ПОСТАНОВА

Іменем України

17 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/5224/19

провадження № 22-ц/4809/1638/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Дуковського О. Л., Суровицької Л. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», представники за довіреностями - Гребенюк Олександр Сергійович, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 вересня 2019 року у складі судді Павелко І. Л. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Зазначав, що відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв?язку з чим підписала заяву б/н від 08 лютого 2011 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 2300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв?язку з порушеннями зобов?язань за кредитним договором відповідач, станом на 01 липня 2019 року має заборгованість у розмірі 11890 грн. 18 коп., з яких: 2233 грн. 10 коп. - заборгованість за тілом кредита, 2748 грн. 27 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 0 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 5166 грн. 42 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов?язання, 700 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина), 542 грн. 39 коп. штраф (процентна складова).

Просив стягнути з відповідача на користь банка заборгованість у розмірі 11890 грн. 18 коп. та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнала частково в частині стягнення тільки тіла кредиту. Просила розглянути справу за її відсутності (а.с.47).

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 вересня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість по тілу кредиту 2233 грн. 10 коп. В іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойкою, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в цій частині у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Зазначає, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними. Також не свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Суд не взяв до уваги, що банком надана копія заяви від 08 лютого 2011 року в якій зазначені персональні дані відповідача, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Ця інформація відповідачем заповнена особисто. Разом з анкетою-заявою банк надав суду копію довідки про умови кредитування, особисто підписану відповідачем. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні кредиту. Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорював ся та не визнавався недійсним, як і не оспорювало ся відповідачем укладення, чи неукладення кредитного договору. Вказані обставини свідчать про згоду відповідача з усіма умовами цього договору. Під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, щодо умов кредитування. Таким чином, відповідач приєднався до запропонованої банком пропозиції. саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. Відмовляючи у стягненні заборгованості по кредиту, суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки. Відзив на позовну заяву відповідач не подавала, факт того, що під час укладення сторонами кредитного договору діяли будь-які інші Умови та правила чи Тарифи, ніж ті, на які посилається банк, не довела. Факт ознайомлення з Умовами та правилами не заперечувала. Також не спростувала ні факт наявності заборгованості за укладеним договором, ні її розмір.

Апеляційне провадження відкрито 15 жовтня 2019 року (а.с.76), ухвалою від 25 жовтня 2019 року справа призначена до розгляду з повідомленням учасників справи на 14 листопада 2019 року (а.с.81). В судовому засіданні 14 листопада 2019 року оголошено перерву до 17 грудня 2019 року (а.с.85).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 грудня 2019 року суддю-доповідача у справі Дьомич Л. М. замінено на суддю-доповідача Авраменко Т. М. (а.с.95).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями суддю Мурашка С. І. замінено на суддю Суровицьку Л. В. (а.с.99).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17 грудня 2019 року за письмовим клопотанням позивача (а.с.101-102) продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В засідання апеляційного суду учасники справи, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в установленому законом порядку (а.с.79,83,88-93) не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правильно врахував правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, в якій зазначено, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов?язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи із встановленого ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, зокрема, в частині збільшення розміру процентів та збільшення тіла кредиту за рахунок своєчасно несплачених процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо порядку сплати процентів за користування кредитними коштами, за рахунок збільшення тіла кредиту та збільшення процентної ставки в односторонньому порядку, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Факт укладення договору саме на Умовах та правилах надання банківських послуг, які покладено банком в основу розрахунків заборгованості відповідач заперечує (а.с.47).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 08 лютого 2011 року відповідач подав банку анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, ця заява не містить відомостей щодо встановлення кредитного ліміту, процентної ставки за користування грішми та відповідальності за порушення грошового зобов`язання, також в заяві не зазначено, яку саме картку відповідач бажає оформити на своє ім`я (а.с.11).

Умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписано (а.с.13-27).

Разом з тим, 18 листопада 2011 року відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено процентну ставку за користування кредитом 30 відсотків річних, строк внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця в розмірі 7%, наступного за звітним, порядок нарахування пені 1 за кожен день прострочення кредиту та пені 2 в розмірі 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць за наявності прострочення по кредиту та процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, розмір штрафу за порушення строків платежів більше ніж 30 днів 500 грн. + 5% від ціни позову (а.с.12).

Банк, пред?являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Банк станом на 01 липня 2019 року визначив заборгованість у розмірі 11890 грн. 18 коп., з яких: 2233 грн. 10 коп. - заборгованість за тілом кредита, 2748 грн. 27 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 5166 грн. 42 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов?язання, 700 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина), 542 грн. 39 коп. штраф (процентна складова).

