ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» вересня 2019 року

м. Харків

справа № 638/4018/16-ц

провадження № 22-ц/818/4128/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Бровченка І.О., Бурлаки І.В.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

учасників справи:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

третьої особи - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_6 про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для прийняття спадщини за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 червня 2019 року, ухвалене суддею Аркатовою К.В.,-

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_6 про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харкові померла його рідна мати ОСОБА_7 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/3 частина чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 . Померла заповіт не складала, спадкування було здійснено за законом.

За даними КП «ХМБТІ» на підставі свідоцтва про право власності на житло право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - по 1/3 частині за кожною.

В Єдиному державному реєстрі заборон відчуження та в Державному реєстрі іпотек відомості щодо квартири відсутні.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є рідними дітьми померлої та спадкоємцями першої черги за законом. За життя померлої ОСОБА_8 її донька ОСОБА_2 проживала разом із нею, а ОСОБА_8 проживав окремо.

ОСОБА_5 пропустив строк прийняття спадщини після смерті матері через тяжку хворобу. З 2009 року хворів на туберкульоз легенів, останні роки був позбавлений можливості працювати. Погіршенню стану здоров`я сприяли погані сімейні відносини з ОСОБА_2 , стрес після смерть матері сприяв виникненню приступів дистонії, з`явилися ознаки основної хвороби - туберкульозу, у зв`язку з чим часто перебував у хворому, майже запаморочливому стані, не виходив з дому.

Позивач разом з ОСОБА_4 намагався прийти до нотаріуса з метою оформлення спадщини, проте незадовільний стан здоров`я позивача завадив цьому.

28 жовтня 2015 року нотаріус Десятої ХДНК видав ОСОБА_5 лист про неможливість надання свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку. Крім того, перешкодою для отримання свідоцтва на спадщину є різнописання у прізвищі матері, зазначеному у свідоцтві про смерть « ОСОБА_5 », та прізвищі позивача, зазначеному у паспорті « ОСОБА_5 ».

Позивач вважає поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини.

Зважаючи на зазначене, просив суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті матері - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харкові, достатній для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, встановити факт родинних відносин між фізичними особами та визнати, що ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною матір`ю ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 подано заперечення на позов, в якому вона зазначила, що звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті матері у шестимісячний строк, позивач даний строк пропустив не маючи на це поважних причин. З долучених ним до позову медичних довідок, що обґрунтовують незадовільний стан його здоров`я та неможливість подання у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини, вбачається, що до медичних закладів він звертався в 2016 році, тобто після спливи вказаного шестимісячного строку. Після смерті матері - ОСОБА_7 позивач не перебував на лікарняному та не проходив лікування в закладах охорони здоров`я та противотуберкульозному диспансері, він лише навідував лікаря. Він працював та за межами України не перебував, зважаючи на що доводи щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним даним. ОСОБА_2 проти встановлення факту родинних відносин між позивачем та померлою ОСОБА_7 не заперечувала. Просила суд відмовити у задоволенні позову в частині визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.40, 41).

Представником позивача до суду першої інстанції були подані пояснення, в яких зазначив, що викладені в запереченні на позов ОСОБА_2 доводи не відповідають фактичним даним, оскільки продовж 2015 року ОСОБА_5 неодноразово звертався до лікаря у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, що підтверджується доданими до позову письмовими доказами - копією медичної книжки та виписками від 07 квітня 2015 року та від 27 червня 2015 року. Позивачу призначалось строкове лікування, його було направлено на стаціонарне лікування, яке він не отримав у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. З 2013 року ОСОБА_5 є інвалідом II групи та постійно потребує лікування у зв`язку з захворюванням легенів та посттуберкульозним пневмофіброзом. Стан здоров`я позивача погіршується, що підтверджується випискою з медичної картки від 03 серпня 2018 року. З 30 липня 2018 року по 03 серпня 2018 року ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у Міській клінічній лікарні № 13. Таким чином, саме тривала хвороба та погіршення стану здоров`я ОСОБА_5 . стали перешкодою для своєчасного звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Зазначені причини в розумінні ст. 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є поважними причинами для пропуску строку для прийняття спадщини (а.с. 114).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 червня 2019 року позов задоволено частково. Встановлено факт родинних відносин та визнано, що ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові, є рідною матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини скасувати, ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким дану позовну вимогу задовольнити. Також просив суд витребувати з Десятої ХДНК ГТУЮ у Харківській області інформацію, чи звертався ОСОБА_5 до Десятої ХДНК ГТУЮ у Харківській області з будь-якими заявами у період з 17 березня 2015 року до 17 вересня 2015 року та чи повідомляв нотаріус всіх спадкоємців про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та чи роз`яснювалось нотаріусом право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття, та коли і кому саме таке право було роз`яснено нотаріусом. Крім того, просив суд звільнити ОСОБА_5 від сплати судового збору. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам по справі. Позивачем на підтвердження позовної вимоги надано належні та допустимі докази. Судом не досліджено належним чином та не надано оцінку всім доказам у справі, не встановлено обставини справи, що мають значення для ухвалення законного судового рішення. Суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги надані позивачем письмові докази, що свідчать про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Вказує, що був позбавлений можливості своєчасно подати заяву про витребування доказів. Суд необґрунтовано відмовив у витребуванні з нотаріальної контори спадкової справи, оскільки вона містить дані, що мають значення для ухвалення законного та справедливого судового рішення. Також суд необґрунтовано виключив з кола представників ОСОБА_13 , яка діяла в інтересах позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Судом необґрунтовано було відхилено клопотання представника позивача про надання часу для підготовки до участі у судових дебатах. Судом першої інстанції не досліджено чи вчиняв нотаріус дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, чи здійснював його виклик як спадкоємця, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для захисту прав спадкоємця. Також ОСОБА_5 в обґрунтування апеляційної скарги були зазначені доводи, аналогічні тим, що зазначалися в позовній заяві та поясненнях.

ОСОБА_2 було подано відзив на апеляційну скаргу. В якому вона зазначила, що судом першої інстанції було обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про витребування спадкової справи, оскільки матеріали справи містять лист № 3113/02-14 від 28 жовтня 2015 року завідувача Десятої харківської державної нотаріальної контори, яким повідомлено ОСОБА_5 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 з підстави пропуску шестимісячного строку з часу відкриття спадщини на подачу заяви про прийняття спадщини. Позивач мав достатньо часу для надання доказів на підтвердження доводів, викладених в позовній заяві. Стан здоров`я ОСОБА_5 станом на час смерті ОСОБА_7 та подальші шість місяців був задовільний, підстави, що унеможливили подання ним в зазначений строк заяви про прийняття спадщини, були відсутні, що також було підтверджено показаннями свідків, допитаних в суді першої інстанції. Зважаючи на зазначене, апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню (а.с. 201, 202).

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_5 - ОСОБА_14. апеляційну скаргу підтримав.

ОСОБА_2 , її представник - ОСОБА_3 та третя особа - ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 є рідною матір`ю ОСОБА_5 ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк на прийняття спадщини після її смерті закінчився 17 вересня 2015 року, а до нотаріальної контори ОСОБА_5 звернувся лише 28 жовтня 2015 року, тобто з пропуском встановленого шестимісячного строку. Наявність хвороб у позивача не свідчить про наявність об`єктивних перешкод поданню заяви про прийняття спадщини. Зокрема саме за період з 17 березня 2015 року по 17 вересня 2015 року суду не надано документального підтвердження про неможливість прибуття до нотаріуса. Натомість показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 зазначено, що весь цей час позивач працював на ринку на роботі, яка потребує значних фізичних зусиль. Зважаючи на що, зазначені позивачем причини пропуску строку прийняття спадщини не є поважними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом, зважаючи на наступне.

Рішення суду першої інстанції щодо задоволення позову ОСОБА_5 в частині встановлення факту родинних відносин та визнання, що ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною матір`ю ОСОБА_5 , колегія суддів не переглядає на підставі ч.1 ст. 367 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в цій частині у встановленому законом порядку не оскаржено, тому не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 та 5 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам в оскаржуваній частині відповідає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджується письмовими доказами та не заперечується сторонами, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

ОСОБА_5 є рідним сином померлої ОСОБА_7 , який за її життя разом з нею постійно не проживав.

