Справа №481/202/19 Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
Провадження 22-ц/812/1517/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 вересня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.,

за участі:

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 додаткову ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області, яка постановлена 26 липня 2019 року, в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської областіпід головуванням судді Ціпивко І.І., у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії Новобузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, третя особа - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И Л А:

11 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав до Новобузького районного суду Миколаївської областіскаргу на неправомірні дії Новобузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

В обґрунтування вимог скарги заявник зазначав, що 04 лютого 2019 року за місцем його реєстрації надійшов лист від Новобузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Новобузького РВ ДВС ГУТУЮ у Миколаївській області), який містив супровідний лист від 29 жовтня 2018 року; постанови заступника начальника відділу Новобузького РВ ДВС ГУТУЮ у Миколаївській області від 29 жовтня 2018 року про його обмеження у праві виїзду за межі України; у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (виконавче провадження ВП № 36753930) та накладено арешт на його майно, а також розрахунок заборгованості по аліментах, станом на жовтень 2018 року в сумі 27 591 гривня 44 копійки.

З вищевказаними документами він не погоджується, та вважає їх такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки державним виконавцем при розрахунку заборгованості не враховано рішення суду від 24 вересня 2013 року, яким його звільнено від сплати заборгованості по аліментах по 15 лютого 2013 року включно.

Крім цього, державним виконавцем також не враховано рішення суду про зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню із нього до 1/5 частини його доходу. Крім того, він вважає, що для обрахунку аліментів слід вважати мінімальну заробітну плату, визначену Законом України «Про Державний бюджет України», а не середню заробітну плату, яку враховано державним виконавцем при розрахунку заборгованості по аліментах.

Разом з тим, державним виконавцем належним чином не виконувались його посадові обов`язки, зокрема, його не було повідомлено про виникнення будь-якої заборгованості по аліментах; не роз`яснено порядок, суму та строки сплати таких аліментів.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просить визнати неправомірними дії державного виконавця Новобузького районного відділення ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Шевченка В.О. щодо незаконного нарахування заборгованості по аліментах; визнати неправомірними діями дії Новобузького РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області щодо неправомірного винесення п`яти вказаних вище постанов та скасувати такі постанови.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської областівід 22 липня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Розрахунок заборгованості по аліментах, обчислений державним виконавцем станом на жовтень місяць 2018 року, визнано неправомірними та скасовано.

Визнано неправомірними та скасовано оспорені постанови заступника начальника відділу Новобузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 29 жовтня 2018 року.

Додатковою ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської областівід 26 липня 2019 року у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Новобузького районного відділення ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Шевченка В.О. про незаконне нарахування заборгованості по аліментах, та про визнання неправомірними дій Новобузького РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області щодо неправомірного винесення п`яти постанов на підставі зробленого ним розрахунку заборгованості по аліментах - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати додаткову ухвалу посилаючись на те, що її постановлено з порушенням вимог цивільно-процесуального законодавства.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, не погоджується з оскарженою постановою суду 1 інстанції, вважає її такою, яка постановлена з істотним порушенням норм чинного цивільно-процесуального законодавства.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Новобузького районного відділення ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Шевченка В.О. щодо незаконного нарахування заборгованості по аліментах, та визнаючи неправомірними діями дії Новобузького РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області щодо неправомірного винесення п`яти постанов на підставі зробленого ним розрахунку заборгованості по аліментах, суд першої інстанції виходив з того, що в попередній ухвалі суду від 22 липня 2019 року не було вирішено питання щодо зазначених вимог, а тому можна і слід виправити названі недоліки постановленням додаткової ухвали.

Проте з такими висновком не слідможна погодитися, враховуючи наступне.

За приписамич.1ст.129-1Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Зазначене конституційне положення відображено і у п. 7 ч. 3 ст. 2 та ст. 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Частинами 1-3 ст. 258 ЦПК України передбачений перелік судових рішень є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

З буквального тлумачення вказаної статті та її системно-аналітичного аналізу, можна зробити висновок, що вона стосується лише рішень суду якими закінчено розгляд справи по суті, а не постановлення ухвал з процесуальних питань.

Вказана позиція кореспондується з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської областівід 22 липня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, в процесі здійснення дій з виконання судового рішення, було частково задоволено, тобто мало місце постановлення судового рішення у виді ухвали, а не рішення суду у зв`язку з розглядом справи по суті. При цьому, суд дав оцінку діям виконавця та прийнятим ним рішенням.

26 липня 2019 року Новобузький районний суд Миколаївської області, з власної ініціативи, прийняв додаткову ухвалу, якою дав вже протилежну оцінку тим же діям виконавця, та дійшов інших висновків, відмовивши ОСОБА_1 у його скарзі, тобто фактично повторно розглянув скаргу, по якій вже прийнято рішення, яке набрало чинності, що є неприпустимим.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що додаткова ухвала постановлена усупереч положень чинного цивільно-процесуального законодавства, а тому її слід скасувати.

Оскільки оскаржена ухвала приймалася з ініціативи суду, то констатація факту її скасування є достатнім способом захисту інтересів заявника.

Відповідно до ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги сплатив 384 гривні 20 копійок судового збору, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.138).

Посилаючись на наведене, з Новобузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 384 гривні 20 копійок судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткову ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від26 липня 2019 року скасувати.

Стягнути з Новобузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 384 гривні 20 копійок судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П. Лисенко

Судді : О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 23 вересня 2019 року.