Постанова

Іменем України

21 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 143/1426/17

провадження № 61-37735св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Борщагівська сільська рада Погребищенського району Вінницької області, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області, у складі судді Бойка А. В., від 31 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області, у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Денишенко Т. О., Матківської М. В., від 25 квітня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Борщагівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,5759 га, яка розташована на території Борщагівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. ОСОБА_1 зазначив, що він являється спадкоємцем першої черги за законом, має намір успадкувати 1/2 частини належного спадкодавцю майна, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частини земельної ділянки, площею 1,78795 га, згідно з планом, вартістю 25 736, 91 грн, що розташована на території Борщагівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 502654, виданого Погребищенською районною державною адміністрацією Вінницької області 04 серпня 2005 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 січня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що оригінал правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку знаходиться у відповідача ОСОБА_2 , яка у свою чергу пояснила, що позивач не звертався до неї щодо надання оригіналу правовстановлюючого документа. При цьому відповідач ОСОБА_2 зауважила, що не оспорює право позивача на частину у спадковому майні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 січня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що районний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки оригінал правовстановлюючого документа, а саме державний акт на спірну земельну ділянку площею 3,5759 га, не був втрачений, а знаходився у ОСОБА_2 . Позивач не звертався з вимогою до відповідача про зобов`язання її надати такі документи. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач відмовлялася передати позивачу оригінал правовстановлюючих документів на спадкове майно, чим перешкоджала йому в оформленні права власності, позивачем суду не надано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач дізнався про наявність оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 502654, виданого Погребищенською районною державною адміністрацією Вінницької області 04 серпня 2005 року, під час розгляду справи у суді першої інстанції, до вказаного моменту вважав, що державний акт втрачено. Відповідачем не було надано суду першої інстанції оригіналу державного акту, а районним судом у порушення статті 85 ЦПК України не було його оглянуто. Оригінал державного акту на землю було досліджено лише на стадії апеляційного розгляду справи. Посилання судів на те, що позивач мав можливість отримати новий державний акт на земельну ділянку суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки правом на отримання нового державного акту у разі його втрати наділені лише власники земельних ділянок.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_3 є матір`ю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 02 листопада 2012 року виконкомом Черемошненської сільської ради Погребищенського району Вінницької області серії НОМЕР_1 (а. с. 7).

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 502654, виданого 04 серпня 2005 року Погребищенською районною державною адміністрацією Вінницької області, ОСОБА_3 була власником земельної ділянки площею 3,5759 га, розташованої на території Борщагівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а. с. 9).

Після смерті ОСОБА_3 на вищевказану земельну ділянку відкрилася спадщина, спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця: позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2

Реалізовуючи своє право на спадщину, позивач звернувся до державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері, однак постановою державного нотаріуса № 394/02-31 від 10 жовтня 2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в зв`язку з непред`явленням правовстановлюючого документа (а. с. 4).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статей 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, за змістом вказаної норми права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-244цс14 від 18 лютого 2015 року.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки обставини, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилався на те, що він є спадкоємцем першої черги та має намір успадкувати спірну земельну ділянку після смерті матері, однак державним нотаріусом було відмовлено у видачі на ім`я позивача свідоцтва про право власності на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу. Позивач стверджував, що оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку було втрачено, про що ним було подано відповідне оголошення до районної газети «Колос».

Однак судами встановлено, що оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 502654, виданого 04 серпня 2005 року Погребищенською районною державною адміністрацією Вінницької області ОСОБА_3 , площею 3,5759 га, розташованої на території Борщагівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, втрачено не було, оскільки він знаходиться у відповідача ОСОБА_2 . Оригінал зазначеного державного акту було досліджено апеляційним судом. Позивачем не доведено обставини його втрати.

Позивач не звертався з вимогою до відповідача ОСОБА_2 про зобов`язання її надати правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Позивачем також не доведено, що відповідач відмовлялася передати йому оригінал правовстановлюючих документів на спадкове майно, чим перешкоджала йому в оформленні права власності.

Відповідачем було надано пояснення про те, що вона у встановлений законом строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, має намір у майбутньому надати нотаріусу державний акт для оформлення права власності, право позивача на частину у спадковому майні не оспорює.

Враховуючи те, що підставою для звернення до суду із цим позовом стала саме відмова державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії з підстав непред`явлення ОСОБА_1 правовстановлюючого документа, який насправді втрачено не було, встановивши, що оригінал державного акту знаходиться у ОСОБА_2 , суди дійшли правильного і обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх необґрунтованістю.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору. Судами першої та апеляційної інстанції правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович