Дата документу 30.01.2019 Справа № 311/491/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/491/18 Головуючий у 1 інстанції: Задорожко Д. А.
провадження № 22-ц/807/666/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «Кредитні ініціативи», Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та Ѕ частину земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, визначивши третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «Кредитні ініціативи», Василівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та Ѕ частину земельної ділянки садиби.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач зазначила, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.08.2003р. до 18.11.2009р. Під час шлюбу, 08.02.2006р. вони з відповідачем як подружжя набули у спільну сумісну власність нерухоме майно - домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 як власницею домоволодіння та ОСОБА_5, за її згоди як дружини покупця. До складу придбаного подружжям ОСОБА_5 домоволодіння входило на той час та входить на теперішній час: двоповерховий житловий будинок, зазначений у технічному паспорті під літ. «А-2», житловою площею 123,2 кв. м, загальною площею 258,5 кв. м, надвірні господарські будівлі та споруди: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», огорожа літ. «1» та «2», басейн літ. «З» (р.н. 8343874 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У п. 3 договору купівлі-продажу зазначено про те, що загальна вартість відчужуваного домоволодіння згідно Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 17.06.2006, виданого районним комунальним підприємством «Василівське бюро технічної інвентаризації», складає 341 006,00 грн. Дане домоволодіння згідно умов нотаріально посвідченого 22.02.2006р. договору з урахуванням договору про внесення змін від 08.02.2006р., продано ОСОБА_5 за 400 000,00 грн. та зареєстровано за останнім.

Більшу частку цієї суми у розмірі 310 000,00 грн. подружжя ОСОБА_5 сплатило за рахунок грошового кредиту, наданого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» позичальнику ОСОБА_5 згідно з кредитним договором від 22.06.2006, забезпеченим договором поруки, укладеним між банком та нею, а також договором іпотеки, предметом іпотеки у якому виступає придбане домоволодіння.

В подальшому на ім»я ОСОБА_5 був виданий Державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, від 23.11.2009, р.н. 60 у Книзі реєстрації державних актів про права власності на землю та права постійного користування землею, договорів оренди землі, згідно з яким йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0884 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1. Тому будинок за цією адресою набув статусу садиби.

Рішенням суду з ОСОБА_5 як позичальника та з неї як поручителя в солідарному порядку було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 373 838,78 грн. на користь ПАТ «АКПІБ» шляхом звернення стягнення на вказане домоволодіння як предмет іпотеки.

Станом на 11.12.2017р. вона добровільно в повному обсязі виконала вказане рішення суду від 10.02.2011, сплативши на користь стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи», який є правонаступником ПАТ «АКПІБ», заборгованість у розмірі 375 658 грн. 78 коп. шляхом перерахування через банківські установи на депозитний рахунок № НОМЕР_2 Василівського районного відділу державної виконавчої служби.

19.12.2017 державним виконавцем Юровою А.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 52038500 у зв'язку з фактичним виконанням солідарною боржницею ОСОБА_3 у повному обсязі судового рішення, на підставі якого відповідні повідомлення з долученням зазначеної постанови направлені стягувачу ТОВ «Кредитні ініціативи», солідарному боржнику ОСОБА_5, Василівському районному суду із поверненням до суду виконавчого листа № 2-156.

Позивач зазначила, що у відповідності до норм матеріального права, зокрема, ч. 1 ст. 60, ст. 63, ст. 68 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 та ст. 381 Цивільного кодексу України вона має право власності на Ѕ частку земельної ділянки та на Ѕ частку житлового будинку садиби, яка за законом є спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Тому просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку та Ѕ частку земельної ділянки садиби, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю колишнього подружжя.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 30 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильну оцінку доказів, неправильне встановлення дійсних обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело у цілому до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задоволь-нити її позов.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з»явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстровано-

му шлюбі з 29.08.2003р. до 18.11.2009р., що підтверджується свідоцтвами про одруження та розірвання шлюбу (Т. 1 а.с. 44, 45).

08.02.2006 між відповідачем ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_5 купив домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3 як дружина надала свою згоду на придбання ОСОБА_5 вказаного нерухомого майна. Вказане домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_5

Домоволодіння складалося із: двоповерхового житлового будинку житловою площею 123,2 кв. м, загальною площею 258,5 кв. м, надвірних господарських будівель та споруд: сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», огорожі літ. «1» та «2», басейну літ. «З», реєстраційний номер 8343874 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку, зареєстрованого 23.11.2009 за реєстраційним номером 60 у Книзі реєстрації державних актів про права власності на землю та права постійного користування землею, договорів оренди землі, відповідачу ОСОБА_5 належить земельна ділянка площею 00884 га., розташована за адресою: АДРЕСА_1, з кадастровим номером НОМЕР_1 (Т. 1 а.с. 49).

З матеріалів справи вбачається, що вказане домоволодіння придбано за кредитні кошти за укладеним між ОСОБА_5 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» кредитним договором, вказане домоволодіння передано в іпотеку банку на забезпечення виконання зобов»язань ОСОБА_5 за кредитним договором, а ОСОБА_3 є поручителем за зобов»язаннями по кредитному договору на підставі договору поруки.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2011 року із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанку в м. Запоріжжя» заборгованість за кредитним договором в сумі 373 838 грн. 78 коп., витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн., а всього -375 658 грн. 78 коп.

Визначено стягнення заборгованості провести шляхом звернення стягнення на житловий будинок, загальною площею 258,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який є предметом іпотеки за договором іпотеки від 22 лютого 2006 року, та на квартиру загальною площею 49,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у спосіб їх продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, розмір якої буде не нижче розміру звичайних ринкових цін на подібне майно на момент продажу (Т. 1 а.с. 50-51).

01 квітня 2011 року за вказаним рішенням суду видані виконавчі листи (Т.1 а.с. 52,53).

05 серпня 2016 року державним виконавцем Василівського районного відділу ДВС відкрито виконавче провадження ВП № 51874870 за вказаним виконавчим листом від 01.04.2011 (Т. 1 а.с. 62).

Постановою державного виконавця Василівського районного відділу ДВС від 19.12.2017 закінчено виконавче провадження ВП 52038500 щодо боржника ОСОБА_3 у зв'язку фактичним виконанням нею рішення суду в повному обсязі (Т. 1 а.с. 65).

ОСОБА_3 в позові про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку та на Ѕ частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, саме вказувала, що оскільки рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором фактично виконано, а ОСОБА_7 не визнає за нею права на половину придбаного будинку та земельної ділянки, тому таке її право підлягає судовому захисту.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказував, що позивач не надала доказів, що вказаний об»єкт нерухомого майна має статус садиби; право власності ОСОБА_5 на цей об»єкт нерухомості припинилось у відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України; а земельна ділянка приватизована відповідачем вже після розірвання шлюбу, тому не може бути спільним сумісним майном подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що її вимоги про визнання права власності на Ѕ частину будинку та земельної ділянки викликано саме тим, що нею виконано рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого закінчено виконавче провадження, а тому є неактуальними висновки, надані у рішенні суду у іншій справі, на яке посилався суд як на преюдиційний факт, щодо припинення права власності ОСОБА_5 у зв»язку із зверненням стягнення на спірне майно.

З цього приводу колегією встановлено, що ОСОБА_3 дійсно вже зверталась з позовом до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя у 2012р., в якому просила поділити житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1, та торгівельний павільйон по АДРЕСА_2, виділивши кожному зі сторін по Ѕ частці цих об»єктів нерухомого майна, який був частково задоволений рішення Василівського районного суду від 07 жовтня 2013р. в частині поділу житлового будинку.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2014р. вказане рішення скасовано та в задоволенні цієї частини позову ОСОБА_3 відмовлено.

Апеляційним судом було встановлено, що, оскільки вказаний житловий будинок є предметом іпотеки, на який рішенням суду звернуто стягнення, то в силу положень п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності ОСОБА_5 на нього припинилось ще до того, як ОСОБА_3 звернулась з позовом про поділ цього майна. А відтак, зазначений будинок на теперішній час не може бути об»єктом права спільної власності подружжя, і тому не підлягає поділу.

Розглядаючи новий позов ОСОБА_3 у цій справі, який поданий за новими обставинами, а саме, у зв»зку з погашенням нею заборгованості, стягнутої рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2011 року, що, на думку позивача, свідчить про можливість поділу житлового будинку, оскільки забезпечене іпотекою цього будинку зобов»язання припинилось, суд послався на вказане рішення апеляційного суду, наголошуючи на тому, що право ОСОБА_5 на іпотечне майно, на яке звернуто стягнення, не поновилось, та до теперішнього часу вважається припиненим у відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України.

Саме такі висновки суду представник апелянта вважає необґрунтованими, посилаючись на закінчення виконавчого провадження відносно обох солідарних боржників ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у зв»язку з повним фактичним виконанням рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2011 року.

Між тим, колегія наголошує на тому, що вказаним рішенням було звернуто стягнення на один із предметів іпотеки, зокрема, на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, що у цій справ є спірним майном, та іншого судового рішення про зміну способу та порядку виконання вказаного рішення суду не мається.

Кредитор в особі правонаступника банку - ТОВ «Кредитні ініціативи» вважає, що заборгованість за кредитним договором на теперішній час повністю не погашена, а виконанням рішення погашена лише частина заборгованості.

На час ухвалення оскаржуваного у цій справі рішення судом першої інстанції у про-

вадженні іншого судді перебувала справа за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 та інших відповідачів про звернення стягнення на цей же будинок за цим же кредитним договором та виселення відповідачів із нього, яка не була розглянута.

А тому не можна вважати, що іпотека спірного нерухомого майна припинилась виконанням частини боргу, та з урахуванням наявності судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке було виконано в інший спосіб - шляхом сплати заборгованості грошовими коштами, з урахуванням нового спору щодо звернення стягнення на спірне майно, суд обґрунтовано відмовив в поділі житлового будинку.

Вказані висновки колегія вважає правильними.

Під час апеляційного розгляду справи в судовому засіданні 30 січня 2019р. представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надала копію вступної та резолютивної частини рішення Василівського районного суду Запорізької області від 29.01.2019р. про відмову в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на іпотечне майно, яке є спірним у цій справі, яке не набрало законної сили, а тому його висновки не можуть бути враховані при апеляційному перегляді цієї справи.

Що стосується земельної ділянки, яка виділена ОСОБА_5 у власність у 2008р. для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, то вона як приналежна до цього будинку утворює з ним один цілий предмет іпотеки, незалежно від того, що договору про передачу її в іпотеку не укладалось, що випливає із положень ст. 6 ЗУ «Про іпотеку», тому також не може бути предметом поділу, доки існує рішення про звернення стягнення на будинок, яке виконано в непередбачений ним спосіб - шляхом сплати грошових коштів, та спір щодо звернення стягнення на розміщений на ній житловий будинок.

Посилання суду на недоведеність позивачем, що спірний житловий будинок і земельна ділянка, на якій він розміщений, складають садибу, а також на те, що земельна ділянка як приватизована відповідачем після розірвання шлюбу не може бути предметом поділу, є помилковими, але з цих підстав оскаржуване рішення не може бути скасовано, оскільки є правильними остаточні висновку суду про відмову в позові з підстав наявності рішення щодо звернення стягнення на житловий будинок, яке виконано в інший спосіб, та наступного спору про звернення стягнення на цей же будинок.

Крім того, іпотекодержателя в особі ТОВ «Кредитні ініціативи» визначено у цьому спорі третьою особою, в той час як іпотека не визнана припиненою, та мається спір щодо звернення стягнення на іпотечне майно, а тому іпотекодержатель спірного майна у спорі про право власності на це іпотечне майно, має бути відповідачем. Та такий визначений позивачем суб»єктний склад з урахуванням всіх вищенаведених обставин не надає можливості вирішувати спір про права інших осіб на спірне майно.

Між тим, якщо набере чинності рішення суду про відмову в позові кредитора про звернення стягнення на іпотечне майно з підстав припинення основного зобов»язання за кредитним договором, то у відповідності до вимог ст.. 17 ЗУ «Про іпотеку» буде припинена і іпотека, що поновить право власності ОСОБА_5 на спірне майно, яке у такому разі може бути предметом поділу між подружжям.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія на теперішній час вважає позов ОСОБА_3 за заявленими обставинами передчасним, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновків суду, тому підстав для скасування рішення не вбачає, а відтак у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30 серпня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 лютого 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.