Справа № 456/4954/18
Провадження № 2-о/456/28/2019
РІШЕННЯ

іменем України

01 лютого 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/4954/18 за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа Стрийський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту приналежності до польської національності, В обґрунтування заяви зазначив, що його дідусь, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився в ОСОБА_3, однак йому записали національність «українець», а не «поляк». Дідусь разом із своєю сім'єю, а саме дружиною та чотирма синами жили в с.Бальніца Республіки Польща. За національністю дід та баба заявника були поляками, тому їх діти, в тому числі і батько заявника - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 виховувались у католицьких традиціях. Сім'я дідуся ОСОБА_2 була переселена з території ОСОБА_3 на територію України в Львівську область. Незважаючи на це, дід та бабця відносили себе до польської громади, продовжували дотримуватись католицьких традицій, спілкуватися з синами та родичами, які залишилися проживати в ОСОБА_3. При переїзді до України частина метричних документів була втрачена, тому через побоювання розправи при їх поновленні, національність дідуся була зазначена як «українець», хоча це не відповідає дійсності, оскільки за національність та походженням дідусь був поляком. Дідусь ОСОБА_2 володів польською мовою, притримувався католицьких традицій та їх сім?я завжди святкувала релігійні свята за католицькою традицією. Після переїзду з ОСОБА_3 на територію України сім'я ОСОБА_2 залишила майно в с.Бальніца Лісківського району, а саме будинок збудований в 1920 році. Батько заявника - ОСОБА_4, з народження виховувався у польських традиціях, родина святкувала польські свята, та вважає себе поляками. Дідусь заявника впродовж усього свого життя неодноразово вказував на їхнє польське походження, вільно володів польською мовою, дотримувалася польських традицій та обрядів, підтримував зв'язок із своїми родичами, що проживають у ОСОБА_3. Із заявою про внесення змін до графи «національність» у актовому записі про народження дідуся заявник звернувся до органу ДРАЦС м.Стрия реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, однак йому було відмовлено у звязку з відсутністю підтверджуючих документів. У зв?язку з цим, він змушений звернутися до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В судовому засіданні представник заявника, викладенні в уточненій заяві обґрунтування підтримав та просив постановити рішення, яким встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що батько заявника ОСОБА_4 за національністю був поляк та внести зміни в актовий запис про шлюб заявника ОСОБА_1 за №486 від 10.11.1982 року складений Стрийським ДРАЦС в графі національність нареченого з «українець» виправити на «поляк». Внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_1 №376 від 18.06.1953 року складений відділом ЗАГС Стрийського міськвиконкому Львівської області та виправити в графі національність батька з «українець» на «поляк».;

Представник заінтересованої особи ОСОБА_5, в задоволенні заяви не заперечила та просила прийняти рішення згідно чинного законодавства України.

Дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення учасників справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1, народився 03 червня 1953р., у м. Стрий Львівської області, його батьками зареєстровані ОСОБА_4 (національність українець) та ОСОБА_6 (національність українка).

Батько заявника ОСОБА_4 народився 1930р. у с. Бальниця Ряшевської області, ОСОБА_3.

З довідки виданої Державним комітетом Української РСР по праці від 21.09.1988р., №06-8253, вбачається, в посімейних списках переселенців із ОСОБА_3 на Україну по с. Бальниця Лісківського району лічиться сім?я ОСОБА_2, в такому складі: ОСОБА_2, 1987р. народження глава сім?ї, ОСОБА_7, 1899р. народження - дружина, ОСОБА_8, 1926р. народження - син, ОСОБА_4, 1928р. народження - син, ОСОБА_9, 1934р. народження - син, ОСОБА_10, 1938р. народження - син. При переселенні на Україну ОСОБА_2 залишив в с. Бальниця майно на суму 3740 карб., в тому числі - 0,5 будинку, 210 куб.м., стіни дерев?яні, дах - солома, збудований в 1920 році, оцінений - 2520 карб. /ціни подані у старому масштабі цін/. На оригіналі опису майна на ім?я ОСОБА_2 зроблена помітка про те, що у 1953 році опис майна звірявся і був надісланий для проведення розрахунків Дрогобицькому облвиконкому .

На підставі ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

У відповідності до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання.

Статтею 1 Рамкової конвенції ОСОБА_11 Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції ОСОБА_11 Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВРвстановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Згідно зі статтею 3 Конвенції, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими.

Частиною 1 статті 11 Конвенції визначено, що сторони зобов'язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім'я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов'язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 Закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Нормами ст. 11 цього ж Закону визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

У відповідності з вимогами ст.ст. 269, 270, 300 Цивільного кодексу України право на національність є особистим немайновим правом.

Статтею 300 Цивільного кодексу України закріплено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Починаючи з 1992 року на підставі постанови Верховною ОСОБА_11 України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» від 26 червня 1992 року № 2503-XII діючим законодавством України не передбачено визначення національності фізичної особи - громадянина України, тобто з прийняттям вказаної постанови з паспорту громадянина України та свідоцтва про народження була виключена графа про національність.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків книг реєстрації актів цивільного стану та описів бланків свідоцтв, що видаються державними органами реєстрації актів цивільного стану» від 12 вересня 2002 року № 1367, яка в наступному втратила силу в зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 в новій редакції, була виключена графа про національність фізичної особи.

Тобто, на даний час нормативними актами України не передбачено можливість визначення персональної національності громадян України у документі який посвідчує таку особу.

На підставі ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, в тому числі, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частина 1 ст. 315 Цивільного-процесуального кодексу України встановлює перелік фактів, що підлягають розгляду судом, при цьому ч. 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення факту приналежності ОСОБА_1, до польської національності необхідне заявнику для того, для того, щоб підтвердити статус його польського коріння, відновити та зберегти етнічне походження свого роду.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право належності особи до певної національності не може бути обмежене відсутністю державного регулювання у цій сфері та відсутністю можливості її зазначення національності у документах. Під час розгляду справи факти належності його батька до польської національності були доведені, тому з метою належного захисту особистих прав ОСОБА_1, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись розділом IV ЦПК України суд, -

вирішив:

Заяву задоволити.

Встановити, що ОСОБА_4, який помер 15 липня 2002р. за національністю був поляк.

Внести зміни в актовий запис про шлюб заявника ОСОБА_1 за №486 від 10.11.1982р. складений Стрийським ДРАЦ в графі "національність нареченого" з "українець" виправити на "поляк".

Внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_1 №376 від 18.06.1953р. складений відділом ЗАГС Стрийського міськвиконкому Львівської області в графі "національність батька" з "українець" виправити на "поляк".

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_11