Провадження №2-к/428/6/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року Сєвєродонецький міський суд

Луганської області в складі:

Головуючого судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за клопотанням ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду із клопотанням про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, а саме рішення Плевенського районного суду Республіки Болгарія від 15.03.1996р., яке набрало чинності 12.09.1996р., про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, мотивуючи вимоги тим, що на теперішній час виникла необхідність підтвердження розірвання шлюбу, в якому вона перебувала, а отже існує необхідність визнання рішення іноземного суду, що не підлягає виконанню.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, заявлене клопотання підтримала, просила задовольнити.

Дослідивши письмові матеріали справи , суд вважає за можливе клопотання задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно з ч.1 ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно ч. 2 ст.462 ЦПК України вважається, що принцип взаємності існує, якщо тільки не доведено інше. Таким чином, принцип взаємності означає, що рішення суду певної держави повинно визнаватись та виконуватись в України, якщо тільки не має доказів того, що рішення українських судів не визнаються і не можуть бути виконані на території такої держави.

Відповідно до ст. 471 УПК України, рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», рішення про розірвання шлюбу є таким, яке не потребує виконання.

Оскільки між Україною та Болгарією станом на момент прийняття рішення, яке заявник просить суд визнати в Україні 15.03.1996р., не було укладено договору про правову допомогу в цивільних справах, то рішення суду Республіки Болгарія визнається в Україні за принципом взаємності і відсутність двостороннього Договору із Республікою Болгарією не може бути підставою для відмови у визнанні рішення. При цьому, суд зазначає, що Договір про правову допомогу в цивільних справах, укладений між Республікою Болгарією та Україною 21.05.2004р, ратифікований в Україні 22.09.2005р., не має зворотної дії в часі, а тому не може бути застосований судом у зазначеному випадку.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону «Про міжнародне приватне право», якщо застосування права іноземної держави залежить від взаємності, вважається, що вона існує, оскільки не доведено інше.

Таким чином, до даних правовідносин застосовується принцип взаємності для визнання рішення суду Республіки Болгарія в Україні.

У відповідності до вимог ч. 6 ст.473 ЦПК України, за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 468 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи; якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; в інших випадках, встановлених законами України.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про одруження серія ІІ-АГ №099174, виданого 28.04.1972р. Будинком урочистих подій м. Івано-Франковська, актовий запис №403, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одружились, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_2. Відповідно до засвідченого в установленому законом порядку перекладу копії рішення Плевенського районного суду Республіки Болгарія від 15.03.1996р. та копії довідки Плевенського районного суду Республіки Болгарія №108/95 від 24.09.1996р., Плевенський районний суд підтверджує, що на підставі свого рішення від 15.03.1996р., що набуло чинності 12.09.1996р., він припиняє шлюб, укладений 28.04.1972р. у м. Івано-Франківськ, Україна, між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Також, раніше не було ухвалено рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета, що набрало законної сили та у провадженні суду України не перебуває справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих же підстав.

Отже, підстав для відмови в задоволенні вказаного клопотання не встановлено, а тому суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258-260, 471-473 ЦПК України , суд,

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, задовольнити.

Визнати в Україні рішення, що не підлягає примусовому виконанню, а саме: рішення Плевенського районного суду Республіки Болгарія від 15.03.1996р., яке набрало чинності 12.09.1996р., про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 28.04.1972р. Будинком урочистих подій м. Івано-Франківська, Україна, актовий запис №403, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя