Номер провадження: 22-ц/813/4879/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заікіна А. П.,

за участю секретаря Віцько А. І.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2019 року по цивільній справі за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про витребування приміщення з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

27.08.2018 року заступник прокурора Одеської області Горностаєва Т. В. в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про витребування нежитлового приміщення з чужого незаконного володіння за адресою АДРЕСА_1 заг. пл. 196,6 кв.м. та стягнення судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказане нежитлове приміщення вибуло з володіння Одеської міської ради на підставі рішення Приморського районного суду від 12.09.2006 року у справі № 2-8154/2006 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , яким за позивачем було визнано право власності на допоміжне нежитлове приміщення напівпідвалу, площею 196,2 кв.м., що знаходиться під квартирою АДРЕСА_2 .

Далі прокурор зазначив, що на підставі вказаного рішення суду ОСОБА_1 зареєструвала право приватної власності на вказане приміщення 17.10.2006 року (витяг про реєстрацію права приватної власності на нерухоме майно видане КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості від 27.10.2006 року № 12304380 реєстраційний №16397832) У подальшому вказаний об`єкт нерухомості неодноразово перепродавався іншим особам. Відповідач у справі ОСОБА_1 , - дійсний власник спірного приміщення набула права приватної власності на вказане приміщення у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_16 , на підставі свідоцтва про спадщину № 1761 від 09.09.2010 року. Вартість спадкового майна складає 106012 грн.

Прокурор у позові стверджує, що відповідно, на підставі рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 226-ХХІ "Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування і районів області" у комунальну власність був переданий весь нежитловий фонд розташований у рамках територіальних границь міста Одеси, а тому спірне нежитлове приміщення є об`єктом комунальної власності.

Також прокурор посилаючись на приписи ст. 60 Закону України про місцеве самоврядування в Україні» зазначає, що до виняткової компетенції органів місцевого самоврядування відносяться правомочності щодо володіння, користування і розпорядження об`єктами комунальної власності, і що об`єкти комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад та передані іншим суб`єктам права власності без згоди територіальної громади, чи відповідного рішення ради, чи уповноваженого органу.

Таким чином, прокурор вважає, що імперативним власником спірного приміщення є Одеська міська рада, як орган, який уповноважений розпоряджатися нерухомим майном комунальної власності, та яка у межах своїх повноважень не приймала жодних рішень щодо передачі цього майна у власність відповідачу, а тому на думку прокурора Одеська міська рада щодо спірного майна має всі права передбачені ст.ст. 317, 319, ЦК України, та її право власності не припинялося у порядку визначеному ст.346 ЦК України.

Отже в результаті прийняття Приморським районним судом рішення від 12.09.2006 року у справі 2-8154/2006 щодо визнання права власності на спірний об`єкт нерухомості з комунальної власності територіальної громади м. Одеси, без волі власника вибуло допоміжне нежитлове приміщення напівпідвалу площею 196.2 кв.м, що знаходиться під квартирою АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння на користь позивача у порядку ст. 388 ЦК України.

Крім цього, прокурор обґрунтовуючи на вимогу суду, наявність в нього права звернутися з позовом в інтересах Одеської міської ради зазначив, посилаючись на норму ст. 131-1 Конституції України, ч. ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України, що зазначений вище спірний об`єкт нерухомості незаконно вибув з комунальної власності, а органом місцевого самоврядування в особі Одеської міської ради не вжито жодних заходів щодо відновлення порушеного права територіальної громади на цій об`єкт, у зв`язку з чим прокурор вимушений самостійного звернутися до суду з даним позовом. Про звернення до суду з даним позовом, прокурор у встановленому порядку письмово повідомив Одеську міську раду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2019 року у задоволенні позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про витребування приміщення з чужого незаконного володіння було відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що а ні прокурором, а ні позивачем не доведений факт наявності у Одеської міської ради права власності на спірне приміщення. За розглядом справи судом не встановлено будь-яких порушень права позивача.

