Справа № 576/2108/18
Провадження № 2/576/8/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.19 м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді: Сапона О.В.,

з участю секретаря: Самойленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у реалізації права власності та зобов'язання знести незаконно зведений гараж та прибудову до квартири.

Свої вимоги позивач обґрунтовувє тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, а відповідач є співвласником суміжньої квартири АДРЕСА_2. В 2010 році відповідач здійснив добудову до своєї квартири, прибудувавшись до її веренди. Внаслідок цього позивач позбавлена можливості нормального огляду свого подвіря, а також вона не може мати вікно у своїй веренді, щоб туди потрапляло сонячне світло. Крім того, внаслідок здійсненої прибудови, позивач позбавлена можливості підїзду транспорту до своєї квартири. Також відповідач без всякої дозвільної документації, самовільно побудував на подвірї їх будинку гараж, який також заважає нормальному підїзду транспорту до її квартири. Посилаючись на наведене, позивач просить зобов'язати відповідача за власний рахунок демонтувати прибудову до своєї квартири та знести самочинно збудований гараж.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення, суть яких зводиться до наступного:

Позивач по справі ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки, на якій розташований будинок по вул. Веригінській, 15 в м.Глухові, в якому знаходяться належні їм квартири. Тому вона не має права звертатись до суду із позовом про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

Позивач не зазначила в своїй заяві, який саме гараж вона просить знести, адже у дворі їх будинку таких гаражів аж три. Ці гаражі були збудовані ще задовго до того, як він став власником квартири АДРЕСА_3, а тому вони не є обєктами його самочинного будівництва.

Також відповідач вважає, що позивач пропустила строки позовної давності, оскільки прибудову до своєї квартири він здійснив ще у 2010 році і про це позивач не могла не знати. З огляду на викладене, відповідач просить повністю відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, а відповідач є власником суміжньої квартири АДРЕСА_4. Ці квартири розташовані в одноповерховому багатоквартирному будинку за вказаною вище адресою на земельній ділянці, що належить територіальній громаді м. Глухова.

Також, судом встановлено, що в 2010 році відповідач ОСОБА_2 самовільно розпочав капітальний ремонт належної йому квартири, в результаті чого ним було здійснено добудову веранди без проектної документації з порушенням вимог ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» та ч. 1 ст. 25 Закону України «Про основи містобудування», що підтверджується відповідним листом Управління ДАБІ у Сумській області (а.с.15).

Факт самовільного, без відповідної проектно-дозвільної документації проведення відповідачем будівельних робіт по добудові квартири підтверджується також листом Глухівської міської ради (а.с.11).

Відповідно до статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після: направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі орган державного архітектурно-будівельного контролю) щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Пунктом четвертим Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 1992 року № 572, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Одночасно, за положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Матеріали справи містять підтвердження неодноразових звернень позивача до відповідних служб щодо приведення прибудови квартири відповідача у відповідність до будівельних норм і правил, проте відповідачем зазначені дії проведені не були.

Знесення самочинного об'єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об'єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Таким чином, встановивши ці обставини справи, суд приходить до висновку про те, що на час здійснення добудови квартири, у відповідача була відсутня проектно-дозвільна документація, вона здійснена всупереч вимогам чинного законодавства, порушує права позивача, оскільки остання позбавлена можливості підїзду до своєї квартири, а також нормального доступу сонячного світла до свого житла.

У звязку з цим суд вважає необхідним зобовязати відповідача ОСОБА_2 за власний рахунок демонтувати прибудову до квартири АДРЕСА_5, привівши квартиру в її первинний стан відповідно до плану забудови. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_2 щодо пропуску позивачем строків позовної даності та що позивач не має права подавати позов про знесення самочинно збудованого майна, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК України, статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду також мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України, а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу). Оскільки самочинним будівництвом, проведеним відповідачем, були порушені права позивача, то в силу вказаних вище положень закону вона мала повне право звернутись до суду із позовом про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

Що стосується питання пропуску строків позовної давності, то суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду за захистом свого інтересу. Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. А відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач довідалася про порушення свого права в жовтні 2017 році, коли після звернення до органів місцевого самоврядування та архітектурно-будівельної інспекції, останні офіційно повідомили її, що відповідач ОСОБА_2 здійснив прибудову до своєї квартири з порушенням будівельних норм і правил. Тому саме з цього часу слід обчислювати перебіг строку позовної давності і на час звернення ОСОБА_1 до суду цей строк не сплинув.

Що стосується вимог позивача ОСОБА_1 щодо зобовязання відповідача знести самочинно збудований гараж, що розташований на подвірї їх багатоквартирного будинку по вул. Веригінській, 15 в м. Глухові, то ці вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Із схематичного плану земельної ділянки по вул. Веригінській, 15 в м.Глухові вбачається, що на ній розташовані три гаражі.

Але позивачем не надано жодного доказу, що ці гаражі були побудовані самовільно, з порушенням будівельних норм і правил, а також не надано жодних даних про те, що ці гаражі були побудовані саме відповідачем. Крім того, в своїй позовній заяві позивач навіть не конкретизувала, який саме гараж вона просить знести як самочинно збудований і яким чином це будівництвом порушує її права.

Зважаючи на викладене, позов ОСОБА_1 в цій частині не може бути задоволений. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, то відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати на оплату судового збору в сумі 352 грн. 40 коп. пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Зобовязати ОСОБА_2, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_1, п.і. 41400, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за власний рахунок демонтувати прибудову до квартири АДРЕСА_6, привівши квартиру в її первинний стан відповідно до плану забудови. В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовити за їх необгрунтованістю. Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_1, п.і. 41400, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_2, п.і. 41400, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, понесені судові витрати в сумі 352 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду області через Глухівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя