Справа № 463/674/18
Провадження № 2/463/272/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Нора Н.В.

при секретарі Кисиличин М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третьої особи Органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із уточненим позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_6, 02.09.2007р.н.

Позов мотивує тим,що є власником квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі він дозволив тимчасово проживати свому синові ОСОБА_7. Разом з сином в даній квартирі проживали його дружина відповідач ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує, що згоди на проживання в належній йому квартирі відповідачки та її сина він не давав. 26 грудня 2016 року рішенням Личаківського районного суду м.Львова між його сином ОСОБА_7 та відповідачкою ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка та онук залишились проживати в належній йому квартирі, без відповідної реєстрації місця проживання. Належну йому квартиру він вирішив продати, тому попросив відповідачку терміново шукати собі інше житло, однак добровільно покидати квартиру відповідач відмовилась. Крім того, зазначає,що за час проживання у спірній квартирі відповідач не оплачувала комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 7566,63 грн., дану суму заборгованості він був змушений оплатити за власний рахунок, що задало йому значної матеріальної шкоди. Також вказує,що внаслідок незаконного проживання відповідача у належній йому квартирі порушено його право, як власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, також вказав, що відповідач має у власності житло в Полтавській області. Тому з врахуванням наведених мотивів просить ухвалити рішення,яким: усунути йому перешкоди у користуванні квартирою №60 в будинку №10 по вул. Корольова у м. Львові шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_6 із займаної ними квартири АДРЕСА_2. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за оплату комунальних послуг в розмірі 7566,63 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним мотивам позову та поданим до суду запереченням на відзив, просила позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечили, дали пояснення аналогічні поданому відзиву на позовну заяву, крім того, відповідач пояснила, що спірна квартира була придбана нею та сином позивача за спільні кошти за час проживання з ним в шлюбі і оформлена на позивача лише формально, оскільки його син є державним службовцем і квартира оформлялась на його батька з метою уникнення питань щодо його майнового стану. В даній квартирі вона проживає з сином з моменту її придбання і іншого придатного для проживання житла в неї немає, оскільки місцем її реєстрації є адміністративна будівля Служби безпеки України, за адресою: м.Львів, вул. Лисенка,15, за даною адресою вона та дитина зареєстровані формально, оскільки син позивача ОСОБА_8 проходив службу в м.Львові. Також зазначили, що відповідачка з сином проживає в м.Львові з 2002 року, тут відповідачка працює, має друзів,син навчається тут у школі. В м.Лубни Полтавської області, їй належтть ј квартири площею 63 кв. метри, тобто 15,75 кв. метри, виокремити і продати таку частку квартири є технічного неможливо, а проживання з дитиною на 15,17 кв.м. є неможливим та суперечить встановленим нормам житлової площу на одну особу, крім того інші власники квартири не давали згоди на вселення дитини. Вважає,що жодних перешкод в користуванні майном відповідачу вона не чинить, оскільки останній є єдиним власником спірної квартири. Крім того, відповідач вказала,що вона з часу придбання безперервно проживала і проживає у спірній квартирі як член сімї позивача, після розірвання шлюбу з сином позивача вона стала колишнім членом сімї позивача,а відтак має право на проживання у спірній квартирі в сулу ст.64,156 ЖК УРСР. Вважає безпідставним також і вимогу про виселення з квартири її малолітнього сина, оскільки позивач добровільно надав згоду на проживання свого сина ОСОБА_7 в спірній квартирі, як члена його сімї і жодної додаткової згоди на вселення дитини не потрібно. Крім того, відповідач заперечила щодо стягнення з неї заборгованості за комунальні послуги, оскільки у спірній квартирі проживали вона, дитина та син позивача, який також користувався комунальними послугами. Затримка з оплатою комунальних послуг виникла внаслідок того, що син позивача не надавав жодної фінансової допомоги їй та сину, після того як син позивача почав оплачувати аліменти всі відповідні платежі нею оплачуються справно. Тому вважає позов безпідставним, в задоволенні такого просить відмовити.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив,що виселення дитини з спірної квартири порушить право дитини на житло, тому вважає,що позов до задоволення не підлягає.

У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів законодавець визначає як припинення дії, що порушує право.

В судовому засіданні встановлено,що позивач є власником квартири №60 в будинку №10 на вул.Корольова в м.Львові на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9Я.(а.с.13), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11143698 (а.с.14).

Як вбачається з довідки ЛКП «Управитель» №732 від 16.04.2018 р. (а.с.50) у вказаній вище квартирі зареєстрованих осіб немає, згідно акту від 17.04.2018 р. ОСОБА_2 та її син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом в квартирі №60 без реєстрації (а.с.51).

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч. 1 ст. 381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

За ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ст. 270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування.

Ст.12 ЦПК України передбачено,що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, як зазначалось вище позивач є одноосібним власником спірної квартири, доказів того, що останній як зазначає позивач є власником квартири лише формально позивачем не представлено.

Крім того, у своєму відзиві на позовну заяву позивач зазначає,що в силу приписів ст.64,156 ЖУ УРСР, в силу яких вона разом з сином має право на проживання у спірній квартирі, як колишні члени сімї власника.

Разом з тим, згідно ч.2 ст.64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Однак доказів того,що відповідач постійно проживала з позивачем,зокрема вела з ним спільне господарство суду не представлено, навпаки як зазначено в позовній заяві позивач дозволив проживати у належній йому квартирі своєму сину лише тимчасово, відтак відповідач є колишнім членом сімї сина позивача, оскільки шлюб між ними розірвано (а.с.16),тому як відповідач так і її син втратили право на проживання у спірній квартирі, і їх подальше проживання у спірній квартирі є порушенням прав позивача на власність та відповідно підлягає судовому захисту шляхом виселення з спірної квартири.

Крім того, суд критично оцінює твердження позивачки про те,що іншого житла в неї немає, оскільки остання ствердила про те,що їй на праві власності належить ј відповідної квартири в м. Лубни Полтавської області.

Щодо виселення з спірної квартири неповнолітнього ОСОБА_6, 02.09.2007р.н. суд звертає увагу на те, що згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або суду.

В даному випадку дитина проживає з матірю, у власності якої наявне житло про яке зазначено вище, тому виселенню підлягає відповідач разом з сином.

Щодо вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за комунальні послуги в сумі 7566,63 грн. суд приходить до висновку про те, що така підлягає до задоволення, так як заборгованість виникла внаслідок несплати комунальних послуг відповідачкою і була сплачена позивачем (а.с.9-11), а тому в силу ст.16 ЦК України право позивача на відшкодування збитків підлягає судовому захисту.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягенню судові витрати у виді судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 316, 317, 319, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні квартирою №60 в будинку №10 по вул. Корольова у м. Львові Суділіну ОСОБА_10 шляхом виселення ОСОБА_2, 22.01.1979р.н., та ОСОБА_6, 02.09.2007р.н. із займаної ними квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, (22.01.1979р.н., РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (30.10.1949р.н., РНОКПП НОМЕР_2) заборгованості за оплату комунальних послуг в розмірі 7566,63 грн. (сім тисяч пятсот шістдесят шість грн. шістдесят три коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, (22.01.1979р.н., РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (30.10.1949р.н., РНОКПП НОМЕР_2) 1410 грн. сплаченого судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 11.02.2018 року.

Суддя: Нор Н. В.