Головуючий суду 1 інстанції- Фастовець В.М.
Доповідач -Луганська В.М.
Провадження № 22-ц/810/843/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Луганської В.М.

суддів: Єрмакова Ю.В., Дронської І.О.

за участю секретаря судового засідання: Сінько А.І.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27 лютого 2019 року ухвалене судом у складі судді В.М. Фастовця

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами в обґрунтування яких вказав, що між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_1 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 3172/1 від 30.05.2008 року зі змінами та доповненнями внесеними кредитними угодами № 1 від 30.05.2008 року, № 2 від 12.06.2008 року, № 3 від 17.06.2008 року, № 4 від 15.07.2008 року, № 5 від 17.07.2008 року, № 6 від 07.08.2008 року та додатковою угодою № 1 від 28.05.2010 року.

Відповідно до кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору кредит в сумі 95450, 00 грн., а позичальник зобов`язувався належним чином виконувати зобов`язання згідно договору, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 21, 7 % річних. Кредит надавався окремими частинами (траншами) на споживчі цілі. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячними рівними частинами до 31 числа кожного місяця, починаючи з червня 2010 року, остаточним терміном повернення кредиту є 30.05.2018 року.

Відповідно до п.1 Кредитних угод № 1-6 до договору відновлювальної кредитної лінії № 3172/1 від 30.05.2008 року банк надав транші у наступних розмірах:

-згідно кредитної угоди № 1 від 30.05.2008 року - 50000,00 грн.;

-згідно кредитної угоди № 2 від 12.06.2008 року - 15000,00 грн.;

-згідно кредитної угоди № 3 від 17.06.2008 року - 10000,00 грн.;

-згідно кредитної угоди № 4 від 15.07.2008 року - 5000,00 грн.;

-згідно кредитної угоди № 5 від 17.07.2008 року - 5000,00 грн.;

-згідно кредитної угоди № 6 від 07.08.2008 року - 15400,00 грн.

Додатковою угодою № 1 від 28.05.2010 року до договору відновлювальної кредитної лінії № 3172/1 від 28.05.2010 року внесено зміни, викладено п. 1.2. в наступній редакції : станом на 28.05.2010 року сума фактичної заборгованості за кредитом складає 95329,81 грн., яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами в сумі 993,02 грн. починаючи з червня 2010 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 30.05.2018 року.

Згідно з п. 3.3.1, 3.3.2 кредитного договору позичальник зобов`язався точно в строки обумовлені договором повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за договором.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 3172/1 від 30.05 2008 року з ОСОБА_2 За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно п.п.1.1., 3.1., 3.2 договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі.

Станом на 15.11.2018 року в результаті невжиття заходів позичальником та поручителем щодо погашення заборгованості перед банком існує заборгованість за кредитом, яка складає 121099,08 грн., яка складається з : боргу за кредитом в розмірі 46357,66 грн.; відсотків за користування кредитом з 01.08.2014 року по 31.05.2018 року в розмірі 39352,38 грн.; інфляційні втрати банку з листопада 2014 року по жовтень 2018 року за прострочення сплати кредиту у розмірі 15675,14 грн.; інфляційні втрати банку з серпня 2013 року по жовтень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 13677,47 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 03.11.2014 року по 14.11.2018 року в розмірі 3238,46 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.08.2014 року по 14.11.2018 року в розмірі 2797,97 грн.

