Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 591/4398/17

провадження № 61-3293св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Сумській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії, Державна казначейська служба України, прокуратура Сумської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 на постанову Сумського апеляційного суду від 08 січня 2019 року у складі колегії суддів: Собини О. І.,

Криворотенка В. І., Левченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії, Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області, про стягнення неправомірно вилучених та неповернутих коштів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 28 липня 1999 року у неї вдома, за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками міліції був проведений обшук по кримінальній справі № 78347, порушеній за ознаками вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 143 КК України (1960 року). Приводом для проведення обшуку в квартирі стало її знайомство з підозрюваним по кримінальній справі № 78347 ОСОБА_3 До кримінальної відповідальності ОСОБА_3 притягався за незаконне зберігання зброї та боєприпасів. Вподальшому, ОСОБА_3 помер внаслідок серцевого захворювання, перебуваючи під арештом в слідчому ізоляторі УМВС України в Сумської області. Кримінальна справа розслідувалась слідчою групою Управління УМВС України в Сумській області. Згідно протоколу обшуку, у неї були вилучені грошові кошти в сумі 11 355,00 доларів США та 2 700,00 грн. Вилучені кошти досудовим слідством арештовані не були, речовими доказами не визнавались. ОСОБА_1 по кримінальній справі декілька разів допитувалась в якості свідка, до кримінальної відповідальності не притягувалась, в статусі підозрюваної не перебувала. 05 серпня 1999 року постановою слідчого СУ УМВС України в Сумській області Осіпова О. С. вилучені у неї грошові кошти передано на депозитний рахунок Шосткинського МВ УМВС України на строк 12 місяців, який був відкритий в АКБ «Україна». Ця банківська установа припинила свою діяльність 16 липня 2001 року. Працівниками міліції причини неможливості повернення коштів вилучених у ОСОБА_1 пояснювались тим, що не стало як рахунків міськвідділу так і самого банку. Керівництво Шосткинського МВ УМВС України надавали довідки, якими підтверджували, що ними вживаються заходи до повернення коштів. До ліквідації банку «Україна», тобто до 16 липня 2001 року, ці кошти утримувались і не повертались заявниці без будь-яких процесуальних підстав. Крім того, у зв`язку з вилученням всіх особистих збережень позивачці завдано моральну шкоду, яку вона оцінила у 300 000,00 грн. Протиправні дії органів оперативно-розшукової діяльності, органів досудового розслідування та прокуратури, завдали їй душевних страждань протягом тривалого часу. Вона була вимушена підшукувати додаткові можливості для забезпечення свого існування.

Посилаючись на Конституцію України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду», Наказ Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року «Про затвердження Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» ОСОБА_1 просила визнати протиправними дії органів досудового слідства стосовно вилучення при обшуку і неповернення грошових коштів та стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 11 355,00 доларів США та

2 700,00 грн та 300 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Зарічного районного суду міста суми від 05 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії органів досудового слідства стосовно не повернення грошових коштів та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1

11 355,00 доларів США та 2 700,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із наявності протиправних дій органів досудового слідства щодо неповернення грошових коштів та дійшов висновку про необхідність повернення коштів, які були вилучені у позивачки під час обшуку.

Постановою Сумського апеляційного суду від 08 січня 2019 року апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії задоволено.

Апеляційну скаргу прокуратури Сумської області задоволено частково.

Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 05 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Компенсовано Управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії за рахунок держави понесені судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 4 405,93 грн.

Компенсовано прокуратурі Сумської області за рахунок держави понесені судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі

4 325,92 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із недоведеності заявлених позивачкою вимог, оскільки нею не надано доказів на підтвердження права особистої власності на спірні грошові кошти.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

12 лютого 2019 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просять скасувати постанову Сумського апеляційного суду від 08 січня 2019 року та залишити в силі рішення Зарічного районного суду міста Суми від 05 вересня 2018 року.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що вилучені досудовим слідством кошти, арештовані чи конфісковані не були, речовими доказами не визнавалися. Судом апеляційної інстанції не досліджено в повній мірі докази, наявні в матеріалах справи, внаслідок чого було прийнято неправильне судове рішення.

Доводи інших учасників справи:

06 березня 2019 року та 07 березня 2019 року прокуратура Сумської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, Головне управління Національної поліції в Сумській області через засоби поштового зв?язку подали до Верховного Суду відзиви, у яких просять касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Сумського апеляційного суд увід 08 січня 2019 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Зарічного районного суду міста Суми.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзивах на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з постановою Сумського апеляційного суд від 08 січня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення неправомірно вилучених і неповернутих коштів.