З довідки КП «ХМБТІ» № 1600298 від 25 лютого 2016 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , станом на 31 грудня 2012 року зареєстроване за ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - по 1/3 частині за кожною, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВПЖФ УКМтаП 01 березня 2010 року № 1-10-292486 (а.с. 11).

28 жовтня 2015 року завідувачем Десятої харківської державної нотаріальної контори листом № 3113/02-14 повідомлено ОСОБА_5 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 з підстави пропуску шестимісячного строку з часу відкриття спадщини на подачу заяви про прийняття спадщини (а.с. 16).

Судом першої інстанції правильно встановлено на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, що ОСОБА_5 протягом шести місяців після смерті спадкодавця не звернуся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Положення ст.1269 ЦК України зобов`язують спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 1272 ЦК України вбачається, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Згідно із п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через будь-які причини, що не є поважними, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

До суду першої інстанції позивачем надано медичні довідки на підтвердження незадовільного стану здоров`я, якими він обґрунтовує поважність пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини, а саме довідку без дати з діагнозом про вегето-судинну дистонію, направлення на консультацію до лікаря з симптомом - сухий кашель від 11 січня 2016 року, довідку від 05 жовтня 2016 року про перебування з 14 вересня 2011 року по 19 серпня 2012 року на стаціонарному лікуванні, продовження лікування в санаторії «Репки» з 20 серпня 2012 року по 28 січня 2013 року, виписки з історії хвороби про огляд ОСОБА_5 терапевтом 04 квітня та 27 червня 2015 року, а також про огляд терапевта з призначенням лікування у амбулаторному режимі, виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 17 листопада 2018 року із рекомендацією спостереження у дільничного терапевта, виписки із медичної картки № 4395 від 03 серпня 2018 року та 12 листопада 2018 року (а.с. 13-15, 115-119, 137-143).

Отже, в період шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини, позивач лише два рази звертався до лікаря щодо вегето-судинної дистонії по змішаному типу (а.с. 115).

Інших доказів щодо його незадовільного стану здоров`я в цей період не надав.

Допитана в якості свідка в суді першої інстанції ОСОБА_17 зазначила, що знає ОСОБА_5 п`ять років, він працює вантажником на ринку з кінця 2014 року, у 2015 році померла його мати. Жодних суттєвих скарг на стан здоров`я від ОСОБА_5 не помічала, вся тяжка робота ним виконувалась, тривалої відсутності на роботі не було (а.с. 176).

Допитана в якості свідка в суді першої інстанції ОСОБА_18 пояснила, що працює на ринку з 1996 року, позивача знає з 2000 року, ОСОБА_5 постійно знаходився на ринку, пересував тяжку тачки з товарами, мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та свідок допомагала з похоронами. Позивач був обізнаний та присутній на похоронах матері. Після смерті останньої він продовжував працювати на ринку (а.с. 176).

Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України будь-яких доказів неможливості звернення до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини в період часу з 17 березня 2015 року по 17 вересня 2015 року, позивачем суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, а також наданої позивачем медичної документації, він швидку медичну допомогу або дільничного лікаря до дому не викликав, а самостійно з`явилась на прийом до лікаря до медичного закладу, проходив у центрі медичні дослідження, при цьому госпіталізований не був.

При цьому, продовж трьох місяців, в період з 27 червня по 17 вересня 2015 року, ОСОБА_5 до лікувальних закладів не звертався, на лікуванні не перебував. Весь час з 17 березня до 17 вересня 2015 року він постійно працював вантажником на ринку. Даний факт підтверджується поясненнями свідків, які були допитані в суді першої інстанції, та підтверджений представником ОСОБА_5 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Посилання представника позивача на ті обставини, що ОСОБА_5 є інвалідом II групи, також не заслуговують на увагу, оскільки інвалідність ОСОБА_5 була встановлена у 2013 році строком на один рік (а.с. 117).

В період з 30 червня 2014 року по 2019 рік інвалідність ОСОБА_5 встановлена не була.

Отже, колегія суддів вважає, що зібрані у справі докази безспірно свідчать про те, що ОСОБА_5 не доведено належними та допустимими доказами те, що він не мав змоги у встановлений шестимісячний строк звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у зв`язку з поважними причинами.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем всупереч ст. 10, 60 ЦПК України не доведено, шляхом надання суду належних та допустимих доказів, наявність такого стану його здоров`я в період часу з 17 березня 2015 року по 17 вересня 2015 року, за яким він мав об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для звернення до нотаріуса або виклику останнього на дім для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, суд враховує, що позивач не був позбавлена можливості здійснити такі дії в період часу з 17 березня 2015 року по 17 вересня 2015 року та будь-яких доказів поважності пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини протягом вказаного періоду позивачем суду не надано.

Що ж стосується посилань апеляційної скарги ОСОБА_5 на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, відповідно до якої тривала хвороба та погіршення стану здоров`я є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки є об`єктивними, непереборними і складають істотні труднощі для прийняття спадщини, то колегія суддів не вважає за можливе застосувати її у даній справі, оскільки, як було встановлено судом першої та апеляційної інстанції, стан здоров`я ОСОБА_5 не можна вважати таким, який є непереборним та складав труднощі для прийняття спадщини, оскільки, як було встановлено судами першої та апеляційної інстанції, підтверджено показаннями свідків та зазначено вище, ОСОБА_5 госпіталізований не був, в період з 27 червня по 17 вересня 2015 року до лікувальних закладів не звертався, на стаціонарному лікування не знаходився, постійно працював вантажником на ринку. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 495/6420/16-ц та у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 325/548/17-ц.

Таким чином, наведена в апеляційній скарзі постанова Верховного Суду містить обставини справи, які не є аналогічними обставинам даної справи, зважаючи на що застосування вказаної постанови у даному випадку є неможливим.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не доведено наявність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції не було встановлено наявність перешкод для подання заяви про прийняття спадщини.

Що ж стосується викладених в апеляційній скарзі доводів стосовно того, що нотаріусом не було здійснено виклик ОСОБА_5 як спадкоємця шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі, то колегія суддів не вважає їх достатньою правовою підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, оскільки при розгляді справи безспірно встановлено, що ОСОБА_5 був обізнаний про смерть матері та про те, що він був зобов`язаний у шестимісячний строк, з часу відкриття спадщини, подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Зазначені обставини підтверджені показаннями свідків та були визнані сторонами у справі.

Крім того, судом апеляційної інстанції було частково задоволено клопотання представника позивача та витребувано данні з нотаріальної контори щодо прийняття спадщини. З листа Сьомої харківської міської державної нотаріальної контори від 10 вересня 2019 року № 2407/01-16 вбачається, що ОСОБА_5 подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом 28 жовтня 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку. В шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2 (а.с. 233).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справ доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в зв`язку з чим вважає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині законним та обґрунтованим.

Оцінюючи інші аргументи апеляційної скарги, а самете, що суд першої інстанції необґрунтовано виключив з кола представників ОСОБА_13 , яка діяла в інтересах позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності та необґрунтоване відхилення судом клопотання представника позивача про надання часу для підготовки до участі у судових дебатах, колегія суддів не вважає їх правовою підставою для скасування рішення суду в частині, що оскаржується, та керується в тому числі прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Представниками сторін при розгляді справи в судах, крім малозначних справ, відповідно до ч.3 ст. 131-2 Конституції України та ч.1 ст. 60 ЦПК України може бути адвокат або законний представник. Оскільки ОСОБА_13 не є адвокатом, то були відсутні правові підстави для її участі у справі.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції, їм надана належна оцінка, висновків суду першої інстанції вони не спростовують, у зв`язку з чим, правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - залишити без змін.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 червня 2019 року в частині встановлення факту родинних відносин в апеляційному порядку не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Постанову складено «20» вересня 2019 року.

Головуючий суддя: Судді:А.І. Колтунова І.О. Бровченко І.В. Бурлака