У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором № 3172/1 від 30.05.2008 року станом на 15.11.2018 року у сумі 121099,08 грн. та стягнути у рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 1816,49 грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 27 лютого 2019 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №3172/1 від 30.05.2008, яка складає 121099 грн. 08 коп. у тому числі: з боргу за кредитом - 46357 грн. 66 коп., відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 31.05.2018 - 39352 грн. 38 коп., інфляційні втрати банку за прострочення сплати кредиту з листопада 2014 р. по жовтень 2018 р. в розмірі 15675 грн. 14 коп., інфляційні втрати банку з серпня 2013 р. по жовтень 2018 р. за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 13677 грн. 47 коп., 3% річних за прострочення сплати кредиту за період з 03.11.2014 по 14.11.2018 - 3238 грн. 46 коп., 3% річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 14.11.2018 - 2797 грн. 97 коп. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на позивача судовий збір у розмірі 1816 грн. 49 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції нор матеріально го і процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним та фактичним обставинам, не враховано наявності заставного майна, на яке кредитор міг провести стягнення.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду в частині стягнення інфляційних втрат банку за прострочення сплати кредиту з листопада 2014 р. по жовтень 2018 року в розмірі 15675,14 грн.., інфляційні втрати банку з серпня 2013 року, по жовтень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 13677,47 гри., 3% річних за прострочення сплати кредиту за період з 03.11.2014 року по 14.11.2018 року 3238,46 грн., 3% річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 14.11.2018 року 2797,97 грн., нарахованих на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором в сукупності в період від 14 квітня 2014 року по 30 жовтня 2018 року суперечить ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яка передбачає, що фізичним особам, які проживають у зоні проведення АТО або переселилися з неї, забороняється нарахування пені і/або штрафів на основну суму боргу з 14 квітня 2014 року.

Скаржник посилається на те, що вона не отримувала копію позовної заяви, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та була позбавлена можливості заявити про пропущення позивачем строку позовної давності в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотків за період з 01.07.2014 року по 01.12.2015 року.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що розмір заявлених санкцій та компенсацій значно перевищує суму заборгованості, посилається на ч.3 ст.551 ЦК України, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду.

У зв`язку з викладеним просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27.02.2019 року, застосувати строки позовної давності та направити справу на новий розгляд до Лисичанського міського суду Луганської області.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» не погоджується з доводами апеляційної скарги, просить суд залишити рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27.02.2019 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що порушення відповідачем умов кредитного договору є підставою для нарахування визначених ст. 625 ЦК України платежів, а наявність обставин непереборної сили не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування отримуваними ним грошовими коштами. Останній платіж позичальник зробив у червні 2014 року, отжк прострочення грошового зобов`язання почалося з липня 2014 року, що є підставою для застосування ст.625 ЦК України.

Посилання скаржника на ст.551 ЦК України неправомірне, оскільки банком не заявлялися вимоги щодо стягнення пені чи будь-яких штрафних санкцій за кредитним договором.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явилася, про місце та час судового засідання повідомлена належним чином. Представник скаржника Пашковський Д.В. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений у відповідності до ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

В судовому засіданні представник ПАТ «Державний ощадний банк України» апеляційну скаргу не визнав, вважає, що підстав для скасування судового рішення не має.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливим розглядати справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлені наступні обставини: 30 травня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір відновлюваної кредитної лінії №3172/1, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 95450 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 21.7% річних в порядку, на умовах та строках, визначені договором. Кредит надався окремими частинами за відновлюваною кредитною лінією, у період до 30.05.2018 року на споживчі потреби. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами до 31 числа кожного місяця, починаючи з червня 2010 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 30.05.2018 року.

30 травня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №3172/1 між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 3172/1.

Відповідачами зобов`язання в повному обсязі не були виконані, в результаті цього станом на 15.11.2018 року виникла заборгованість перед позивачем у сумі 121099,08 грн., яка складається з боргу за кредитом - 46357,66 грн., відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 31.05.2018 року - 39352,38 грн., інфляційних втрат банку за прострочення сплати кредиту з листопада 2014 року по жовтень 2018 року в розмірі 15675,14 грн., інфляційні втрати банку з серпня 2013 року по жовтень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 13677,47 грн., 3% річних за прострочення сплати кредиту за період з 03.11.2014 року по 14.11.2018 року - 3238,46 грн., 3% річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 14.11.2018 року- 2797,97 грн.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону і встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 30.05.2008 року укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 3172/1 зі змінами та доповненнями внесеними кредитними угодами № 1 від 30.05.2008 року, № 2 від 12.06.2008 року, № 3 від 17.06.2008 року, № 4 від 15.07.2008 року, № 5 від 17.07.2008 року, № 6 від 07.08.2008 року та додатковою угодою № 1 від 28.05.2010 року.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору кредит в сумі 95450, 00 грн., а позичальник зобов`язувався належним чином виконувати зобов`язання згідно договору, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 21, 7 % річних.

Кредит надавався окремими частинами (траншами) за відновленою лінією у період до 30.05.2018 року.