Також судом першої інстанції встановлено, що Одеська міська рада об`єктивно дізналася про набуття фізичною особою права приватної владності на допоміжне нежитлове приміщення напівпідвалу, площею 196,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , не пізніше 22 жовтня 2008 року, а тому, якщо вважала своє право порушеним, починаючи з цієї дати мала право звернутися до суду з відповідним позовом. Протягом 9 років та 10 місяців позивач не реалізував свого права на звернення з відповідним позовом, у зв`язку з чим втратив право для захисту судом порушених прав у зв`язку зі спливом позовної давності, що є окремою підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

25 березня 2019 року Прокуратурою Одеської області було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2019 року, відповідно до якої апелянт просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги заступника прокурора Одеської області задовольнити у повному обсязі, витребувати у ОСОБА_17 на користь Одеської міської ради нежиле приміщення цокольного поверху (колишній напівпідвал) загальною площею 196,6 кв.м., реєстраційний номер майна 16397832, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, апелянт вказує, що суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному й об`єктивному та неупередженому її розгляду.

Вказує, що судом першої інстанції було зроблено висновки, що суперечать обставинам справи та не відповідають письмовим доказам, оскільки судом, за результатами розгляду справи, було встановлено, що спірне приміщення є допоміжним, нежитловим приміщенням підвалу.

Так, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірний об`єкт нерухомості є нежитловим приміщенням цокольного поверху (колишній напівпідвал) загальною площею 196,6 кв.м., реєстраційний номер майна - 16397832, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, судом першої інстанції визначено спірний об`єкт нерухомості саме як допоміже приміщення, вказавши, що він не має відношення до об`єктів комунальної власності.

Також зазначає, що Одеською міською радою, як імперативним власником спірного нежитлового приміщення, не приймалось будь-яких рішень щодо відчуження вищевказаного нерухомого майна у власність, останнє вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом та як наслідок Одеська міська рада має право на витребування вказаного майна.

У судовому засіданні представник позивача Бондаревський О. ОСОБА_18 апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив суд її задовольнити, а рішення Приморського районного суду скасувати.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

04 грудня 2019 року представником ОСОБА_1 адвокатом Смірновим П. О. було подано письмові пояснення щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки вона є необґрунтованою, такою, що не заснована на нормах права та закону, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Приморського районного суду залишити без змін.

При цьому зазначає, що ствердження апелянта, що імперативним власником спірного приміщення є Одеська міська рада є такими, що не відповідають нормам закону та не засновані на матеріалах справи, оскільки ОСОБА_1 є власником спірного приміщення на підставі свідоцтва про право власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_16 , який в свою чергу набув право власності на підставі договору купівлі-продажу.

Отже, Берендакова набула право власності на спірне приміщення у порядку, визначену законодавством.

Також вказує, що звертаючись з віндикаційним позовом до відповідачки автор апеляційної скарги повинен був надати докази, що б підтверджували те, що Одеська міська рада є імперативним власником спірного приміщення, однак жодного належного та допустимого доказу, що б підтверджував вказані обставини суду надано не було.

Вважає, що твердження щодо імперативності права власності ОМР на спірне приміщення, про яке згадали лише після спливу 12 років, є намаганням видати бажане за дійсне та певним зловживанням правом у розумінні ч. 3 ст. 13 ЦК України.

Наголошує на тому, що представником Одеської міської ради у судовому засіданні при розгляді вказаної справи судом першої інстанції вказано, що він не має претензій до ухвали Апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2008 року, якою апеляційна скарга Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду від 12.09.2006 року відхилена, з підстав того, що спірне приміщення не має будь-якого відношення до комунальної власності.

Наостанок зазначає щодо пропуску прокуратурою строків звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги з огляду на її необгрунтованіть, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Приморського районного суду залишити без змін.

До судового засідання представник Одеської міської ради не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суду не повідомив заяв та клопотань суду не надавав.

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

05 квітня 2019 року Одеський апеляційний суд в складі судді судової палати у цивільних справах Журавльова О. Г. своєю ухвалою залишив без руху апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2019 року по цивільній справі за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про витребування приміщення з чужого незаконного володіння.

Ухвалою від 24 травня 2019 року провадження у вказаній справі було відкрито.

На підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 22.07.2019 року справу за апеляційною скаргою Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2019 року по цивільній справі за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про витребування приміщення з чужого незаконного володіння було призначено до розгляду.

Розпорядженням №5095 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів під головуванням судді Князюка О. В.

06 листопада 2019 року справу було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О. В. та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_1 набула право власності на спірне допоміжне нежитлове приміщення, напівпідвалу площею 196,6 кв. м, у будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право спадщину за законом № 1761 від 09.09.2010 року, яке зареєстровано у «Реєстрі прав власності на нерухоме майно» Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», реєстраційний запис № 16397832 від 08.11.2010 року.

Відповідно до копії рішення Приморського районного суду від 12.09.2006 року у справі 2-8154/2006, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на допоміжне нежитлове приміщення напівпідвалу, площею 196,2 кв.м., що знаходиться під квартирою АДРЕСА_2 . Судом позов задоволено у зв`язку з тим, що відповідачі у справі позовні вимоги визнали, яке набрало законної сили.

Відповідно до копії ухвали Апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2008 року, у вказаної вище справі, апеляційну скаргу Одеської міської ради відхилено. Рішення Приморського районного суду від 12.09.2006 року залишено без змін. При цьому мотивуючи своє рішення Апеляційний суд Одеської області констатував, що твердження Одеської міської ради, про те, оскаржуване рішення Приморського районного стосується її прав та інтересів не відповідає фактичним обставинам та не ґрунтується на доказах. Спірне допоміжне нежитлове приміщення напівпідвалу не має жодного відношення до комунальної власності, оскільки співвласники будинку АДРЕСА_1 набули на це приміщення права власності під час приватизації житла.

Згідно з технічним паспортом, від 28.07.2010 року, приміщення загальною площею 196,6 кв.м., розташовано у будинку АДРЕСА_1 , є допоміжним, нежитловим приміщенням напівпідвалу.

ОСОБА_16 набув право власності на вказане приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2006 року № 5753. Саме після смерті ОСОБА_16 відповідач у справі ОСОБА_1 набула право власності на вказане приміщення у порядку спадкування за законом.

З огляду на те, що власником спірного приміщення був спадкодавець ОСОБА_16 , після смерті якого відповідач у справі ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом набула права власності на спірне приміщення, яке зареєстровано відповідно до діючого на той час законодавства, до ОСОБА_1 переходять права, ОСОБА_16 як добросовісного набувача, який придбав майно за відплатним договором-купівлі продажу у ОСОБА_19 , отже і ОСОБА_1 є добросовісним набувачем.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відмовляючи в задоволенні позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції виходив з того, що а ні прокурором, а ні позивачем не доведений факт наявності у Одеської міської ради права власності на спірне приміщення. За розглядом справи судом не встановлено будь-яких порушень права позивача.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикація є позовом неволодіючого власника до володіючого невласника. Першою умовою застосування такого способу захисту є пред`явлення позову саме власником речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

При цьому в розумінні пункту 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень ст.388 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, яка також є підставою позову, якщо майно за відплатним договором придбано у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Разом з тим, судом за результатом розгляду справи №2-8154/2006, встановлено, що спірне допоміжне нежитлове приміщення напівпідвалу не має відношення до комунальної власності.

Будь яких доказів того, що спірне допоміжне нежитлове приміщення напівпідвалу, площею 196,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , колись знаходилося у комунальній власності Одеської міської ради, та це право було зареєстровано відповідно до діючого на той час порядку реєстрації нерухомого майна ані прокурором, ані позивачем до суду першої чи апеляційної інстанції не надано. Крім того це спростовується встановленими судом обставинами при розгляді справи №2-8154/2006 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами наявність права власності на спірне нерухоме майно, тому відсутнє порушення права позивачів та підстави для витребування майна.

Згідно з ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивач не надав доказів того, що Одеська міська рада є титульним власником спірного майна.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи та як наслідок, зробив помилковий висновок стосовно недоведеності факту належності спірного нерухомого майна Одеській міській раді на праві комунальної власності, колегія суддів вважає безпідставними.

Крім цього, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2019 року по цивільній справі за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про витребування приміщення з чужого незаконного володіння залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24.12.2019 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе