти за пошкодження автомобіля.
Згідно ст. 543, 1190 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Отже, особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України).
Таким чином, солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо вказаних в законі чи договорі та умовою такої відповідальності- є наявність спільних дій.
Отже, підстави для солідарного стягнення коштів з Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 відсутні.
Висновок суду щодо стягнення коштів з Військової частини НОМЕР_1 шляхом списання коштів з відповідного рахунку з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону.
Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).
Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).
Згідно пункту 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин, яка у цих правовідносинах бере участь через орган Державної виконавчої служби України (протиправність дій, бездіяльності посадових осіб якого доводиться позивачем) та орган Казначейської служби (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).
Позивачем пред`явлено позов саме до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Управління Служби безпеки України в Харківській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області. Позовних вимог до Держави Україна позовна заява не містить, а тому підстав для списання відшкодування шкоди шляхом списання коштів з Державної казначейської служби України не вбачається.
Рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про стягнення коштів саме з Військової частині НОМЕР_1 .
Щодо стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи зазначених органів під час здійснення ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання їхніх рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою та службовою особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
За змістом статті 23 ЦК України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Враховуючи характер подій, виниклих у військовій частині, які є суспільно небезпечними, вимог справедливості та розумності, обставин по справи, суд вважає можливим стягнути з військової частини 20000 грн. на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування морально ї шкоди.
Щодо відшкодування моральної шкоди Службою безпекою України в Харківській області, то підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається.
Позивачем не доведено, що в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні органами слідства, його посадовими особами, зокрема безпосередньо слідчим, допущені порушення норм кримінально процесуального права (протиправність дій чи бездіяльності), в тому числі порушені розумні строки розслідування у кримінальному провадженні. Судових рішень щодо визнання дій посадових осіб СВ СБ України в Харківській області незаконними ОСОБА_1 не надано.
Підстав для скасування рішення в цій частині не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2018 року змінити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду у розмірі 152366,66грн. ( сто п`ятдесят дві тисячі триста шістдесят шість гривень шістдесят шість копійок); моральну шкоду в розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч), витрати за проведення дослідження у розмірі 1544,40грн. ( одна тисяча п`ятсот сорок чотири гривні сорок копійок).
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 01 лютого 2019 року.
Головуючий А.І. Овсяннікова
Судді: І.П. Коваленко
І.С. Сащенко