В іншій частині постанова Сумського апеляційного суду від 08 січня 2019 року не оскаржується, а тому відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України, предметом касаційного перегляду не є.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення, в оскаржуваній його частині, ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Короткий зміст фактичних обставин справи, та мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 27 липня 1999 року прокурором прокуратури Сумської області радником юстиції Сапичем В. М. була порушена кримінальна справа № 78347 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 143 КК України (в редакції 1960 року) за фактом заволодіння грошовими коштами громадян шляхом обману та зловживання довірою з боку посадових осіб малого приватного підприємства (МПП) «Інваспорт».

Попереднім слідством було встановлено, що протягом з кінця 1998 року по липень 1999 року приватний підприємець ОСОБА_3 , займаючись підприємницькою діяльністю на території Сумської та Чернігівської областей, укладав з громадянами угоди купівлі-продажу виготовлених ними з наданих ОСОБА_3 матеріалів вхідних квитків, приймаючи при цьому у громадян в заставу грошові кошти для забезпечення даної угоди. Гарантом повернення грошових коштів, які отримував ОСОБА_3 виступало МПП «Інваспорт», яке надавало для роботи з громадянами орендовані підприємством приміщення. Крім цього співробітники та посадові особи МПП «Інваспорт» по довіреностям ОСОБА_3 також приймали у населення грошові кошти. 23 липня 1999 року посадові особи МПП «Інваспорт», припинивши повернення наданих у заставу грошових коштів, заволоділи грошима в сумі приблизно 1 000 000,00 грн і зникли у невідомому напрямку.

Оскільки досудовим слідством було встановлено, що ОСОБА_3 перебуває у фактичних шлюбних відносинах з позивачем у даній справі - ОСОБА_1 і проживає в належній їй на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , тому 28 липня 1999 року у цьому житловому приміщенні працівниками міліції був проведений обшук по кримінальній справі. Згідно протоколу обшуку за вказаною адресою було виявлено у шкільній сумці пістолет марки ТТ НА 69, 1942 року випуску,

8 бойових набоїв в магазині; автомат «СИГА 410К-01» № НОМЕР_1; 23 набої калібром 7,62 мм; автоматні набої в кількості 150 штук калібр 5,45 мм;

17 бойових набоїв до пістолета ТТ - 7,62 мм; циліндричний предмет захисного кольору з коричневою кришкою зверху; мисливський ніж в чохлі; запал до гранати 1 штука; долари США в кількості 11 355,00 та 2 600,00 грн. Будь-яких зауважень та заяв від присутніх при обшуку та понятих не надійшло.

05 серпня 1999 року постановою слідчого СУ УМВС України в Сумській області Осіпова О. С. 11 357,00 доларів США та 2 600,00 грн передано на депозитний рахунок Шосткинського МВ УМВС України на строк 12 місяців і зазначено, що грошові кошти зберігати до вирішення питання по суті.

29 липня 1999 року ОСОБА_1 була допитана в якості свідка. Згідно до протоколу встановлено, що: «За адресою: АДРЕСА_1 , проживаю з донькою та співмешканцем у незареєстрованому шлюбі ОСОБА_3 (який працює приватним підприємцем) …. З приводу вилучених у моїй квартири доларів США я можу пояснити, що їх саме ОСОБА_4 позичив під відсотки у ОСОБА_5 для придбання квартири…».

Вподальшому ОСОБА_1 змінила свої покази щодо приналежності вилучених у її квартирі доларів США і при допиті її в якості свідка 21 серпня 2001 року пояснила, що дані кошті є її особистими накопиченнями і збирались нею та її колишнім чоловіком протягом тривалого часу, а попередні пояснення щодо належності їх ОСОБА_3 є неправдивими і вона їх давала, оскільки хвилювалась, що її арештують і її неповнолітня донька залишиться без матері.