Відповідно до п.1 кредитних угод № 1-6 до договору відновлювальної кредитної лінії № 1372/1 від 30.05.2008 року банк надав транші у наступних розмірах:

-згідно кредитної угоди № 1 від 30.05.2008 року - 50000,00 грн.;

-згідно кредитної угоди № 2 від 12.06.2008 року - 15000,00 грн.;

-згідно кредитної угоди № 3 від 17.06.2008 року - 10000,00 грн.;

-згідно кредитної угоди № 4 від 15.07.2008 року - 5000,00 грн.;

-згідно кредитної угоди № 5 від 17.07.2008 року - 5000,00 грн.;

-згідно кредитної угоди № 6 від 07.08.2008 року - 15400,00 грн.

Додатковою угодою № 1 від 28.05.2010 року до договору відновлювальної кредитної лінії № 3172/1 від 28.05.2010 року внесено зміни, станом на 28.05.2010 року сума фактичної заборгованості за кредитом складає 95329,81 грн., яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами в сумі 993,02 грн. починаючи з червня 2010 року, остаточним терміном повернення кредиту є 30.05.2018 року.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 3172/1 від 30.05 2008 року з ОСОБА_2 .

Згідно п.п.1.1. договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, згідно розрахунку позивача станом на 15.11.2018 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі -121099,08 грн., яка складається з: боргу за кредитом в розмірі 46357,66 грн.; відсотків за користування кредитом з 01.08.2014 року по 31.05.2018 року в розмірі 39352,38 грн.; інфляційні втрати банку з листопада 2014 року по жовтень 2018 року за прострочення сплати кредиту у розмірі 15675,14 грн.; інфляційні втрати банку з серпня 2013 року по жовтень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 13677,47 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 03.11.2014 року по 14.11. 2018 року в розмірі 3238,46 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.08.2014 року по 14.11.2018 року в розмірі 2797,97 грн.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи, що є порушенням її процесуальних прав, заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.

Відповідно до ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 28 січня 2019 року по позовній заяві ПАТ «Державний ощадний банк України» було відкрито провадження та суд ухвалив про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. (а.с.64).

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що скаржник отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви. Так само і відсутні відомості, що суд повідомляв відповідачів у порядку передбаченому Законом України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції».

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції; право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства).

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не була повідомлена про дату та місце розгляду справи у визначений законом спосіб, то це свідчить про не забезпечення дотримання принципу рівності сторін у процесі та змагальності, відповідно до яких кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них.

У зв`язку з неповідомленням ОСОБА_1 про судовий розгляд справи, остання була позбавлена можливості надати заперечення на позовну заяву, доводити перед судом переконливість своїх доводів, зокрема подати до Лисичанського міського суду Луганської області клопотання про застосування строку позовної давності.

В апеляційній скарзі скаржник просить суд апеляційної інстанції застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Враховуючи зазначені вище обставин, апеляційний суд вважає необхідним прийняти клопотання скаржника ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, оскільки відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду справи під час винесення рішення 27 лютого 2019 року.

Саме такі висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц,які відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК Україния).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно ст. 256 ЦК України Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до вимог ст. 257, 259 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як передбачено 7.8 Кредитного договору року сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до 3 років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього Договору.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Додатковою угодою № 1 від 28.05.2010 року до договору відновлювальної кредитної лінії № 3172/1 від 28.05.2010 року передбачено, що погашення заборгованості здійснюєтьься щомісячно рівними частинами в сумі 993,02 грн. не пізніше останнього робочого дня звітного місяця, починаючи з червня 2010 року, остаточним терміном повернення кредиту є 30.05.2018 року.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що до 01 липня 2014 року відповідач не мав прострочення погашення кредиту та до 01 серпня 2014 року відповідач не мав прострочення по процентам.

Таким чином, перебіг строку позовної давності розпочався за вимогою про стягнення заборгованості за кредитом з 01 серпня 2014 року та за вимогою про стягнення процентів з 01 липня 2014 року.

З позовом банк звернувся до суду 12 грудня 2018 року, отже, з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за період з 01.07.2014 по 12.12.2015 року банк звернувся поза межами строку позовної давності.

