ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6612/17 Номер провадження 22-ц/814/2998/19Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

розглянула в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2019 року, ухвалене суддею Чувановою А.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту, в обґрунтування якої вказував, що 13.04.2013 року між ними була укладена кредитна угода шляхом акцептування банком пропозиції клієнта, відповідно до умов заяви № 010-03410-130413, згідно якої позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України гривні, встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі 31800 гривень та здійснює обслуговування карткового рахунку у відповідності до тарифів, що є невід`ємною частиною договору.

Посилаючись на те, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання, відкривши відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України гривні та встановивши ліміт кредитної лінії у розмірі 31800 гривень. Тоді як відповідач скористався кредитною лінією, проте належним чином зобов`язання за договором не виконує. У зв`язку з чим за ним утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 06.06.2017 року складає 54048,47 гривень та складається з: простроченого тіла кредиту у сумі 31197,18 гривень, заборгованості за відсотками в сумі 22851,29 грн., які просив стягнути з відповідача та понесені судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2019 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною лінією відмовлено.

З вказаним рішенням місцевого суду не погодився позивач ПАТ «Дельта Банк», оскарживши його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує, що банком не пропущено строк позовної давності, який сторонами погоджено у 50 років.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 прохає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 13.04.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 010-03410-130413, шляхом підписання заяви та акцептування банком пропозиції відповідача, згідно якої останній отримав кредитний рахунок із встановленим лімітом кредитування зі сплатою відсоткової ставки відповідно до умов заяви.

Згідно з п.7.1 Договору, складовою та невід`ємною частиною цієї пропозиції є Правила та Тарифи Банку, згідно яких, зокрема, частка обов`язкового погашення тіла кредиту становить 2 % від суми використаних коштів на день розрахунку; пільговий період для погашення заборгованості складає 55 днів; процент за використання відновлювальною кредитною лінією для здійснення операцій в торгово-сервісній мережі - 0,0001% (річних); процент за використання відновлювальною кредитною лінією після закінчення пільгового періоду та для здійснення операцій з видачі готівки з карткового рахунку у банкоматах та/або касах банків, % річних - 42,0 %; процент на позитивний залишок - 10,00 % (річних); процент за недозволений овердрафт - 48,00 % (річних) (п.1.6 Тарифів).

На підставі п.2.4 частини 3 Договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п.2.4 частини 2 пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до пропозиції.

Як убачається з наданого банком розрахунку, відповідач порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка станом на 06.06.2017 року становить 54048,47 гривень та складається з: простроченого тіла кредиту у сумі 31197,18 гривень, заборгованості за відсотками у сумі 22851,29 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав зобов`язання за договором, а відповідач належним чином не виконував його умови, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість. Та, оскільки позивач пропустив строк позовної давності, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За правилом ч. 1 ст. 612 цього Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач виконав зобов`язання за договором, надавши відповідачу платіжну картку та встановивши на ній кредитний ліміт. В свою чергу, відповідач порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував. У зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яка станом на 06.06.2017 року становить 54048,47 гривень та складається з: простроченого тіла кредиту у сумі 31197,18 гривень, заборгованості за відсотками у сумі 22851,29 гривень.

У суді першої інстанції відповідачем заявлено про застосування позовної давності до даних правовідносин.

Надаючи правову оцінку поданій відповідачем заяві, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сторона позивача не заявляла вимог про стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку відповідач здійснив останній платіж у березні 2014 року. Наступний платіж він зобов`язаний був здійснити у квітні 2014 року. Між тим, припинив оплату за кредитним договором (а.с. 4)

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що саме з квітня 2014 року почав спливати трирічний строк позовної давності.

Проте, до суду з позовом до відповідача позивач звернувся 22.08.2017 року, з пропуском трирічного строку позовної давності, визначеного ст.258 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вірно встановивши обставини справи, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відомості про вчинення відповідачем дій, що свідчать про переривання строку позовної давності відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного суду України, викладеній 27.03.2017 року у справі № 6-1996цс16.

В апеляційній скарзі позивач посилався на те, що звернувся до суду в межах строку позовної давності, яка складає 50 років відповідно до п. 14.3 Розділу 14 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» (далі Правила).

Апелянт вказував, що зазначені Правила затверджені рішенням ради директорів Банку від 20.03.2013 року, протоколом № 14 та згідно з п. п. 7.1., 1, 5, 9 ч. 3 підписаної відповідачем заяви, є складовою та невід`ємною її частиною, отримані відповідачем та розміщені на офіційному сайті Банку, з якими відповідач взяв на себе зобов`язання періодично самостійно ознайомлюватися та дотримуватися.

Між тим, вказані Правила у редакції, чинній на час укладення між сторонами кредитного договору, суду першої інстанції надані не були.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доданий до апеляційної скарги витяг з Правил (Розділ 14), п. 14.3 якого передбачено, що строк позовної давності щодо вимог повернення кредиту, сплати процентів, плат, комісій, неустойки (штрафів, пені) по Договору за Продуктом банку та цим Правилам складає 50 років, - колегія суддів до уваги не приймає, оскільки доказів неможливості подання зазначених Правил у редакції, чинній на час укладення між сторонами кредитного договору, до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, надано не було.

Крім цього, згідно з частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правила надання банківських послуг, пунктом 14.3. яких установлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років, не містять підпису відповідача. У заяві позичальника від 13.04.2013 року домовленості сторін щодо збільшення позовної давності немає.

За таких обставин, Правила надання банківських послуг не можуть підтверджувати досягнення сторонами домовленості щодо збільшення позовної давності до п`ятдесяти років.

Зазначене узгоджується із висновками щодо застосування норм матеріального права, висловленими Верховним Судом України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1926цс15, а також у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року при розгляді справи № 755/913/17, провадження 61-13269св18.

Отже, доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, тому залишаються колегією суддів без задоволення.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам. Підстав для скасування рішення суду з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун