Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4232/19 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 43 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

за участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2019 року, постановлену під головуванням судді Маслак В.П.

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі №296/4232/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, за участю третіх осіб: Адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи «Житомирська установа виконання покарань №8», ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання нечинним рішення щодо розподілу житла між черговиками установи, -

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. Просив визнати нечинним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.04.2019 №373 «Про часткове затвердження спільного рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи «Житомирська установа виконання покарань №8» щодо розподілу житла між черговиками установи.

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Житомирській міській раді народних депутатів виконувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 18.04.2019 року №373 «Про затвердження спільного рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи «Житомирська установа виконання покарань №8» щодо розподілу житла між черговиками установи та видачу ордерів на житло працівникам Житомирської установи виконання покарань №8 до набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування поданої заяви зазначав, що виконавчим комітетом Житомирської міської ради було винесене незаконне, на його думку, рішення від 17.04.2019 р. №373 «Про затвердження спільного рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи «Житомирська установа виконання покарань №8» щодо розподілу житла між черговиками установи. При цьому даним рішенням затверджено спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи «Житомирська установа виконання покарань №8» про видачу ордерів третім особам по справі, фактично позбавивши позивачів житла. Оскільки надання вказаним та іншим особам жилого приміщення без додержання порядку черговості суперечить чинному законодавству та порушує права позивачів, просив заборонити Житомирській міській раді народних депутатів виконувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 18.04.2019 р. №373 щодо розподілу житла та видачу ордерів працівникам Житомирської установи виконання покарань №8 до набрання рішенням суду в даній справі законної сили.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 03 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.04.2019 р. №373 «Про часткове затвердження спільного рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8) щодо розподілу житла між черговиками установи» до набрання рішенням суду законної сили.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не містить будь-якого обґрунтування щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову не було взято до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Зокрема, зупинивши дію рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.04.2019 р. №373 «Про часткове затвердження спільного рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8) щодо розподілу житла між черговиками установи» до набрання рішенням суду законної сили, суд першої інстанції порушив права чотирьох фізичних осіб та членів їх сімей, по яких прийнято законне рішення виконавчим комітетом. Крім того, позивачем не було надано суду належних доказів про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Тому в суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення даної заяви.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Згідно статті 149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходів по забезпеченню позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечений шляхом вжиття видів забезпечення, передбачених частиною 1 цієї статті. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Разом з тим, частиною 3 статті 152 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що предметом спору є визнання нечинним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.04.2019 р. №373 «Про часткове затвердження спільного рішення адміністрації та житлово-побутової комісії державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8) щодо розподілу житла між черговиками установи».

За таких обставин, існує реальна загроза того, що оскаржене рішення виконавчого комітету щодо розподілу житла між черговиками установи та видачі ордерів може бути реалізованим, що призведе до порушення прав позивачів та черговиків та може істотно ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За наведених обставин та відповідно до ст.375 ЦПК підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали апеляційний суд не вбачає, оскільки вона постановлена судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та з цього часу протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 23.12.2019 року.