Що стосується застосування строків позовної давності до вимог банку про стягнення інфляційних втрат та трьох відсоткив річних за прострочення сплати кредиту, та трьох відсотків річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №1217/15672/16-ц, до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що до вимог позивача про стягнення з відповідачів інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту, за прострочення сплати відсотків, трьої відсотків річних за прострочення сплати кредиту і відсотків підлягають застосуванню наслідки пропуску строку.

У зв`язку з цим позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом підлягають задоволенню частково у розмірі: 57672, 13 грн., з яких: борг за кредитом у розмірі - 29910, 68 грн.; відсотки за користування кредитом 12 грудня 2015 року 30 травня 2018 року у розмірі 15470,79 грн.; інфляційні втрати банку за прострочення сплати кредиту з 12 грудня 2015 року по 31 травня 2018 року у розмірі 5182,01 грн.; інфляційні втрати банку за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з грудня 2015 року по жовтень 2018 року у розмірі 4372,41 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з грудня 2015 року по 14 листопада 2018 року у розмірі 1485,07 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з грудня 2015 року по 14 листопада 2018 року у розмірі 1251,17 грн.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Сторони в договорі поруки №13172/1 від 30 травня 2008 року погодили, зокрема, в п.4.1 та 4.2, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором, та якщо кредитор протягом строків давності визначених п.5.4 не пред`явить вимог до поручителю.

П.5.4. договору поруки сторони погодилися про збільшення строку позовної давності до тьох років.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказана вище сума заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині того, що судом першої інстанції не застосовано вимоги закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно яких на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів, оскільки ПАТ "Державний ощадний банк України" не заявлялися вимоги про стягнення з відповідачів пені та штрафу, а заявлені вимоги за ст.625 ЦК України, що не є тотожними пені та штрафу.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року справа №127/15672/16-ц.

У зв`язку з вищевикладеним, не заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги в частині того, що відсутні підстави для застосування ст.625 ЦК України.

Не заслуговують на увагу посилання скаржника на те, що розмір заявлених до стягнення санкцій та компенсацій значно перевищує розмір збитків і суд відповідно до ч.3 ст.551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, оскільки позивачем не зяявлялися вимоги до відповідачів про стягнення неустойки.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає скасуванню відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення, яким заявлені вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають задоволеню частково, стягнути солідарно з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії № 3172/1 від 30 травня 2008 року у сумі: 57672, 13 грн.,з яких: борг за кредитом у розмірі 29910, 68 грн.; відсотки за користування кредитом 12 грудня 2015 року 30 травня 2018 року у розмірі 15470,79 грн.; інфляційні втрати банку за прострочення сплати кредиту з 12 грудня 2015 року по 31 травня 2018 року у розмірі 5182,01 грн.; інфляційні втрати банку за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з грудня 2015 року по жовтень 2018 року у розмірі 4372,41 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з грудня 2015 року по 14 листопада 2018 року у розмірі 1485,07 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з грудня 2015 року по 14 листопада 2018 року у розмірі 1251,17 грн. В іншій частині заявлених вимог позивачу слід відмовити за пропуском строку звернення до суду.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 18167, 49 грн. (а.с.1).

Скаржником сплачено судовий збір у розмірі 1816, 49 грн. (а.с. (а.с 88, 128). У звязку із частковим задоволенням позовних вимог ПАТ «Ощадний банк України» і частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 , то на корсить скаржника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 951, 41 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374,376,382,384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27 лютого 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення яким заявлені вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», , заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії № 3172/1 від 30 травня 2008 року у сумі: 57672 (п`ятдесят сім тисяч шістсот сімдесят дві) грн. 13 коп., з яких: борг за кредитом у розмірі 29910, 68 грн.; відсотки за користування кредитом 12 грудня 2015 року 30 травня 2018 року у розмірі 15470,79 грн.; інфляційні втрати банку за прострочення сплати кредиту з 12 грудня 2015 року по 31 травня 2018 року у розмірі 5182,01 грн.; інфляційні втрати банку за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з грудня 2015 року по жовтень 2018 року у розмірі 4372,41 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з грудня 2015 року по 14 листопада 2018 року у розмірі 1485,07 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з грудня 2015 року по 14 листопада 2018 року у розмірі 1251,17 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 951 (дев`ятсот п`ятдесят одна) грн. 41 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді : Ю.В. Єрмаков

І.О. Дронська