30 липня 1999 року стосовно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід - тримання під вартою, а 05 серпня 1999 року йому було пред`явлене обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого частиною першою статті 222 КК України (в редакції 1960 року). ОСОБА_3 , перебуваючи під вартою в слідчому ізоляторі, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, адміністрацією СІЗО № 25, був переведений до Сумської міської лікарні де

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Згідно довідки начальника Шосткинського МРВ УМВС Кошарного І. М. вилучені 11 357,00 доларів США знаходились на депозитному валютному рахунку в АПБ «Україна». У зв`язку з ліквідацією АПБ «Україна» вищезгадані кошти на депозитний валютний рахунок, який Шосткинський МРВ УМВС відкрив в АППБ «Аваль» з АПБ не було перераховано. В ліквідаційну комісію по ліквідації АПБ «Україна» МРВ УМВС надіслав заяву вих. № 4239 від

25 липня 2001 року та претензію вих. № 4405 від 02 серпня 2001 року.

Постановою слідчого СВ Шосткинського МВ УМВС України в Сумській області полковника міліції Диля В. В. від 07 липня 2008 року кримінальну справу

№ 78347 відносно ОСОБА_5 закрито у зв`язку зі смертю останнього на підставі пункту 8 статті 6 КПК України (в редакції 1960 року).

У постанові вирішено гроші в сумі 4 050,00 грн, 361,85 грн та 16 392,00 доларів США, які зберігаються на депозитному рахунку Шосткинського МВ УМВС України в Сумській області, передати у державну виконавчу службу, як майно, яке належить МПП «Інваспорт».

У вказаній постанові встановлено, що вказані грошові кошти є майном МПП «Інваспорт».

Згідно інформації, викладеної у відповіді СУ ГУНП в Сумській області

№ 7996/02/24/5-18 від 13 липня 2018 року, частина вилученого майна визнана речовими доказами, у тому числі гроші на загальну суму 14 951,43 грн,

16 432,00 доларів США, що зберігались на депозитних рахунках Шосткинського МРВ, Кролевецького РВ, Глухівського РВ, Конотопського МРВ, Головного відділу податкової поліції в місті Суми передані до державної виконавчої служби для звернення на користь держави.

Згідно довідки Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби кошти в розмірі 16 392,00 доларів США, які зберігалися на депозитному рахунку Шосткинскьго МВ УМВС України в Сумській області, на депозитний рахунок ВДВС Шосткинського МРУЮ не надходили. Депозитний рахунок відділу ДВС призначений для зарахування коштів виключно в національній валюті, а тому зарахування коштів в іноземній валюті неможливе.

ОСОБА_1 зверталась до Шосткинського міського суду Сумської області зі скаргою на неправомірні дії органів попереднього слідства по вилученню, арешту та неповерненню грошових коштів і ухвалою суду від 21 січня

2002 року її заяву було задоволено та визначено їй розмір відшкодування майнової шкоди у вигляді 11 355,00 доларів США та 2 700,00 грн, але дане судове рішення за апеляцією заступника начальника слідчого відділу Шосткинського міського ВВС Чернобай О. І. було переглянуто і ухвалою апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2002 року скасовано із закриттям провадження у справі. При цьому суд апеляційної інстанції посилався на те, що скарга ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, в той же час вона не позбавлена можливості вирішити спір з приводу повернення грошових коштів в порядку позовного провадження.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься відшкодування шкоди.

Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні положення про відшкодування шкоди визначено у главі 82 ЦК України.

ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду (стаття 1166 ЦК України). В той же час, статтею 1173 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування. Статтею 1174 ЦК України визначено особливості відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

У статті 1176 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Вказаною статтею у частинах першій-п?ятій передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

За приписами частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Позивач, звертаючись з позовом до суду і обґрунтовуючи свої вимоги посилалась, у тому числі, і на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що на спірні правовідносини не розповсюджуються вимоги цього закону, оскільки позивач не є суб`єктом який має право на відшкодування відповідно до вимог закону і у ньому перелічений вичерпний перелік випадків за наявності яких можливе таке відшкодування.

Суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачкою не доведено належність їй на праві власності спірних коштів. Крім того, спірні кошти постановою слідчого СВ Шосткинського МВ УМВС України в Сумській області полковника міліції Диля В. В., передано у державну виконавчу службу, як майно, яке належить МПП «Інваспорт». При цьому, у вказаній постанові встановлено, що вказані грошові кошти є майном МПП «Інваспорт».

За таких обставин, доводи заявника про те, що вилучені досудовим слідством кошти, арештовані чи конфісковані не були, речовими доказами не визнавалися є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до прави частини першої статті 400 ЦПК України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Сумського апеляційного суду від 08 січня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення неправомірно вилучених і неповернутих коштів - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Сумського апеляційного суду від 08 січня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії, Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області про стягнення неправомірно вилучених і неповернутих коштів, - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко