Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 303/2845/15-ц

провадження № 61-17802св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Ракошинська сільська рада Мукачівського району Закарпатської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року у складі колегії судів: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Ракошинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, в якому просив визнати за ним право власності на спадкове домоволодіння АДРЕСА_1.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що вказаний будинок входить до спадкового майна його матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яке остання заповіла йому. Проте оформити спадщину він не може через відсутність правовстановлюючих документів на будинок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 09 липня 2015 року у складі судді Куцкір Ю. Ю. позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Суд першої інстанції виходив із того, що головою дворогосподарства АДРЕСА_1 була мати позивача ОСОБА_7, яка заповіла усе своє майно сину.

Вказане судове рішення оскаржено в апеляційному порядку особою, яка не брала участь у справі - ОСОБА_8

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 09 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове про відмову у позові.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції на порушення принципу диспозитивності та всупереч положенням частини четвертої статті 10, статей 30, 33 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) вирішив питання про права та обов'язки іншого спадкоємця ОСОБА_8, не залученої до участі у справі.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, що надійшла у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Зокрема, суд не звернув увагу на те, що спадкоємець ОСОБА_8, яка претендує на спірне спадкове майно за заповітом після смерті свого брата ОСОБА_9, вже зверталася до суду з позовом про визнання права власності на нього, проте судами їй було відмовлено у позові.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 303/2845/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, та все те, що ще буде належати їй на час смерті, а також належні їй майнові права на час смерті, своєму синові ОСОБА_3

28 листопада 2014 року, у встановлений законом строк, він звернувся до приватного нотаріуса Мукачівського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої була заведена спадкова справа.

Постановою приватного нотаріуса Мукачівського нотаріального округу Щербан О. П. від 12 травня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7, оскільки він не подав документів, які посвідчують право власності померлої на цей будинок.

Також установлено, що мати ОСОБА_3 - ОСОБА_11 з 17 лютого 1985 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Згідно з довідкою Ракошанської сільської ради від 18 травня 2015 року головою дворогосподарства АДРЕСА_1 відповідно до погосподарської книги № 11 за 2001-2005 роки був ОСОБА_9, який за життя склав заповіт та заповів усе своє майно сестрі ОСОБА_8

20 березня 2003 року вона подала до Мукачівської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9, що складається з жилого будинку АДРЕСА_1 та земельної частки (паю).

Тобто, ОСОБА_8 як спадкоємиця після смерті ОСОБА_9 за заповітом також претендує на спірний будинок, як об'єкт спадкової маси.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, при чому згідно частини п'ятої цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім цього, відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, ОСОБА_3 у якості відповідача визначив Ракошинську сільську раду Мукачівського району Закарпатської області.

Відповідно до статей 33, 119 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами) на позивача покладено обов'язок визначити належний склад відповідачів у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Тлумачення статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами) свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи, що позов про визнання права власності на спадкове майно було пред'явлено до Ракошинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області при наявності іншого спадкоємця, з яким у позивача існує спір щодо права спадкування, та, встановивши, що судом першої інстанції на порушення статей 33, 130 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами) не вирішено питання щодо складу осіб, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Разом із тим, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості замінювати первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Посилання у скарзі на те, що спадкоємець ОСОБА_8, яка претендує на спірне спадкове майно за заповітом після смерті свого брата ОСОБА_9, вже зверталася у травні 2015 року до суду з позовом про визнання права власності на нього і судами їй відмовлено у задоволенні позову, колегія суддів відхиляє.

Так, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_8 до Ракошинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, ОСОБА_12 про визнання права власності у порядку спадкування з огляду на те, що житловий будинок АДРЕСА_1, який є предметом спору, є самочинним будівництвом.

Водночас судом під час розгляду вищезазначеної справи встановлено, що ОСОБА_8 є спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, так як подала у визначений строк заяву про прийняття спадщини.

За таких обставин правильним є висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_8, яка також є спадкоємцем за заповітом, до участі в справі залучена не була, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних можливостей усунути вказане порушення.

При цьому, рішення суду не перешкоджає позивачу захистити свої права шляхом пред'явлення у встановленому законом порядку позову про визнання права власності на спадкове майно до належного відповідача.

Інші аргументи касаційної скарги також не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило