Справа № 465/2172/17 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1169/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Копняк С.М., Мікуш Ю.Р.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000 грн. відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 . Вважає рішення суду незаконним. Зазначає, що моральна шкода їй завдана в наслідок джерела підвищеної небезпеки - укусу собаки, належної відповідачу.

Розмір моральної шкоди з врахування глибини моральних страждань, їх тривалістю, страхом повторення нападу собаки та можливістю укусів, а також зухвалості поведінки відповідача, оцінює в 30000 гривень.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задоволити її позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є власником собаки, що мешкає на подвір"ї будинку АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи встановлено, що з 2012 року позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів з метою припинення протиправних дій та зобов`язання гр. ОСОБА_1 забезпечити утримання собаки з дотриманням установленого порядку та без порушення прав позивачки.

Зокрема, листом від 02 листопада 2012 року №71/В-37м від начальника Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, повідомлено, що з метою забезпечення правопорядку з гр. ОСОБА_1 проведено профілактичну бесіду, роз`яснено правила утримання домашніх тварин; листом від 29 липня .2014 р. №71/В-20 від начальника Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області повідомлено, що з метою забезпечення правопорядку з гр. ОСОБА_1 проведено профілактичну бесіду, винесено протокол офіційного застереження.

Також позивачкою подавалось звернення до ЛКП «Листопадове» з приводу порушення порядку утримання собак відповідачкою, яке листом від 26.04.2012 р. №210 повідомило про попередження гр. ОСОБА_1 щодо дотримання нею правил утримання та поводження з тваринами у м. Львові.

23 лютого 2017 року позивач зверталась у травматичний пункт, у зв`язку з сильним укусом пса, яке спричинило кусане садно лівої підколінної ділянки, що підтверджується довідкою № 1477 від 23 лютого 2017 року.

Відмовляючи повністю у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача ОСОБА_1 у неналежному утриманні домашньої собаки, внаслідок чого позивач набула право на відшкодування моральної шкоди не доведена у встановленому законом порядку.

Проте, з вказаним висновком суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

Постановою Франківського районного суду м. Львова 11 серпня 2017 року адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 154 КУпАП провадження закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.. 38 КУпАП (а.с.82).

Вищезгаданою постановою встановлено, що ОСОБА_1 , 10 квітня 2017 року по АДРЕСА_1 на спільному подвір`ї неналежно утримувала домашню собаку, внаслідок чого спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_2

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2018 року постанову Франківського районного суду м. Львова 11 серпня 2017 року залишено без змін(а.с. 84).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Виходячи зі змісту Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» власник тварини, юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, несе відповідальність за стан тварини та її дії згідно з чинним законодавством.

Відповідно до положень частин п`ятої, шостої та восьмої статті 9 вказаного Закону особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Частиною 4 статті 12 цього Закону передбачено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Згідно ч. 1, 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується душевні страждання ОСОБА_2 , пов`язані з отриманими укусами собаки, в результаті яких останній були заподіяні тілесні ушкодження, а також емоційні переживання, тривожність та страх позивачки з приводу нападу собаки та можливістю її укусів щоразу як вона проходить до свого будинку.

З урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості розмір моральної шкоди суд колегія суддів вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди, який підлягає стягнення на користь позивачки в сумі 2 000 гривень .

Вимоги ОСОБА_2 про стягнення на його користь 300 000 гривень моральної шкоди в даному випадку є очевидно завищеними, належним чином не мотивованими, тому в такому розмірі моральна шкода не може бути стягнутою.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2019 року та ухвалення нового рішення, яким частково задовольнити позов, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 грн. моральної шкоди та судових витрат.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 ( дві тисячі) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 96 грн. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Копняк С.М.

Мікуш Ю.Р.