На підтвердження розміру заборгованості банк надав два розрахунки станом на 31 травня 2015 року та станом на 01 липня 2019 року.

Аналізуючи наданий позивачем розрахунок станом на 31 травня 2015 року, колегія суддів зазначає, що на момент отримання кредиту відповідачем відсотки за користування кредитом нараховувались виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, за відсотковою ставкою 2,5% в місяць, тобто 30% в рік. З вересня 2014 року процентну ставку визначено на рівні 34,8 %, з 01 квітня 2015 року 43,20% (а. с. 5-6).

Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту фактично отриману позичальником. Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Згідно із частиною третьою 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Правовий висновок щодо порядку та умов збільшення процентної ставки викладено Верховним Судом України в постанові від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374 цс 17.

За таких обставин, виходячи з умов кредитування, які підписані відповідачем, та відсутності її письмової згоди на збільшення процентної ставки в односторонньому порядку наведений в розрахунку розмір процентів є неправильним. За цим розрахунком відповідач сплатила банку на погашення кредиту 7986 грн.49 коп., з яких на сплату процентів банк зарахував 1865 грн. 33 коп.

З 1 червня 2015 року банк змінив порядок проведення розрахунку, ввів додаткову графу відсотки погашені за рахунок кредиту, за рахунок чого тіло кредиту збільшено на 5539 грн. 03 коп. Як зазначає сам банк з 01 червня 2015 року по 01 липня 2019 року ОСОБА_4 сплатила банку 6011 грн.44 коп., які зараховано на погашення тіла кредиту в сумі 4261 грн.44 коп., пені,штрафів,комісії 1750 грн., заборгованість за відсотками відсутня (а.с.7-10), а всього сума сплачених банку коштів становить 13997 грн.93 коп. (7986грн.49 коп.+ 6011 грн.44 коп.).

В позовній заяві позивач посилався на те, що відповідно до 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг, які позичальник не підписувала та не визнала їх, якщо на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, то збільшується розмір кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мали місце на дату нарахування процентів (а.с.84), разом з тим наявність такої письмової домовленості між банком та відповідачем в матеріалах справи відсутня, тому збільшення тіла кредиту за рахунок несплачених процентів, сплата яких теж не передбачена письмовою угодою, є безпідставним.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки судом першої інстанції розрахунку банку та підписаної позичальником довідки про умови кредитування, колегія суддів зазначає, що при наявності кредитного ліміту 2300 грн., банк визначив заборгованість за кредитом в сумі 4981 грн.37 коп., встановив два види пені та два види штрафу.

Розрахункам банку суд за правилами ст.89 ЦПК України дав належну оцінку та дійшов правильного і обґрунтованого висновку про відмову в позові про стягнення тіла кредиту за межами встановленого кредитного ліміту, стягнувши заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2233 грн.10 коп. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Щодо розміру заборгованості за неустойкою, колегія судді зазначає, що за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Позивач зазначає в позові, що нарахована пеня в загальній сумі 5866 грн.42 коп., разом з тим розрахунком підтверджується нарахування пені двічі: пеня за простроченим зобов`язанням 5166 грн.42 коп. та пеня 700 грн. за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Розмір штрафів позивач визначив за порушення позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов?язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, в розмірі 500 грн. та п?ять процентів від суми позову 542 грн.39 коп.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1. договору на суму від 100 грн., позичальник сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Тобто, банком нарахована неустойка за прострочення зобов`язання та за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у вигляді і пені і штрафу.

Одночасне застосування неустойки за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених в ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374 цс 17).

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідач відповідно до підписаної довідки про умови кредитування має сплатити штраф 500 грн. фіксована частина та процентна складова 5 % від суми заборгованості за тілом кредиту, але враховуючи, що відповідно до розрахунку відповідач вже сплатила заборгованість по пені, штрафам в сумі 1750 грн. (а.с.10), то заборгованість по сплаті неустойки відсутня.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про відмову стягненні неустойки у вигляді пені та штрафів.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у справі, підстави для переоцінки яких апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

Вимоги про стягнення процентів не були предметом розгляду цієї справи.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції щодо відмови в стягненні частини тіла кредиту і неустойки та ухвалення нового рішення про їх стягнення не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 02 вересня 2019 року в частині відмови в позові про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойкою - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: О. Л. Дуковський

Л. В. Суровицька